Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, відповідно до якої позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовує тим, що позивач є матір`ю [PERSON] [INFO] . Вона з дитиною мешкає за адресою [ADDRESS] , квартира є власністю матері її чоловіка. Батьком дитини є [PERSON] , який після розлучення із позивачем у 2019 році, через деякий час, перестав цікавитись дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки. На теперішній час відповідач вже майже рік знаходиться за межами України та повертатись до України не планує. Зв`язок з дитиною не підтримує взагалі, також не виконує свої батьківські обов`язки як фінансового так і виховного характеру. Всі обов`язки щодо виховання та утримання дитини [PERSON] виконує самостійно, займається вихованням та утриманням дитини. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків, [PERSON] не чинила. Неодноразово пропонувала йому спілкуватись з дитиною, купувати одяг та харчі, розвиваючі іграшки, брати іншу участь у вихованні та утриманні дитини. Але цього робити він не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Він зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я дитини, не дбає про її інтереси. Крім того, [PERSON] , має заборгованість зі сплати аліментів. Позивач зазначає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 04.07.2022 р. цивільну справу за вказаною позовною заявою, прийнято до провадження судді Варнавської Л.О. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.08.2022 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.11.2022 року представником органу опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району Савенко А.О. надано висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила суд позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. У попередніх засіданнях надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування Савенко А.О. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника, просила суд розглянути справу з урахуванням інтересів дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає і позивача і відповідача. Вона є хрещеною. Зі слів позивача, свідок знає про спір щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини. Також зазначила, що не бачила щоб батько дитини приймав участь у вихованні та утриманні дитини. Садок та лікарні він не відвідував. Загалом вчиняв постійно сварки, викликали навіть поліцію. Коли поїхав, телефонував дитині та ображав [PERSON] нецензурною лайкою та зазначав яка вона погана. Також чула телефону розмову батька і дитини, де той зазначав, що не збирається повертатись, збирається жити у Польші, у нього там є жінка і він купив собі автомобіль, у нього все добре. Суд, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Прізвище після реєстрації шлюбу позивача « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , актовий запис № 472, [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 9.05.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем - розірвано Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10-12). 15.10.2021 року позивач уклала шлюб із [PERSON] . Актовий запис № 1765. Прізвище після реєстрації шлюбу позивача « [PERSON] » (а.с.13.) Згідно інформації наданої директором Територіального відділу освіти Комунарського району ДНЗ (ясла-садок) №21 «Кораблик» ЗОР від 09.08.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад з вересня 2021 року. За час навчання перебування дитини у навчальному закладі, батько його не відвідував, участі в житті садочка та дитини не приймав (а.с.44). Окрім того, батько дитини жодного разу не звертався із дитиною до лікаря -КНП «ЦПМСД № 4». Дитина завжди у супроводі матері (а.с.43). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам виданою Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вбачається, що загальна сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.08.2022 року становить 35865 грн. 55 коп. (а.с.45). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини». У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...». Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування по Комунарському району як органу опіки та піклування від 11.11.2022 року № 1530/01-37/1901 відповідно до якого встановлено, що батько малолітньої - [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному утриманні доньки, не проявляє до неї будь-якої батьківської заінтересованості, не цікавиться її здоров`ям, не турбується про її інтелектуальний, фізичний, духовний та психічний розвиток. Здоров`ям, утриманням та вихованням малолітньої займається її мати та вітчим - [PERSON] та [PERSON] . За адресою проживання дитини, матір`ю створені всі необхідні умови для розвитку, виховання та відпочинку доньки. Будь-яка інша інформація, яка могла б охарактеризувати батька дівчинки, його думка щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки, відсутня. З`ясувати умови проживання виявилось неможливим, оскільки двері квартири ніхто не відчиняв, на виклик до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - ніхто не з`явився та не зателефонував. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини. На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки останній тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права. Враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved