Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У листопаді 2021 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області - Антоненко Інни Олександрівни, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради у якому просив суд скасувати запис про право власності № 32354099, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47736479 від 11.07.2019 15:23:47, прийняте реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Антоненко Інною Олександрівною щодо об`єкту нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею (кв.м): 55.3, житловою площею (кв.м): 33.8, Опис: житловий будинок - літ. А; сарай - літ.Б, літ.В; огорожа - №1, №2 за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1870212051101, власник: [PERSON] ; зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з дня свого народження, крім того, у вказаному будинку проживала та була зареєстрована до дня смерті ( [INFO] ) мати заявника [PERSON] , яка і побудувала самостійно зазначений будинок. В подальшому, рішенням виконкому Іллічівської ради депутатів № 1551 від 24.11.1961 року, було прийнято рішення про збереження домоволодіння, а матері та сину було дозволено прописку та видачу домової книги, та оформлення правових документів. Відповідно, з 24 листопада 1961 року позивач та його матір набули право власності на зазначений будинок. Приблизно у 2018 році позивач познайомився із [PERSON] , який на той час проживав у цивільному шлюбі із [PERSON] . Вказані особи запропоновувати позивачу догляд та допомогу, а також пообіцяли оформити документи на право власності на будинок в якому проживає [PERSON] 22 лютого 2019 року, [PERSON] привіз нотаріуса за місцем проживання позивача, та останній підписав довіреність від свого імені на ім`я [PERSON] , якою надав йому повноваження щодо представництва його інтересів у різних установах, організаціях з метою реєстрації за позивачем права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в присутності цього ж нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пісаренко Є.С. позивачем нібито було видано заповіт, яким я заповів все майно, яке мені належало, [PERSON] . Позивачу стало відомо, що 8 липня 2019 року, державним реєстратором Антоненко І.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47736479, на підставі якого державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності на громадянином Молдови [PERSON] на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач зрозумів, що [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою, використовуючи довіреність та документи позивача, замість того, щоб оформити право власності на його ім`я, оформив право власності на об`єкт нерухомості за іншим номером, а заволодів майном позивача. 13.08.2020 року органом досудового розслідування Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області були внесені відомості про вчиненні кримінального правопорушення з боку [PERSON] та ФОП [PERSON] , які шляхом зловживання довірою заволоділи майном позивача за адресою: [ADDRESS] , правова кваліфікація ч. 2 ст. 190 КК України. Вважає, що запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна є незаконним, та має бути скасований, оскільки такий документ, як розпорядження "Про присвоєння юридичної адреси", серія та номер: 216, виданий 28.05.2019, видавник: Малиновська районна адміністрація не існує, тобто не міг бути підставою для державної реєстрації. По - друге, як вбачається із висновку, серія та номер: 19-0162, виданий 01.05.2019, видавник: ФОП [PERSON] , він був виданий 1 травня 2019 року за № 190162 відповідачем ФОП [PERSON] , проте даному документі викладені відомості, які не відповідають дійсності, зокрема зазначено, що нібито [PERSON] належить частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Виконкому Іллічіської ради депутатів № 1551 від 24 листопада 1961 року. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 21.11.2021 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 11.01.2022 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 30.03.2022 року вирішено питання щодо витребування доказів. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 18.08.2022 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.09.2022 року. У судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник позивача - адвоката Іванова П.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідач - державний реєстратор Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Антоненко І.О. у судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Представник відповідача - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради - Гудковська В.С. у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог до Департаменту надання адміністративних послуг ОМР просила відмовити. Надала до суду відзив (а.с.109-115) у якому вказала, що Департаментом дотримано усіх умов та правил під час прийняття рішення про реєстрацію місця проживання [PERSON] . Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріли справи, доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що виконкомом Іллічівської райради депутатів трудящих м.Одеси № 1551 від 24.11.1961 року, п. 26, було прийнято рішення про збереження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке самостійно побудувала [PERSON] , та останній було дозволено оформити прописку та видачу домової книги, та оформлення документів [PERSON] з сином - [PERSON] , 1947 р.н. (а.с.59) З довідки № 793 від 22.04.2010 року вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] з 25.04.1963 року по день смерті - [INFO] (а.с.36), що також підтверджується копією домової книжки для прописки громадян, проживаючих . (а.с.17-27) Також, з копії домової книжки для прописки громадян, проживаючих вбачається (а.с.17-27), копії паспорту серії [NUMBER] від 15.12.1989 року (а.с.15-16) вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.06.1969 року. 22.02.2019 року [PERSON] у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. було посвідчено довіреність на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.29) Також, 22.02.2019 року [PERSON] у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. було посвідчено заповіт. (а.с.28) Відповідно до заяви [PERSON] приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. від 16.01.2020 року № 61 заповіт, посвідчений 22.02.2019 року № 735 було скасовано. (а.с.31-33) Відповідно до заяви [PERSON] приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. від 16.01.2020 року № 60 було скасовано довіреність, яка була посвідчена 22.02.2019 року № 734. (а.с.34-35) З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020161470001007 від 11.09.2020 року вбачається, що 10.09.2020 року за заявою [PERSON] були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 ККУ. Короткий виклад обставин: 13.08:2020 до Хмельницького ВП Малиновського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області надійшла заява від [PERSON] в якій він просить прийняти заходи правового характеру до [PERSON] , ФОП [PERSON] , які шляхом зловживання довірою, заволоділи майном заявника за адресою, [ADDRESS] . ЖЄО 18260. (а.с.41) Постановою слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області від 22.10.2020 року [PERSON] , [INFO] було визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12020161470001007. (а.с.42) З копії реєстраційної справи № 1870212051101 вбачається, що з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] звернувся [PERSON] , реєстраційний номер заяви № 34888292. (а.с.50-51). Для реєстрації прав та їх обтяжень нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] [PERSON] було надано: копію рішення виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих № 1551 від 24.11.1961 року (а.с.58-60); технічний паспорт, виданий 01.05.2019, видавник: ФОП [PERSON] (а.с.61-67), Розпорядження Малиновської районної адміністрації ОМР від 28.05.2019 року «Про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, утвореному шляхом виділу в натурі частки із домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] ", номер 216, відповідно до якого було присвоєно об`єкту нерухомого майна, утвореного шляхом виділу в натурі частки майна - житловому будинку, який належить [PERSON] та вважати його за адресою: [ADDRESS] . (а.с.68-69) 11 липня 2019 року державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області - Антоненко І.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47766479, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності, форма власності - приватна на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] . З відкриттям розділу. (а.с.71) З листа Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.04.2021 року № 1021/01-20 слідчому СВ поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області вбачається, що відповідно до інформації наданої відділом по роботі звернення громадян Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернень за адресою: [ADDRESS] , а також звернень від [PERSON] від 15.05.2019 року за №Г-1018, [PERSON] до районної адміністрації не надходило. Крім того, згідно електронного реєстру розпоряджень Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради за період з 2010 року розпоряджень про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] районною адміністрацією не приймалось. (а.с.73) Станом на дату прийняття питання виконкомом Іллічівської райради депутатів трудящих м.Одеси рішення № 1551 від 24.11.1961 року набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Таким чином, суд доходить висновку, що з моменту прийняття виконкомом Іллічівської райради депутатів трудящих м.Одеси рішення № 1551 від 24.11.1961 року, про збереження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] на праві власності належала домобудівля за адресою [ADDRESS] , до складу якої входили 3 житлові кімнати та кухня. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 р., що діяв на час смерті [PERSON] ( [INFO] ), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 1ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що позивач є сином [PERSON] , фактично вступив у володіння спадковим майном, оскільки проживав в домобудівлі на момент смерті спадкодавця, та, відповідно набув права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері. Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що свідчили б про час та підстави набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірний будинок або його частину відповідно до закону, здійснення у встановленому законом порядку виділу в натурі частки будинку, у зв`язку із чим суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] не набув права власності на спірний будинок. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути відновлення становища, що існувало до порушення права. Суд зважає, що протягом тривалого часу Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазнавав змін в частині того, які судові рішення є підставою для проведення державної реєстрації припинення прав. На час подання позову та ухвалення судового рішення про скасування запису про державну реєстрацію права власності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Тож у розумінні наведеної норми права, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірним нині є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Таким чином, ухвалення судом рішення про скасування запису про державну реєстрацію права власності суперечитиме положенням частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому у майбутньому його не можна буде виконати. Враховуючи викладене, а також те, що заявлений позов по суті спрямований на скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірний будинок у зв`язку із відсутністю права власності на нього, суд вважає за необхідне врахувати вказані вище вимоги чинного законодавства та ухвалити рішення про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] , на спірний будинок. Суд вважає, що ухвалення такого рішення відповідає вимогам ст. 2 ЦПК України та не є виходом за межі позовних вимог. Інший підхід до вирішення вказаного правового питання свідчитиме про надмірний формалізм. Такий висновок суду відповідає також висновкам Верховного суду в подібних справах, зокрема, викладених в постанові КЦС ВС від 26.10.2022 р. по справі № 712/1100/20. Водночас, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині зобов`язання Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , оскільки відповідно до п.п.2) п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло є самостійною підставою для зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання й прийняття судом окремого рішення з цього питання законом не вимагається. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial