Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 12.09.2022 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 16.02.2013 у Молодятинській сільській раді Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №1. Також просила вирішити питання про відшкодування їй понесених витрат на оплату судового збору, а також на отримання правової допомоги. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.02.2013 між сторонами укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей - дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом останніх років їхні сімейні відносини погіршилися, вони виявилися людьми з різними характерами та поглядами на життя, оскільки не могли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не може підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, часто влаштовує сварки та скандали, ображає її нецензурними словами в присутності малолітніх дітей, що погано впливає на її здоров`я та виховання дітей. Позивач вважає, що їхня сім`я розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати, так як збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. ІІ. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавав. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін на 10.10.2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, одночасно з позовом подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань у зв?язку з судовим розглядом не подавав. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки останній був належним чином повідомлений про судове засідання, однак до суду не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Із свідоцтва про шлюб від 16.02.2013 серія [NUMBER] , виданого виконкомом Молодятинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, вбачається що 16.02.2013 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що складено актовий запис №1. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 20.01.2011 серії [NUMBER] , видане виконкомом Молодятинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 05.03.2012 серії [NUMBER] , видане виконкомом Молодятинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області). Батьками дітей вказані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] V. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, позицію позивача при розгляді заявлених вимог, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача 992 гривні 40 копійок в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 №757/60277/18-ц. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2500 гривень. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу позивачем подано договір про надання правової допомоги №01/09/22 від 02.09.2022 року укладений між [PERSON] та адвокатом Бежуком С.М., квитанцію серії ААІ №458208 на суму 2500 гривень та акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 06.09.2022. З акту вбачається, що на підставі договору про надання правової допомоги №01/09/22 від 02.09.2022 були надані наступні послуги по підготовці позовної заяви про стягнення аліментів: 500 гривень (1 година) - попереднє вивчення матеріалів, що стосуються справи; 500 гривень (1 година) - опрацювання законодавства та судової практики у спірних правовідносинах; 500 гривень (1 година) - формування правової позиції в справі; 1000 гривень (2 години) - складання позовної заяви. З урахуванням вищенаведеного, суд, приходить до висновку, що сума в розмірі 2500 гривень, заявлена до відшкодування є співмірною з обсягом заявлених позовних вимог та в подальшому задоволених судом.

Outcome: approved