Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради про визнання права власності. В обгрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що будинковолодіння [ADDRESS] належало на праві спільної часткової власності по 1/6 частині [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що 02 червня 2007 року їм було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно на підставі рішення виконкому від 16 грудня 2003 року № 139. У 2008 році [PERSON] здійснив прибудову до літньої кухні «літ. Б1», веранди «літ.Б», побудував стодолу «літ. «В» та гараж «літ. Л». [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1268 ЦК України в управління спадковим майном фактично вступила дружина померлого, [PERSON] та дочка померлого, [PERSON] , однак свідоцтва про право на спадщину не отримали. Таким чином їх частки становили 1/4 (1/6+1/12). [INFO] померла [PERSON] , про що 04 червня 2013 року складено відповідний актовий запис №21. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Крім того, померлій, [PERSON] належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0740 га, кадастровий номер 2624086000:04:001:0060 та площею 0,4100 га кадастровий номер 2624086000:03:002:0320, що належали померлій на підставі Державних актів від 05 грудня 2008 року. Наведене підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08 вересня 2021 року. 3 метою оформлення спадщини після смерті тітки [PERSON] , позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Згідно постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 14 січня 2022 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі права на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності. Оскільки на житловий будинок [ADDRESS] було видано свідоцтво про право власності, яке було втрачено, позивачі подали оголошення в газету «ЗР-Інформ», де було надруковано повідомлення, про те, щоб вважати недійсними втрачене свідоцтво про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] на прізвище [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, оскільки на земельні ділянки [PERSON] було видано Державні акти на право власності на земельні ділянки, які також були втрачені, позивачі подали оголошення в газету «ЗР-Інформ», де було надруковано повідомлення, про те, щоб вважати недійсними втрачені Державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0740 га, кадастровий номер 2624086000:04:001:0060 та площею 0,4100 га кадастровий номер 2624086000:03:002:0320 на прізвище [PERSON] . Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця. Зазначена вимога закону дотримана, так як згідно довідки Саджавського старостинського округу Коломийської міської ради від 15 липня 2021 року № 435 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно звіту виготовленого СПД [PERSON] про проведення обстеження та визначення технічного стану основних несучих будівельних і огороджувальних конструкцій та інженерних мереж господарських будівель: літньої кухні (літера Б), стодоли (літера В) та гаража (літера Л) по [ADDRESS] встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Згідно висновку про вартість майна від 15 лютого 2022 року зазначено, що оціночна вартість майна становить 208 881грн. (1/6 становить - 34 813,50 грн., % становить - 52220,25 гри., 5/12 становить - 87033,75 грн.) Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04 жовтня 2021 року зазначено, що вартість земельної ділянки площею 0,0740 га становить 783,69 грн., площею 0,4100 га становить 6500,27 грн. В січні 2022 року позивач [PERSON] , як спадкоємець, звернулася в Коломийську міську раду із заявою про прийняття в експлуатацію господарських споруд, де їй було роз`яснено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію. За таких підстав, позивачі вважають, що вимога про визнання за ними права власності на житловий будинок та господарські будівлі є законною і обґрунтованою. В зв`язку з наведеними обставинами, посилаючись на вимоги ч.ч.3,5 ст. 376 ЦК України, ст. 1216, 1218 ЦК України, просять суд визнати право власності за: [PERSON] на: - 5/12 частин житлового будинку загальною площею - 114,9 кв.м., житловою площею - 69,60 кв.м., господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0740 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2624086000:04:001:0060, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, село Саджавка; земельну ділянку площею 0,4100 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2624086000:03:002:0320, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, село Саджавка; [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку загальною площею - 114,9 кв.м., житловою площею - 69,60 кв.м., господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку загальною площею - 114,9 кв.м., житловою площею - 69,60 кв.м., господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку загальною площею - 114,9 кв.м., житловою площею - 69,60 кв.м., господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.09.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, кожен окремо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача Державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений вчасно та належним чином, заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі Смірнов проти України ). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, та за погодженням сторін і згідно поданих ними заяв. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві спільної часткової власності по 1/6 частині [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що 02 червня 2007 року їм було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно на підставі рішення виконкому від 16 грудня 2003 року № 139. Щодо родинних зв?язків, то суд зазначає, зо [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (а.с.24). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є їх дітьми (а.с.25-27). [PERSON] є рідною тіткою позивача [PERSON] (а.с.23-24). У 2008 році [PERSON] здійснив прибудову до літньої кухні «літ. Б1», веранди «літ.Б», побудував стодолу «літ. «В» та гараж «літ. Л». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.21). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1268 ЦК України в управління спадковим майном фактично вступила дружина померлого [PERSON] та дочка померлого [PERSON] , що підтверджується довідкою Саджавського старостинського округу Коломийської міської ради від 15 липня 2021 року № 437. Однак, свідоцтво про право на спадщину не отримали. Таким чином, їхні частки становили по ј (1/6+ 1/12) (а.с.34). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/6 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с.33). Крім того, померлій [PERSON] належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0740 га кадастровий номер 2624086000:04:001:0060 та площею 0,4100 га кадастровий номер 2624086000:03:002:0320, що належали померлій на підставі Державних актів від 05 грудня 2008 року. Наведене підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08 вересня 2021 року (а.с.35-40). Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04 жовтня 2021 року зазначено, що вартість земельної ділянки площею 0,0740 га становить 783,69 грн., площею 0,4100 га становить 6500,27 грн. Позивач [PERSON] для оформлення спадщини після смерті тітки, [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Трачук Л.В. від 14.01.2022 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, оскільки спадкоємцем [PERSON] не було надано документів, що встановлюють право власності на спадкове майно, що належало померлій [PERSON] (а.с.50). Оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було втрачено, позивачами було подане оголошення в газету «ЗР-Інформ» №2 від 21 січня 2022 року, де було надруковане повідомлення, про те, щоб вважати недійсним втрачене свідоцтво про право власності на нерухоме майно на прізвища [PERSON] - 1/6 частка, [PERSON] - 1/6 частка, [PERSON] - 1/6 частка, [PERSON] - 1/6 частка, [PERSON] - 1/6частка, [PERSON] - 1/6 частка (а.с.52). Також в газеті ЗР-Інформ» №40 від 01 жовтня 2021 року були надруковані повідомлення, про те, щоб вважати недійсним втрачений Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0740 га, серії ЯД № 807554, та Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,4100 га, серії ЯД № 893299, видані 05.12.2008 на прізвище [PERSON] (а.с.51). Як вбачається з технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , виготовленого 21 липня 2021 року ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» на земельній ділянці самочинно збудовані прибудова «Б1» - 2008 року побудови, веранда «Б» - 2008 року побудови, стодола «В» - 2008 року побудови, гараж «Л» - 2008 року побудови (а.с.28-31). Відповідно до довідки ОКП «Івано-Франківське обласне БТІ» № 272 від 21.07.2021 вбачається, що площа забудови літньої кухні збільшилася на 25,7 кв.м., площа забудови стодоли «В збільшилася на 0,5 кв.м. за рахунок реконструкції, побудовано гараж «Л», площею забудови 32,6 кв.м у 2008 році. Заявником не надано дозвільних документів на виконання зазначеного виду робіт , що в силу положень ст. 376 Цивільного кодексу України вважається самочинним будівництвом (а.с. 32). Вказані об`єкти не прийняті в експлуатацію, що не заперечується сторонами. Згідно звіту виготовленого СПД [PERSON] про проведення обстеження та визначення технічного стану основних несучих будівельних і огороджувальних конструкцій та інженерних мереж господарських будівель: літньої кухні (літера Б), стодоли (літера В) та гаража (літера Л) по [ADDRESS] встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Згідно висновку про вартість майна від 15 лютого 2022 року зазначено, що оціночна вартість майна становить 208 881грн. (1/6 становить - 34 813,50 грн., % становить - 52220,25 гри., 5/12 становить - 87033,75 грн.) В січні 2022 року позивач [PERSON] , як спадкоємець, звернулася в Коломийську міську раду із заявою про прийняття в експлуатацію господарських споруд, де їй було роз`яснено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію (а.с.68). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує його нормами ст.ст. 321, 375, 376, 1216, 1218 ЦК України. За змістом статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. На думку позивачів, їх суб`єктивне право поставлене під сумнів і не визнається відділом з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради, а тому останній є належним відповідачем у справі. За вказаних обставин, суд вважає необхідним звернути увагу на таке: Відповідно до частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 759/3515/19. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Виходячи із змісту статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Таким чином, відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення, невизнання чи оспорення його прав, свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому, заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього. У постанові від 19 травня 2020 року в справі № 916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Отже, за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована. Крім того, відповідно до пункту 10 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред`явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. За змістом статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об`єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною; г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом. Як встановлено судом, відділ з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради не є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на якій [PERSON] було зведено об`єкт самочинного будівництва, а тому він (відділ) не може виступати відповідачем у даній справі. З матеріалів справи вбачається, що власником земельної ділянки за вищевказаною адресою, на якій вчинено самочинне будівництво, є Саджавський старостинський округ Коломийської міської ради Івано-Франківської області. Між тим, позивачі пред`явили і підтримували позов до відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради. При цьому, позивачі не навели у позовній заяві фактів і обставин, які б конкретно вказували на порушення їх прав чи законних інтересів саме відділом з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради. Будучи обізнаними із обставинами, що мають істотне значення у справі, позивачі не змінювали відповідним чином свого позову та не скористалися своїм правом на подачу клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи залучення Саджавського старостинського округу Коломийської міської ради Івано-Франківської області до участі в справі як співвідповідача. Без залучення осіб, для яких рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини і призводить до нових наслідків, суд не в змозі давати оцінку підставам та предмету позову і ухвалювати рішення. Відтак, зважаючи на те, що встановлений факт є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, суд не надає оцінки доводам сторін у справі з приводу предмета спору щодо їх обґрунтованості та відмовляє у задоволенні позову з підстав пред`явлення позову в цій справі до неналежного відповідача. Водночас, суд зауважує, що позивачі не позбавлені права на звернення до суду з відповідними позовними вимогами до належного відповідача. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі суд залишає за позивачами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed