Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

17 лютого 2020 року до Подільського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що 15.07.2011 між її донькою [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. За період цього шлюбу народився [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивачки та її чоловіка [PERSON] і проживає з ними за адресою: [ADDRESS] , разом з братом [PERSON] та їх матір`ю, дочкою позивачки - [PERSON] . 01.11.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Відповідач ще до розірвання шлюбу не проживав з [PERSON] і синим, а жив окремо зі співмешканкою. Свого сина із пологового відповідач не забирав, не відвідував у лікарні коли син хворів. Зазначає, що відповідач і тепер не піклується про сина, про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його життям. Протягом всіх шести років життя дитини відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, ніколи не провідує і не цікавиться його здоров`ям, не водить і не забирає сина з дитсадка. Також, деякий час відповідач ухилявся від сплати аліментів, часто змінював місце роботи та територію свого проживання доки поліція та виконавчі органи не примусили його до цього. Вихованням дитини та його брата займається позивач та і її чоловік. Мати дітей хронічно-психічно хвора, інвалід ІІ групи та за станом здоров`я не може повноцінно виконувати свої материнські обов`язки. Позивач стверджує, що відповідач самоусунувся від будь-якого спілкування з сином з моменту його народження. Веде аморальний спосіб життя. Дитина не знає його як батька, не має до нього родинних почуттів. Враховуючи викладене, просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 10.11.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. На підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківський прав, передано до Тростянецького районного суду Вінницької області для розгляду за підсудністю. Ухвалою Тростянецького районного суду від 01 листопада 2022 року цивільну справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. 14 листопада 2022 року від неї надійшла заява із проханням розглядати справу без її особистої присутності. Додатково вказує, що відповідач не приділяє ніякої уваги до свого сина, не цікавиться його вихованням та продовжує вести аморальний спосіб життя. Відповідач [PERSON] для розгляду справи у судове засідання не прибув, однак 14 листопада 2022 року від нього надійшла заява про проведення розгляду справи за його відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився. 08 листопада 2022 року подали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, також просять винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до Принципів 2, 4, 6 Декларації прав дитини, проголошенню Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 11.10.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01.11.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 4). Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №9 від 15.01.2020 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка проживає з [PERSON] , 2009 року народження та [PERSON] , 2013 року народження за адресою: [ADDRESS] , за рівнем обмеження життєдіяльності має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с. 14). З довідки КК «Центр комунального сервісу» вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] проживає: [PERSON] (власник), [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук) (а.с 10). Відповідно до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №99 від 04.02.2020, малолітній дитині [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, встановлено опіку над ним та призначено [PERSON] його опікуном (а.с. 13). Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №438799 від 25.03.2022 та індивідуальної програми реабілітації інваліда №341 від 25.03.2022 встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с. 75-76, 77). Відтак, судом встановлено, що позивач [PERSON] опікується неповнолітніми онуками [PERSON] та [PERSON] , оскільки її дочка [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я, що перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків. Відповідно до висновку від 14.12.2021 №101-9485/02 про доцільність позбавлення батьківських прав, встановлено, що [PERSON] є учнем спеціальної школи І-ІІ ступенів №12 Дарницького району м. Києва. Відповідно до характеристики дитини від 04.11.2021, наданої навчальним закладом, дитину утримує та виховує бабуся [PERSON] . Батько [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дитини і свідомо не бажає бути присутнім в житті сина, вихованням та утриманням дитини не займається. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] був присутній на засіданні комісії 23.09.2021, заперечень щодо позбавлення його батьківських прав не надав. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії, можна зробити висновок, що [PERSON] розуміє наслідки позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] .

Outcome: approved