Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 29 квітня 2021 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась [PERSON] до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, треті особи: [PERSON] , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора «про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності», в якій просила суд: визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м., житловою - 28,9 кв. за набувальною давністю, судові витрати по справі, сплачений судовий збір, залишити за нею. 2. Позиція позивача. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вона зареєстрована та фактично проживає в двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира була отримана матір`ю позивачки, [PERSON] , інвалідом праці І групи, згідно виданого в січні 1985 року ордеру, де вказано склад сім`ї з трьох осіб, а саме наймача [PERSON] , позивача, [PERSON] , та чоловіка позивача (на той час) [PERSON] . Всі члени сім`ї були зареєстровані 24 січня 1985 року у вказаній квартирі. В подальшому склад осіб, що проживали і були зареєстровані в житловому приміщенні, змінювався: після розірвання шлюбу [PERSON] було знято з реєстрації 18.03.1988 p. і він виселився з квартири; 01.04.1988 року в квартиру за згодою позивачки і згоди її матері вселилась і була зареєстрована, як член сім`ї рідна тітка матері позивачки [PERSON] , та 06.09.1991 року була зареєстрована малолітня (на той час) дочка позивачки [PERSON] , 1990 року народження. 24 грудня 1993 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] , належить на підставі спільної приватної власності позивачці, її матері [PERSON] , її доньці [PERSON] та рідній тітці матері [PERSON] . Право власності вказаних осіб на квартиру було зареєстровано ОКП "Дніпродзержинське БТІ" в реєстровій книзі за реєстровим № 21366. В 1994 році позивач виселилась та знялась з реєстрації у вищевказаній квартирі, але у 1996 році повернулась і стала постійно проживати в квартирі [ADDRESS] , оскільки через погіршення стану здоров`я матері [PERSON] , інваліда 1 групи, та тітки матері [PERSON] , 1913 року народження, яка через хворобу не пересувалась самостійно, вони потребували сторонньої допомоги. В вересні 1997 року [PERSON] за станом здоров`я була направлена до Дніпропетровського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів № 6, де померла [INFO] , не залишивши заповіту. Після смерті [PERSON] у 1998 р. позивач та її мати [PERSON] залишились постійно проживати в своїй квартирі [ADDRESS] , користувались квартирою, у тому числі 1/4 частиною квартири, що залишились після смерті [PERSON] . Мати позивачки [PERSON] користувалась квартирою до дня своєї смерті, [INFO] , тобто протягом 21 року після смерті тітки [PERSON] , у тому числі більше п`ятнадцяти років з дня набрання 1 січня 2004 року чинності новим Цивільним Кодексом України. Позивач також постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , весь час після смерті [PERSON] і безперервно користується квартирою, у тому числі 1/4 частиною, оформленою на її двоюрідну бабку [PERSON] , з часу її смерті по цей час, тобто вже 23 роки, у тому числі більше сімнадцяти років з дня набрання 1 січня 2004 року чинності новим Цивільним Кодексом України. Загальна площа спірної квартири складає 44 кв.м., житлова - 28,9 кв.м. житлове приміщення складається з коридору, кухні і двох кімнат площею 14,2 кв. та 14,7 кв.м., 1/4 частина в праві власності на квартиру, що за життя належала [PERSON] , дорівнює 11 кв.м. загальної площі і 7,2 кв.м. житлової площі. Кімнати площею 7,2 кв.м. в спірній квартирі не має, це площа половини кімнати. Очевидно, що за таких обставин позивач та її мати користувались обома кімнатами, у тому числі частиною площі, що раніш належала [PERSON] . [PERSON] є рідною сестрою матері [PERSON] , і двоюрідною бабкою позивачки. Більш близьких родичів вона не мала, заповіту не залишила і мати позивачки, [PERSON] , і сама позивач вважали, що вони є спадкоємцями [PERSON] за законом, які прийняли її спадщину у вигляді 1/4 частки спільної квартири, тому відкрито і безперервно користувались її часткою квартири як своєю. Постановою державного нотаріуса першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Геращенко Г.В. від 04.05.2005 року [PERSON] та позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] у зв`язку з тим, що місцем відкриття спадщини є місто Дніпропетровськ, де померла спадкодавиця. Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Н.С.Хорошманенко від 15.04.2005 р. позивачці та її матері [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] у зв`язку з тим, що згідно ст.ст. 529, 530 ЦК України в редакції 1963 р., позивач та її мати не входять у коло спадкоємців [PERSON] за законом. [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] 17 березня 2020 р. державним нотаріусом першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.І. позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким їй належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Її право власності на 1/4 частку вищевказаної квартири зареєстровано 17.04.2020 р. в Державному реєстрі речовий прав на нерухоме майно за № 35981513. Таким чином, на цей час позивачці на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 грудня 1993 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому (1/4 частина) та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17 березня 2020 р. державним нотаріусом першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.І. (1/4частина). Інша 1/4 частина квартири належить на праві спільної власності донці позивачки, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 грудня 1993 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, а правовий статус 1/4 частини спірної квартири не визначений, оскільки право власності [PERSON] на 1/4 частину квартири, яке виникло у неї на підставі свідоцтва про право власності на житло, припинено згідно ст. 346 ЦК України у зв`язку із смертю власника [PERSON] , [INFO] . Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Н.С. Хорошманенко від 14.03.2020 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] двоюрідної баби [PERSON] у зв`язку з тим, що позивач не входить у коло спадкоємців [PERSON] за законом згідно ст.ст. 529, 530 ЦК України в редакції 1963 р. Дійсно, статтями 529, 530 ЦК України в редакції 1963 p., що діяв на час відкриття спадщини [PERSON] , не було передбачено ні спадкування за законом рідною племінницею [PERSON] після смерті тітки (сестри матері), ні позивача спадкування після смерті двоюрідної бабки. Коло спадкоємців за законом до шостого ступеня споріднення включно розширено ЦК України в редакції 2003 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року передбачено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом 2 ч.І ст.555 ЦК України в редакції 1963 р. було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця не має спадкоємців за законом і заповітом. За вказаних обставин у відповідності до п.2 ч.І ст. 555 ЦК України в редакції 1963 р., позивач притягує у справі у якості відповідачів державу в особі: Головного Управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровський області, Кам`янської державної податкова інспекція Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Кам`янської міської ради, Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до свого часу володіння увесь час, протягом якого цім майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Позивач доводить, що її мати [PERSON] , і вона особисто, вдвох добросовісно, відкрито і безперервно, більше двох десятиріч користувались всією квартирою, у тому числі 1/4 частиною [PERSON] , а після смерті [PERSON] позивач продовжує відкрито і добросовісно користуватись всією квартирою вже одноособово. Співвласниця квартири - донька позивачки і третя особа без самостійних позовних вимог за моїм позовом [PERSON] в спірному житловому приміщенні не проживає з 2014 року, вона постійно проживає в м. Києві і не претендує на 1/4 частину квартири за набувальною давністю. У відповідності до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України позивач змушена в судовому порядку захищати свої майнові права. Позивач надала до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи без її участі, без участі інших учасників по справі та без застосування технічних засобів (а.с.103, 164,177) 3. Позиція відповідачів та третіх осіб. Управління державної казначейської служби України у м. Кам`янському Дніпропетровської області в судове засідання не з`явились, скористались своїм правом та надали Відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали, просили відмовити у повному обсязі, оскільки між позивачем та ГУ ДКСУ взагалі відсутні будь-які правовідносини, тобто ГУ ДКСУ не порушувала права, свободи чи інтереси Позивача, тому відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦК України, юридичні особи створені Державою, не відповідають за зобов`язання держави, а тому ГУДКСУ є неналежним відповідачем по даній справі (а.с.58-62). Кам`янська державна податкова інспекція Головного управління державної податкової служби в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явились будучи належним чином сповіщені про час, місце та дату розгляду справи, не скористались своїм правом та на адресу суду Відзив на позовну заяву не направили, прочини своєї відсутності суду не повідомили. Представник відповідача Кам`янської міської ради в судове засідання не звився, до початку розгляду справи по суті, надав Відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки неможливо застосувати ст.. 344 ЦК України , тому що власник частки нерухомого спірного майна був відомий позивачці, а за набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника , або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно що придбане добросовісним набувачеві й у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Отже набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх умов у сукупності, вважають, що принцип добросовісності набуття права власності на спірне нерухоме майно не дотриманий, відкритим є питання чи були спадкоємці після смерті спадкодавця [PERSON] з цих підстав вважають, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити (а.с.154-158). Третя особа, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради на електронну адресу суду направили заяву, в якій просили суд розглянути справу без участі їх представника та винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства ( ас.73). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Восьма дніпровська державна нотаріальна контора в особі в.о. завідуючої Гайворонської Т.О. до початку розгляду по справі надала до суду клопотання в якому просила суд розглянути справу без участі їх представника та надіслала на адресу суду копію спадкової справи ( а.с.85,86-96). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] до початку розгляду по справі надала до суду заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с.101,158). Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 29.04.2021 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, треті особи: [PERSON] , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора «про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності» (а.с.2-8). 29.04.2021 року згідно протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями справу було передано в провадження судді Івченко Т.П. (а.с.35). 05.05.2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання з визначенням розгляду справи в порядку загального позовного провадження (а.с.36). 29.04.2021 року позивач через канцелярію суду подала клопотання про витребування доказів (а.с.39-40). 29.04.2021 року згідно протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями клопотання було передано в провадження судді Івченко Т.П. (а.с.41). 05.05.2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання позивача задоволено витребувано спадкову справу (а.с.42). 01.09.2021 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача ( а.с.57). 09.09.2021 року Управління державної казначейської служби України у м. Кам`янському Дніпропетровської області направили на адресу суду Відзив (а.с.58-62). 14.09.2021 року на електронну адресу суду Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради направили заяву в якій просили суд розглянути справу без участі їх представника (а.с.73). 20.09.2021 року на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи та заява від в.о. завідуючої Восьмої дніпровської нотаріальної контори Гайворонської Т.О. про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори (а.с.85,86-96). 30.09.2021 року на адресу суду надійшло клопотання від ГУ ДКСУ в Д/О про відкладення розгляду справи (а.с.98-99). 18.10.2021 року на адресу суду надійшла заява від [PERSON] про розгляд справи без її участі та заява в якій вона визнала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити (а.с.101,102) . 18.10.2021 року на адресу суду надійшла заява від [PERSON] про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог вона наполягала та просила розглянути справу без застосування технічних засобів ( а.с.103). 29.11.2021 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача про залучення до участі у справі у якості співвідповідачів Кам`янської державної податкова інспекція Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Кам`янської міської ради (а.с.115-116). 29.11.2021 року на адресу суду надійшла позовна заява з залученими співвідповідачами до участі у справі та докази про надсилання її усім учасникам судового розгляду (а.с.117-124, 125). 12.01.2022 року на електронну адресу суду надійшла заява від Кам`янської міської ради про вступ у справу (а.с.132-134). 04.02.2022 року на електронну адресу суду надійшов Відзив від представника Кам`янської міської ради (а.с.154-158). 21.02.2022 року на адресу суду надійшла заява від позивача в якій вона просить долучити до матеріалів справи докази (а.с.164, 165-167). 01.03.2022 року та 27.04.2022 року на електронну адресу суду надійшла заява від [PERSON] в якій вона просить розглянути справу без її участі (а.с.168,175). 27.04.2022 року на електронну адресу суду надійшла заява від [PERSON] в якій вона просить розглянути справу без її участі (а.с.174). 23.08.2022 року позивач надала заяву в якій просить закрити підготовче судове засідання, розглянути справу без її участі та справу призначити в судове засідання (а.с.187). 23.08.2022 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті. 12.09.2022 року позивач надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі на задоволенні позовних вимог наполягала повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи без застосування технічних засобів. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності на підставі поданих позивачем документів та неявки у судове засідання належним чином повідомлених про день, час та місце судового розгляду справи учасників справи, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Інші процесуальні дії не застосовувались. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 24 грудня 1993 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належала на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності квартира [ADDRESS] , свідоцтво зареєстроване в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» у реєстровій книзі за № 21366 (а.с.9). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці [PERSON] належить частина квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , 1938 року народження, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-474, 17.03.2020 року (а.с.10), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.12) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.19). Як вбачається з довідки ОКП "Дніпродзержинське БТІ" № 232 від 04.03.2020 p., згідно даних Інвентаризаційної справи ОКП «Дніпродзержинське БТІ» право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано саном на 31.12.2012 рік за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що квартира загальною площею 44 кв.м. та житлової 28,9 кв.м., складається з коридору, кухні і двох кімнат житловою площею 14,2 кв. та 14,7 кв.м. (а.с.15-16). З Довідки № 001054727 про склад сім`ї від 04.06.2020 року вбачається, що позивач є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (а.с.17). Згідно Довідки виданої 08.06.1998 року начальником ДК ЖЕП «Оріон» позивач доглядала за матір`ю [PERSON] , яка мешкла за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до наданої довідки ТОВ "Оселя" від 19.04.2005 p., вбачається, що в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , та чоловіка позивача (на той час) [PERSON] 24 січня 1985 року, якого було знято з реєстрації 18.03.1988 p.; 01.04.1988 року в квартиру була зареєстрована, [PERSON] та 06.09.1991 року була зареєстрована малолітня (на той час) дочка позивачки [PERSON] , 1990 року народження (а.с.19). [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 24.01.1985 по 23.08.2019 рік, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 19/10653 від 04.08.2020 p. (а.с.20) Як вбачається з Актів № 17 та № 18 виданих 01.06.2020 року ТОВ "Підкова-Фест позивач була зареєстрована в спірній квартирі 18.03.202 року а до цього мешкала там разом з матір`ю без реєстрації з 1985 року (а.с.21,22). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та актовим записом № 380 від 22.04.1998 p. (а.с.23). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та актовим записом № 944 від 20.08.2019 p. (а.с.24). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 202 від 14.03.1965 p., яка уклала шлюб 12.11.1983 року та змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та актовим записом № 1088 від 12.11.1983 р. (а.с.25). Постановою державного нотаріуса першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Геращенко Г.В. від 04.05.2005 року [PERSON] та позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] у зв`язку з тим, що місцем відкриття спадщини є місто Дніпропетровськ, де померла спадкодавця (а.с.27). Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Н.С.Хорошманенко від 15.04.2005 р. позивачці та її матері [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] у зв`язку з тим, що згідно ст.ст. 529, 530 ЦК України в редакції 1963 р., позивач та її мати не входять у коло спадкоємців [PERSON] за законом. 17 березня 2020 р. державним нотаріусом першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.І. позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким їй належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Її право власності на 1/4 частку вищевказаної квартири зареєстровано 17.04.2020 р. в Державному реєстрі речовий прав на нерухоме майно за № 35981513. Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Н.С. Хорошманенко від 14.03.2020 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] двоюрідної баби [PERSON] у зв`язку з тим, що позивач не входить у коло спадкоємців [PERSON] за законом згідно ст.ст. 529, 530 ЦК України в редакції 1963 р. (а.с.28,96). 6. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)". Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно п. п.9, 11, 13, 14 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішим володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Згідно вказаної норми закону володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву в правомірності такого правочину). В разі виникнення спору встановити характер володіння (добросовісне й недобросовісне) має тільки суд з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Разом з тим, суд повинен мати на увазі, що фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнішнього володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що Позивачка добросовісно, відкрито, безперервно володіє 1/4 частиною квартири [ADDRESS] , починаючи з 1998 року, доглядає за нею аби запобігти їх псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, постійно проживає в ній, відкрито володіє 1/4 частиною квартири більше десяти років, не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за Позивачкою право власності на 1/4 частиною квартири [ADDRESS] , загальною площею 44 кв.м. та житловою 28,9 кв.м., яка складається з коридору, кухні і двох кімнат житловою площею 14,2 кв. та 14,7 кв.м. Право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. До набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають права на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Отже, давнісний володілець має право на захист свого володіння. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц). Вищевказані норми права свідчать про те, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. З урахуванням викладених обставин, враховуючи надані сторонами й досліджені судом докази, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги до Кам`янської міської ради в частині вимог до інших відповідачів слід відмовити. Відтак суд наголошує, що встановивши наявність порушеного права, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав. При цьому Європейський суд з прав людини зауважує, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, -і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року). Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем до позову долучені квитанції про сплату судового збору, але позивач просить залишити ці витрати за нею. Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача.

Outcome: partial