Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] та відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 28.07.2020 на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1269 від 06.07.2020 було проведено аукціон по лоту № GL3N218754 з продажу кредитного портфелю АТ «Дельта Банк», що складався з прав вимоги та інших майнових прав за 1631 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, 29 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 3 кредитними договорами, що забезпечені іншою заставою та 127 беззаставними кредитними договорами. Вказує, що згідно з протоколом електронного аукціону № UА-ЕА-2020-07-06-000033-b від 28.07.2020 переможцем аукціону було визначено ТОВ «Діджи Фінанс». Ціна продажу лоту склала 36621000,00 грн. без ПДВ. На підставі рішення ВД ФГВФО № 1560 від 25.08.2020 за результатами аукціону від 28.07.2020 між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений нотаріально посвідчений договір № 2303/К/1 від 02.09.2020. ТОВ «Діджи Фінанс», як переможець торгів, здійснило повну оплату коштів на користь АТ «Дельта Банк», що визначено пунктом 4 і пунктом 4.1 договору про відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 2 договору № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло усі права кредитора за основними договорами, в тому числі, право вимоги за кредитним договором № 315/ФКВ-07 від 18.09.2007 та іпотечним договором № 315/Zфквіп-07 від 18.09.2007, укладеними з [PERSON] . Згідно з вищезазначеним іпотечним договором зобов`язання відповідача забезпечувались іпотекою нерухомого майна, що належало йому, а саме: двокімнатною квартирою загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» виникли грошові вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму, яка складає 990152,98 грн. Зауважує, що в іпотечному договорі від 18.09.2007 містилося іпотечне застереження. ТОВ «Діджи Фінанс» було прийнято рішення про задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок предмету іпотеки шляхом прийняття у власність предмета іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». 20.10.2021, реалізуючи свої права іпотекодержателя, ТОВ «Діджи Фінанс» отримало у власність вищевказане нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Наголошує, що перехід права власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2021. 09.11.2021 при отриманні інформаційної довідки виявилося, що постановою від 17.01.2019 № 58041853 заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. було накладено арешт на нерухоме майно, що належало відповідачу [PERSON] у справі. Як зауважує представник позивача, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45098258 від 17.01.2019, [PERSON] , Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Закарпатська область. Обтяжувач: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, код ЄДРПОУ: 35045459, вид обтяження : арешт нерухомого майна. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Об`єкт нерухомого майна: квартира, [ADDRESS] . Вказане обтяження зареєстроване за № 29896826 (спеціальний розділ). З вищевикладеного вбачається, що наявність арешту на зазначене нерухоме майно, що належало відповідачу [PERSON] , позбавляє позивача можливості розпоряджатися своєю власністю. Наявність арешту та записів про це за № 13107560 від 03.02.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обмежує право власності позивача. Звертає увагу, що за ТОВ «Діджи Фінанс» вже зареєстровано право власності на вищезазначене нерухоме майно, що підтверджується відповідними документами, а від так позивач не може звертатися до суду з вимогою про визнання права власності за ним та зняття арешту на підставі ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Вище перелічені факти свідчать про те, що нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності ТОВ «Діджи Фінанс». В той же час, боржником за виконавчим провадженням № 58041853, на підставі якого 17.01.2019 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження зазначений [PERSON] . Отже, на даний час під арештом перебуває майно, що не належить на праві власності боржнику (відповідачу [PERSON] ), що є порушенням ст. ст. 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі наведеного, представник позивача просить суд зняти арешт з нерухомого майна двокімнатної квартири загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , який накладений постановою № 58041853 від 17.01.2019, заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р., а також вирішити питання щодо відшкодування витрат зі сплати судового збору. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. За правилами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому надіслав до суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. 16.03.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляд справи, в якому з метою недопущення порушень його конституційних прав та законних інтересів, як учасника справи, просив відкласти розгляд даної цивільної справи, яка призначена на 23.03.2022, об 11.20 год., в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, у зв`язку з його перебуванням за межами Закарпатської області в якості волонтера, який займається допомогою, пов`язаною із переміщенням/вивезенням громадян України із Волинської та Львівської областях на територію Закарпатської області та їх розселенням, що своєю чергою позбавляє його можливості особисто взяти участь у вказаному судовому засіданні. У подальшому клопотань про відкладення розгляду справу від відповідача [PERSON] до суду не надходило, про причини своєї неявки відповідачем суд не повідомлено. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Суд вважає, що подальше перенесення розгляду справи призвело б до безпідставного її затягування, а тому справа розглянута у відсутності відповідача [PERSON] та представника відповідача відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за наявними в справі матеріалами. При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 02.09.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ Діджи Фінанс» укладено договір № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень, і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. У відповідності до вказаного договору, за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами. Відповідно до додатку до договору № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 315/ФКВ-07 від 18.09.2007 та зазначені грошові зобов`язання, які виникли за вказаним договором на загальну суму 990152,98 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 280164518 від 20.10.2021, власником квартири загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2482237121100, зареєстрованого на підставі іпотечного договору № 315/Zфквіп-07, виданого 18.09.2007 приватним нотаріусом Петрик Н.В., висновку про вартість об`єкта оцінки, серія та номер: б/н, виданого 11.10.2021 оцінювачем [PERSON] , довідки про стан заборгованості, серія та номер: 74/Л/ДФ від 12.10.2021, видавник: ТОВ «Діджи Фінанс», повідомлення-вимога, серія та номер: 60/з/лід від 07.09.2020, видавник ТОВ «Діджи Фінанс», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б/н, видавник Укрпошта, в цілій частині значиться ТОВ «Діджи Фінанс», код ЄДРПОУ: 42649746. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 283640988 від 09.11.2021) встановлено, що згідно із записом про обтяження № 29896826 від 17.01.2019, на підставі постанови [PERSON] , Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, про арешт майна боржника від 17.01.2019 № 58041853, накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] . Вказане підтверджується наявною матеріалах справи копією постанови заступника начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. від 17.01.2019 про арешт майна боржника (ВП № 58041853), згідно з якою накладено арешт на майно, що належить боржнику [PERSON] , з метою забезпечення виконання рішення суду, на виконання виконавчого листа № 712/16028/12, виданого 01.07.2013 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 330623,81 грн. та 3219 грн. судового збору. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 зазначив, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), і виникають із цивільних правовідносин та відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Натомість вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є позивач ТОВ «Діджи Фінанс», право власності на яке зареєстровано за ним 19.10.2021, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 280164518 від 20.10.2021. Згідно з відомостями реєстру у відповідача відсутнє право власності на дане нерухоме майно. За таких обставин, відомості про обтяження вказаної квартири, що внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту, накладеного на підставі постанови заступника начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. від 17.01.2019 про арешт майна боржника (ВП № 58041853), порушують права позивача, як власника квартири, щодо користування і розпорядження своєю власністю, які гарантовані йому Конституцією України. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, оцінивши в сукупності наведені докази, оскільки наявність не знятого арешту на квартиру перешкоджає дійсному власнику володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, суд вважає, що позов є підставним, а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 2270 грн. сплаченого судового збору, а саме з кожного по 1135 грн.

Outcome: approved