Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

До Сколівського районного суду Львівської області 02.06.2022 року в порядку цивільного судочинства звернувся позивач - [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] такою особою, що втратила право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок. Вказує, що в даному житловому будинку він зареєстрований з 21.05.1979 року і не знятий з реєстрації місця проживання по сьогоднішній день. Разом з позивачем за вказаною адресою разом із позивачем зареєстровані: дружина позивача, сини позивача, внуки позивача та колишня невістка позивача. Зазначає, що відповідач зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS] 02.03.1994 року на підставі згоди позивача та не знята з реєстрації по сьогоднішній день. Зазначає і те, що заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 02.12.2014 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.10.1996 року. Наголошує на тому, що вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідач з 2008 року за зареєстрованою адресою не проживає. Даний факт підтверджується і комісійним актом про встановлення фактичного місця проживання. Зауважує, що [PERSON] має на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] . Вказує, що відповідач тривалий час перебуває за межами України, уникає будь-який контактів з відповідачем, не приймає фінансової участі в утриманні його власного житлового будинку та після втрати нею в 2014 році особистого сервітуту угоди про безоплатне користуванням його власним жилим приміщенням, між ними не укладалась. Відтак, вважаючи, що відповідач втратила право на користування житловим приміщенням, як така, що не проживає у будинку понад 10 років без поважних причин, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 04.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання у справі на 20.09.2022 року з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 09.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та призначено її до судового розгляду по суті на 24.11.2022 року. В судове засідання 24.11.2022 року сторони, не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не подали. Позивач 24.11.2022 року через канцелярію суду скерував заяву № 5656 про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась за адресою, зазначеною Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, а саме: [ADDRESS] . Окрім цього, виклик [PERSON] здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги ст.210 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САС № 376024 виданим Крушельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області від 17.02.2010 року, копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25346800, виданим Стрийським МБТІ від 17.02.2010 та копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданим виконкомом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області від 25.07.1988 згідно рішення виконкому Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області від 21.07.1988 № 204 та зареєстровани в реєстровій книзі № 1 за реєстр. № 308 [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно з копією Будинкової книги №1/464 [PERSON] в даному житловому будинку зареєстрований з 21.05.1979 року і не знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою по сьогоднішній день. В цьому ж будинку, як вбачається з копії Будинкової книги №1/464, з 02.03.1994 року зареєстрована [PERSON] та не знята з реєстрації місця проживання по сьогоднішній день. Відповідно до копій сторінок з погосподарських книг с. Крушельниця станом на 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2016-2021 роки [PERSON] набула членство в домогосподарстві за вищевказаною адресою в 1996 році та рахується в ньому по даний час. Відповідно до комісійного акту про встановлення фактичного місця проживання, складеного посадовими особами старостинського округу с. Крушельниця Сколівської міської ради Львівської області від 23.05.2022, в присутності свідків з числа сусідів позивача: [PERSON] та [PERSON] /, комісією встановлено, що [PERSON] зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS] , проте фактично не проживає в ньому з 2008 року. З цього часу вона не бере участі в утриманні цього житла, не веде зі мною спільного господарства та побуту. Згідно з довідкою старости с. Крушельниця Сколівської міської ради Львівської області Оксани Іваницької від 23.05.2022 № 386 [PERSON] має на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] . Варто зазначити ту обставину, що відповідач - [PERSON] була невісткою позивача - [PERSON] , проте, відповідно до заочного рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02.12.2014 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.10.1996 року відділом РАГС Сколівського району управління юстиції Львівської області, актовий запис № 38. Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою . У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі ст. 64 Житлового Кодексу України (далі- ЖК України) до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У тексті ст. 1 Першого протоколу Конвенції зазначено, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації у житловому будинку по [ADDRESS] не проживає понад один рік, витрат по його утриманню не несе, а відтак втратила право на користування даним житловим будинком.

Outcome: approved