Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.08.2021 р. звернулась до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олександрівна, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1467, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. 17.02.2021 р., щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором №273/п/2006-978 від 24.03.2006 у розмірі 854233,87 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що їй стало відомо про те, що 29.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66326367, на підставі викового напису № 1467 виданого 17 лютого 2021 року приватного нотаріуса івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківського області Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №273/П/2006-978 від 24 березня 2006 року в розмірі 854024 грн. 22 коп. В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Позивачем та ВАТ КБ «Надра» 24.03.2006 р. був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. та зареєстрований в реєстрі за №3199. Про те, що ПАТ «Комерційний банк «Надра», відступив право вимоги за кредитним договором відповідачу, позивач не знала, оскільки про таке відступлення не повідомлено. Позивач зазначає, що документами, які підтверджують безспірність заборгованості, має буди оригінал нотаріально посвідченої угоди - кредитний договір №273/П/2006-978 від 24.03.2006 р. між позивачем та ВАТ КБ «Надра» був укладений у простій письмовій формі, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання - це первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та інше, а не розрахунок відсотків заборгованості за кредитним договором №273/П/2006-978 від 24.03.2006 року за період з 26.08.2020 року по 22.10.2020 року складений відповідачем, який є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Крім того, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Верховний Суд у постанові від 18 червня 2018 року у справі №199/183/17 та у постанові від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17-ц зазначив, що суд при вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як заначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що за змістом ст.. 526, ч.1 ст. 530, ст.. 610 і ч.1 ст. 612 ЦК України належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів. Таким чином, вважає позивач, після закінчення строку кредитування 23 березня 2012 р., кредитор не вправі був нараховувати до стягнення проценти за користування кредитом. На переконання Позивача заборгованість за кредитним договором №273/П/2006-978 від 24.03.2006р., укладеним між позивачем та ВАТ КБ «Надра» не є безспірною, оскільки на адресу позивача не надходило вимоги-повідомлення про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу, не надходило повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 24 березня 2006 року №273/П/2006-978 на підтвердження законних правових підстав звернення стягнення за кредитом ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Крім того, з дня виникнення права вимоги за кредитним договором минуло більше трьох років. Відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту - 23.03.2012 р. Зазначає, що 04.02.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було винесено виконавчий напис за №527, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно: автомобіль марки «CITROEN BERLINGO», рік випуску - 2005, колір червоний, реєстраційний № [NUMBER] (договір застави посвідчений 24.03.2006р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селівестровим В.О. та зареєстрований в реєстрі за №3199). Стягнення заборгованості проводилось за період 24.03.2006р. по 07.12.2012р. сума заборгованості, що була зазначена у виконавчому напису нотаріуса становила 234229,22 грн. 29.03.2013 р. державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві Макаренко С.В. було відкрито виконавче провадження. 29.11.2013 р. державним виконавцем Макаренко С.В. було винесено постанову про розшук майна боржника. 29.12.2015р. державним виконавцем Дніпровського РВДВС міста Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві Макаренко С.В. було видано постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 7 ч.1 ст. 47 (розшук майна боржника оголошений постановою державного виконавця та доручений працівникам0, а виконавче провадження завершено. Позивач вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив безспірність вимог кредитора. Таким чином, вважаючи, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис всупереч чинному законодавству, оскільки відсутні підстави вважати безспірною нараховану суму боргу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 04.08.2021 зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 06.08.2021, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олександрівна, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 17.02.2021 року № 1467. Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Через канцелярію суду позивач надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги і повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Так, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис за №1467, за яким було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №273/П/2006-978 від 24.03.2006 року, який укладений між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , який відступив право вимоги ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26 серпня 2020 року, за період з 26 серпня 2020 року по 22 жовтня 2020 року заборгованість за кредитом - в сумі 251083,80 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - в сумі 195657,76 грн., заборгованості за комісією в сумі 152748, 79 грн., заборгованість за штрафними санкціями - 254233,87 грн. та 300,00 грн. за вчинення виконавчого напису, що в сукупності становить 854024,22 грн. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , в зв`язку з реєстрацією шлюбу 29.04.2011 року. 29 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Фесик М.О. відкрито виконавче провадження №66326367 на підставі виконавчого напису №1467 від 17.02.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 Вчинення виконавчих написів Розділу ІІ Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. рішення суду залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р. № 1172 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001 р. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 Вчинення виконавчих написів розділу ІІ Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, вчиняючи 17 лютого 2021 року виконавчий напис № 1467, приватний нотаріус Личук Т.В. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Аналогічного правового висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду, що вбачається з постанови від 21.09.2021р. у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5rc21. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019 р., яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 р. у справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ст.263 ЦПК України. В постанові Верховного Суду № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019 р., зазначено, що розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17. Судом встановлено, що 04 лютого 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за №572, за яким було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором №273/П/2006-978 від 24.03.2006 року за період з 24.03.2006 року по 07.12.2012 року у сумі 234229,22 грн., шляхом звернення стягнення на рухоме майно: автомобіль марки «CITROEN BERLINGO», рік випуску - 2005, колір червоний, реєстраційний № [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Натомість, як вбачається з оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, визначена відповідачем до стягнення заборгованість включає період з 26.08.2020 р. до 22.10.2020 р., який виходить за межі строку кредитування. Крім того, нотаріусом, в порушення п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не перевірено трирічний термін для стягнення заборгованості по кредиту. Крім того, у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12, Верховний Суд вказав не те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. За наслідками системного аналізу правових норм, зазначених у статті 88 Закону України «Про нотаріат», статті 257 ЦК України та частини 5 статті 261 ЦК України, з урахуванням вказаної правової позиції Верховного Суду, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус має перевірити факт спливу трирічного строку щодо кожного заявленого стягувачем платежу, а у разі невиконання такого обов`язку є підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню через порушення процедури його вчинення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.07.2019 р. у справі №916/3006/17, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду вважає, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Крім того, нотаріусом, в порушення п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не перевірено трирічний термін для стягнення заборгованості по кредиту, строк дії договору якого закінчився. За таких підстав, суд приходить обґрунтованого висновку, що заборгованість [PERSON] не є безспірною, крім того, існує виконавчий напис № 527 від 04.02.2013 року, яким вже вирішено про стягнення з [PERSON] заборгованості, відтак приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості. За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1362 грн. (витрати за подачу позову до суду та заяви про забезпечення позову) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved