Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин Андрій Миколайович, в якому просить визнати виконавчий напис № 278 від 11 січня 2021 року приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. про стягнення з нього заборгованості в сумі 42 061,82 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що виконавчий напис є незаконним та необґрунтованим, оскільки відсутні правові та фактичні підстави для вчинення виконавчого напису, через те, що він не укладав з відповідачем кредитний договір, і будь-яких зобов`язань перед відповідачем немає. Позивач, як зазначено у матеріалах виконавчого провадження, є боржником за кредитним договором № 003-07516-060613 від 06 червня 2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк». Право вимоги за яким, на підставі Договору № 142/К від 26 січня 2018 року, перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна». Про укладення Договору про відступлення права вимоги позивач жодним чином повідомлений не був. ТОВ «Росвен Інвест Україна» на адвокатський запит не надано підтверджень з приводу наявності у позивача заборгованості. Також позивач вказав, що відповідач не надав підтверджень, що приватному нотаріусу надано документи, що підтверджують безспірність його заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, [PERSON] зауважив, що нотаріусом не перевірено обставини направлення відповідачем та отримання ним письмової вимоги про усунення порушень. Також позивач зазначає, що виконавче провадження № 64711022 від 03 березня 2021 року на виконання виконавчого напису № 278 від 11 січня 2021 року відкрите із порушенням, оскільки виконавець приймає виконавчі документи за місцем проживання(перебування) боржника або місцезнаходження його майна, а враховуючи, що майно у [PERSON] відсутнє, а з 25 квітня 2018 року по 07 квітня 2021 року місце проживання та перебування його, згідно паспортних даних, значиться м. Мелітополь Запорізької області, то відкриття виконавчого провадження виконавцем, який обслуговує округ м. Києва є порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем у справі не було подано суду відзив на позов або будь-які інші заяви чи клопотання з процесуальних питань. Від третіх осіб у справі: приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишин А. М. заяв по суті позову не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. У зв`язку з чим, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 січня 2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. видано виконавчий напис № 278 із пропозицією стягнути з позивача грошові кошти, які є його заборгованістю за укладеним із ПАТ «Дельта Банк» Кредитним договором № 003-07516-060613 від 06 червня 2013 року та плату за вчинення оспорюваного виконавчого напису, на загальну суму 42 061,82 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 січня 2018 року по 16 грудня 2020 року. Також зазначено, що на підставі Договору № 142/К від 26 січня 2018 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», останнє отримало право вимоги, зокрема й за указаним вище кредитним договором. 03 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А. М. винесено постанову про відкриття провадження ВП № 64711022 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса від 11 січня 2021 року № 278, про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в розмірі 41 561,82 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 19 911,82 грн, простроченої заборгованості за несплаченими процентами - 21 650,00 грн та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить - 42 061,82 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідачем та третьою особою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. не надано суду жодного підтвердження щодо того, на підставі яких, наданих ТОВ «Росвен Інвест Україна», приватному нотаріусу документів, було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Також, правового висновку, що умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру дійшов Верховний Суд України у справі № 310/9293/15-ц від 23 січня 2018 року. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, слід зазначити, що відповідно до копії паспорту [PERSON] він є уродженцем селища Городниця Новоград-Волинського району Житомирської області, а у оспорюваному написі та, відповідно, й у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 64711022 місце народження позивача зазначено - Запорізька область, Мелітопольській район, м. Мелітополь. Про аналогічні невідповідності зазначає у позові й [PERSON] , стверджуючи, і це не оспорюється матеріалами справи, що зазначена у виконавчому написі від 11 січня 2021 року № 278 адреса його реєстрації не відповідає дійсності, що унеможливило висловлення незгоди з письмовою вимогою про сплату боргу. Останнє, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року №758/14854/20, об`єктивно виключає можливість учинення виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17. Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 992,40 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved