Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У травні 2020 року позивачка звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 21 березня 2020 року її син, [PERSON] , їхав в автомобілі HONDA CRV, д.н.з [NUMBER] , що належить їй на праві власності, по трасі Київ-Одеса з міста Києва в нарямку м.Васильків. В 16 годин 17 хвилин на двадцять третьому кілометрі траси Київ-Одеса невідома особа, керуючи автомобілем AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] допустила зіткнення з автомобілем позивача, вдаривши в задню частину автомобіля, після чого, водій автомобіля AUDІ A 6 покинув місце ДТП. Працівниками поліції було знайдено автомобіль AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] , але в автомобілі нікого не було, задні номери були знято, сам автомобіль пошкоджено. Згідно рапорту працівника патрульної поліції в м.Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області від 09.04.2020, власником автомобіля AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , який повідомив працівників поліції про продаж автомобіля громодянам [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що внаслідок ДТП, майну позивача було заподіяно шкоду в сумі 287 344,05 грн. від джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] . Просить стягнути з відповідача шкоду завдану майну позивача, внаслідок ДТП 21.03.2020 року, в сумі 287 344,05 грн. та судові витрати в розмірі 34 293,84 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 15 вересня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами зазначає, що автомобіль AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] був проданий [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. від 09.12.2016р. Зазначає, що 21.03.2020 року автомобіль AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] було викрадено. За даним фактом Києво-Святошинським ВП ГУНП в Київській області порушено кримінальне провадження. Зазначає, що оскільки на момент ДТП автомобіль був викрадений, відповідальність за спричинену шкоду позивачу в будь-якому разі зобов`язана нести особа, яка викрала автомобіль, а тому пред`явлення позову до нього є безпідставним. Просив відмовити в задоволені позовних вимог. 25 листопада 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про залучення у справі співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11. 2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] про залучення у справі співвідповідачем [PERSON] було залишено без задоволення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11. 2021 року [PERSON] було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2022 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 01.11.2022 року надійшли пояснення від третьої особи [PERSON] . Зазначає, що він придбав у громадян [PERSON] та [PERSON] автомобіль AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] . На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди вказаний автомобіль перебував під його керуванням і таким чином він є особою, яка завдала матеріальної шкоди позивачу. У судове засідання 02.11.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник позивача адвокат Кривша Ярослав Анатолійович подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позов підтримав та просив суд задовольнити. Представник відповідача адвокат Сиротенко Олександр Володимирович направив до суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. Просив суд відмовити у задоволенні позову. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши усі письмові докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 21 березня 2020 року, [PERSON] , керував автомобілем HONDA CRV, д.н.з [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності. В 16 годин 17 хвилин на двадцять третьому кілометрі траси Київ-Одеса невідома особа, керуючи автомобілем AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем позивача, вдаривши в задню частину автомобіля, після чого водій автомобіля AUDІ A 6 покинув місце ДТП. Згідно рапорту працівника патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області від 09.04.2020, власником автомобіля AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб AUDІ A 6, д.н.з. [NUMBER] було передано [PERSON] громадянам [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. від 09.12.2016р. Відповідно до положень п. 1.12. ст.\~1\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до вимог ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до [PERSON]

Outcome: dismissed