Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Беспалова Н.О. звернулася з позовом до Маловисківського районного суду Кіровоградської області, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 141250,00 гривень, витрати за сплату судового збору в розмірі 141250,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 28.10.2017 року [PERSON] позичив у неї в борг 5000,00 доларів США, що на дату подачі позову складає 141250,00 гривень за курсом Національного банку України, який станом на 23.12.2020 року становить 28,2513 гривень за один долар США. Відповідач 28.10.2017 року власноручно написав розписку в присутності свідків про отримання грошових коштів в розмірі 5000,00 доларів США, усною домовленістю було визначено термін повернення коштів позивачу у строк не пізніше жовтня 2018 року, тобто фактично між сторонами було укладено договір позики. У визначений договором термін, та станом на 11.01.2021 року, відповідач борг не повернув. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути кошти, які вона йому під розписку надала у борг, однак відповідач кошти не повертав, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2021 року позов [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг в загальній сумі 141250,00 грн., судовий збір в розмірі 1412,50 грн. витрати на професійно правничу допомогу в розмірі 10000,00грн. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2021 року за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2021 року у справі за позовом [PERSON] в інтересах якої діє адвоката Беспалова Наталка Олександрівна до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 09.06.2022 та 23.11.2022 року позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказала, що до 11.01.2021 року (тобто до звернення з даним позовом до суду) неодноразово зверталася до відповідача засобами мобільного зв`язку та приїздила з чоловіком до нього на фірму з вимогою повернути борг. Намагалися врегулювати повернення боргу мирним шляхом, так як, перебували з відповідачем у дружніх відносинах. З письмовим зверненням до відповідача звернулася під час розгляду справи суді, а саме: направила письмову вимогу за відомими їй адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Проте конверти повернулися позивачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, зазначила, що під час усних звернень до відповідача він погоджувався, що має борг перед нею, проте просив не квапити його з поверненням боргу, оскільки мав тимчасові фінансові труднощі. Борг обіцяв обов`язково повернути. Брав гроші в позику та писав боргову розписку в присутності її доньки та вже колишнього чоловіка, разом з ним і приїздили до відповідача з вимогою повернути борг. Також вказала, що під час вимог повернути борг, віповідач обіцяв повернути борг зерном, міндобривами, проте, навіть таким чином не повертав борг. Надалі подала заяву, зареєстровану судом 24.11.2022 року за вх.№9138, про продовження розгляду справи без її участі, у зв`язку з виникненням технічних проблем, а саме відключення електропостачання. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та надалі подала заяву, зареєстровану судом 24.11.2022 року за вх.№9168, про розгляд справи без її участі та участі позивача. Просила позов задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] подав заяву, зареєстровану судом 22.10.2021 року за вх.№9638, в якій зазначив, що з позовними вимогами категорично не згоден, так як кошти в сумі 5000,00 дол. США від [PERSON] не отримував, також не отримував і жодної вимоги від [PERSON] щодо повернення заборгованості. Договір позики між ним та [PERSON] не укладався. Оскільки в розписці не встановлено строк повернення боргу, іншого строку повернення боргу не встановлено, відповідно до положень статті 1049 ЦК України позика має бути повернена позивальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Вважає, що позивач не підтвердила своє право вимоги від нього виконання боргового зобов`язання, а саме: не пред`являла вимоги, в неналежній розписці (відсутнє зобов`язання повернення коштів, дата їх отримання, не ідентифіковано кредитора та ін.) Посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №753/11670/17 зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або грошей. Таким чином, розписка як документ, що посвідчує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Також зазначив, що за своїм правовим характером договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. На підставі вищевикладеного просив відмовити [PERSON] у позові про стягнення з нього заборгованості. В заяві поданій 17.01.2022 року за вх. №458, крім вищевикладеного зазначив, що [PERSON] жодного разу до нього не зверталася з вимогою повернення коштів на не надала до суду будь яких документів щодо повідомлення його про необхідність повернення боргу. Просив відмовити у позові повністю. Надалі відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся в порядку ч.3, ч. 11 ст 128 ЦПК України судові повістки направлялись за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать конверти про повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також повідомлявся шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. За клопотанням позивача [PERSON] в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які приведені до присяги свідків та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Свідок [PERSON] пояснила, що бачила, як її мати [PERSON] давала у борг [PERSON] кошти та останній писав розписку про отримання даних коштів, але вже не пам`ятає в якому саме розмірі. Була присутня і тоді коли відповідач говорив, що позичені кошти поверне після збирання врожаю, зазначила, що її мати неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути кошти, на що він кожен раз їй відповідав, що поверне через декілька місяців, але так і не повернув. Свідок [PERSON] пояснив, що з відповідачем [PERSON] мали дружні відносини, у 2017 році його дружина [PERSON] позичила відповідачу кошти у розмірі 5000 доларів США, які він обіцяв повернути відразу після того, як закінчаться жнива, не пізніше ніж до кінця року, при цьому, написав розписку у його присутності та присутності їхньої доньки. Кошти відповідач не повернув, після чого вони неодноразово зверталися по телефону та приїздили на фірму до [PERSON] з вимогою повернути борг. При цьому, відповідач борг не заперечував та обіцяв повернути через 3-4 місяці, але коштів так і не повернув. Потім взагалі почав переховуватися від них та уникати зустрічей. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.\~12\~та ст.\~13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приходить до наступного. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 28 жовтня 2017 року [PERSON] , [INFO] , склав розписку про отримання грошей у борг (боргову розписку), відповідно до змісту якої підтвердив, що 28.10.2017 року ним було отримано грошові кошти в борг п`ять тисяч (доларів США) від [PERSON] . Відтак, суд приходить до висновку, що між сторонами мають місце договірні\~правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1\~глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2\~ст. 1047 ЦК України\~визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.2, п.4 ч.1\~ст.208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно\~ст. 626 ЦКУ\~- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16-ц, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16-ц. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт отримання відповідачем коштів за договором позики підтверджується наявною у позивача оригіналом розписки відповідача. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання відповідачем не виконані. Отже, факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів підтверджується, оглянутим в судовому засіданні оригіналом розписки про отримання грошей у борг [PERSON] в [PERSON] на суму 5000 доларів США, яка була написана відповідачем, та за клопотанням позивача долучена до матеріалів справи. Вказана розписка є борговим документом, що підтверджує укладення договору позики (ч. 1 ст.\~207, ч. 2 ст.\~1047 ЦК України). Оцінюючи зміст\~зазначених розписок,\~суд приходить\~до висновку,\~що між\~сторонами виникли\~правовідносини за\~договорами позики,\~відповідно до\~яких відповідач\~взяв 28.10.2017\~року у борг в [PERSON] 5000 доларів США. Отже, оскільки у розписці не встановлено строку повернення боргу, іншого строку повернення боргу не встановлено, відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Такий висновок міститься в постанові КЦС ВС від 28.12.2020 №499/144/17 (61-8096св19). Відповідні письмові\~вимоги про\~повернення боргу\~були направлені\~позивачем відповідачу\~17.02.2022\~року за відомими їй адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , проте конверти повернулися позивачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у своїх висновках неодноразово висловлювався з приводу повернення відправнику конвертів із відміткою «за закінченням терміну зберігання», зазначаючи, що «направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»». Тобто,\~виходячи з\~дати направлення\~позивачем даної\~вимоги за\~відомими їй\~адресами,\~борг повинен\~був \~бути повернутий\~протягом 30\~днів від\~дня пред`явлення\~вимоги.\~Разом з\~тим,\~ борг протягом вказаного періоду не повернуто. Направлення вимоги під час розгляду справи не має правового значення, оскільки між сторонами на цей час спір не вирішено. Крім того, до відповідача [PERSON] позивач неодноразово зверталася усно до подання позову, що підтверджується її поясненнями та поясненнями свідків, які були попередженні про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів в судовому засіданні. Таким чином, слід вважати, що відповідач був належним чином повідомлений по необхідність повернення боргу та на неодноразові звернення позивача повернути борг, відповідач грошові кошти не повернув. Дані обставини не спростовані матеріалами справи та наявними в ній доказами. Договір позики від 28 жовтня 2017 року є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому породжує відповідні права та обов`язки для його сторін. Зазначений висновок суду узгоджується із висновком, викладеним Верховним Судом у подібних правовідносинах, у справі № 753/6123/19, постанова від 10 вересня 2020 року. Крім того, суд відзначає, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України,\~на спростування\~доводів позивача\~та підтвердження\~своїх заперечень,\~зокрема звернення\~з клопотанням\~про призначення\~судової почеркознавчої\~експертизи,\~не оспорював\~ договір\~позики на\~тій підставі,\~що грошові\~кошти не\~були одержані\~ним від\~позикодавця,\~або були\~одержані у\~меншій кількості,\~ніж встановлено\~договором,\~ із\~зустрічним позовом\~у даній\~справі до\~позивача не\~звертався,\~інших належних\~та допустимих\~доказів,\~які змогли\~б підтвердити,\~викладені ним\~заперечення та\~спростувати обставини,\~що викладені\~у позові,\~та що\~підтверджуються доданими\~доказами,\~не надав.\~ Тому заперечення відповідача, суд розцінює, як намагання уникнути від обов`язку щодо повернення боргу позивачу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Важливість етапу дослідження доказів для оцінки доказів полягає в тому, що забезпечується формування внутрішнього переконання суддів одразу з моменту надходження справи до суду і прийняття доказів, на етапі дослідження доказів, у процесі детального аналізу кожного з них у суду є можливість оцінити докази у своїй сукупності та порівняти їх, оскільки належна оцінка судом наявних у справі доказів є однією з гарантій права особи на справедливий судовий розгляд, зокрема в Конвенції про захист прав\~людини і\~основоположних свобод (ст.6) роль мотивувального судового рішення полягає в тому, що судом були досліджені всі надані докази і аргументи сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені кошти у визначеній в договорі сумі. Тому сума позики (згідно з розпискою непогашена сума позики в розмірі 5000, 00 доларів США) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. Отже, судом установлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, та враховуючи\~встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми заборгованості за договором позики в розмірі\~141250 (сто сорок одна тисяча двісті п`ятдесят) грн. Закон не забороняє укладення договору позики в іноземній валюті, яка є у вільному обігу в Україні. Встановлено, що відповідач у позику отримав іноземну валюту - долари США. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У постанові Великою Палатою Верховного Суду (ВП/ВС у справі №340/385/17, від 27.11.19) зроблено висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного суду України у справах № 6-1672цс16 та № 6-284 цс17, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.12.2020 року (на момент подання позову) 1 долар США становив 28,2513 грн, та прийняв в цій частині позовних вимог, розрахунок, зазначений позивачем у позовній заяві: 5000 доларів США х 28,2513\~грн =141250 грн. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 141250 грн. Вирішуючи клопотання представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором надання правової допомоги від 18.12.2020 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, актом приймання - передачі наданих юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 18.12.2020 року, рахунком суми гонорару від 18.12.2020 року на суму 10000 гривень та квитанцією № 38/20 від 18.12.2020 року на суму 10000 грн. 00 коп. Суд вважає,\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~є співмірним\~із складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг),\~розміром позовних\~вимог,\~при цьому,\~обов`язок\~доведення неспівмірності\~витрат покладається\~на сторону,\~яка заявляє\~клопотання про\~зменшення витрат\~на оплату\~правничої допомоги\~адвоката,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами допомоги\~(Постанова\~ВП ВС\~від 08.06.2021\~№ 550/936/18\~(14-26цс21), та відповідачем не заявлялося таке клопотання, а тому,\~на підставі\~ст. 137 ЦПК України\~вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката підлягають задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1412 грн. 50 коп.

Outcome: approved