Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

[PERSON] 08.09.2022 звернулася до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Дана квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу НМХ №824167 від 26.123.2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 14528. У квартирі окрім позивачки зареєстрований її батько [PERSON] , однак, з 06.03.2021 року у квартирі не проживає, про що працівниками ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир», у складі комісії майстра [PERSON] , інженера [PERSON] , інженера [PERSON] , складено акт від 10.08.2022, на підставі свідчень сусідів, про те, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак з 06.03.2021 не проживає. Особистих речей [PERSON] в квартирі немає, а будь-які перешкоди в доступі до цього житла відсутні. Позивач змушена самостійно нести витрати за комунальні послуги та підтримання житла у належному стані. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 22.09.2022 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому ст.128 ЦПК України порядку за адресою реєстрації місця проживання та шляхом опублікування оголошення на сайті судової влади України. Клопотань будь-якого змісту не надавав. Так ухвалу про відкриття провадження у справі від 22.09.2022 та судову повістку про розгляд справи на 17.11.2022 направлено [PERSON] за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Проте, 03.11.2022 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти причина невручення"адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Повідомлення відповідача про розгляд справи 05.12.2022 здійснено судом в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення 17.11.2022 на сайті судової влади України веб сторінка Корольовського районного суду м.Житомира, оскільки його місце перебування наразі невідоме, а перед судом стоїть питання про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі\~№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Оскільки позивач скористався своїм правом, та просив суд розглянути справу без його участі, а відповідач є належним чином повідомлений про день, ча та місце розгляду справи, судом приймається рішення про розгляд справи у відсутність сторін, за наявними доказами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] є громадянкою України про що свідчить копія паспорту серії [NUMBER] виданого 08.08.2002, місцем її реєстрації в паспорті вказано: [ADDRESS] (а.с.8) вона має картку платника податків [NUMBER] (а.с.9) Згідно копії договору купівлі-продажу квартири НМХ №824167 від 26.123.2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 14528, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 109111207 від 26.12.2017 Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 306458495 від 03.08.2022 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 11-15). Відповідно до паспортних даних та відомостей ВОМІРМП УДМС в Житомирській області № 1888/3119 від 15.09.2022 відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с. 10). [PERSON] є батьком [PERSON] про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.01.1986 (а.с.16) шлюб між батьками позивача розірвано 17.08.2009 (а.с.18) Відповідно до акту складеного працівниками ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир», у складі комісії майстра [PERSON] , інженера [PERSON] , інженера [PERSON] , складено акт від 10.08.2022, на підставі свідчень сусідів, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , однак, з 06.03.2021 року не проживає (а.с. 17). Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповдачами виникли правовідносини, що регулюються главою 28, 32 Цивільного кодексу України "Право власності на житло" та "Право користування чужим майном". Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Так ч.1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 с. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . Дана квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу НМХ №824167 від 26.123.2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 14528. У квартирі позивач зареєструвала батька у 2018 році , як члена сім`ї - [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). При цьому, суду, на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач (її батько) не користується житлом без поважних причин понад один рік, позивачем надано єдиний доказ - Акт від 10.08.2022 за підписом сусідів [PERSON] та [PERSON] з якого вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 06.03.2021 (а.с.17). Вказані в акті свідки не допитані безпесередньо судом, та не попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, оскільки таких клопотань до суду позивачем не заявлено. А суд позбавлений можливості сам збирати будь- які докази по справі, оскільки це може свідчити про його упередженість та надання переваг одній зі сторін. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Отже, суд вважає, що Акт від 10.08.2022, який наданий позивачем не є належним та достатнім доказом, який підтверджує відсутність відповідача у вказаному у житловому будинку та поважності причин його відсутності понад один рік. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем суду не надано, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. При цьому позивач не позбавлений права повторного звернення до суду за наявності інших доказів. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладено,

Outcome: dismissed