Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 грудня 2014 року він, як покупець, та [PERSON] , який виступив в якості продавця, уклали письмовий договір купівлі-продажу жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами і земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1387 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] , належать на праві приватної власності [PERSON] . 01 грудня 2014 року він сплатив відповідачу [PERSON] 35000 грн., тобто вартість жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки, які належать останньому, що підтверджується, при цьому відповідач передав йому всі правовстановлюючі документи на жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку. [PERSON] зобов`язався оформити договір купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки в нотаріальному порядку до 01.03.2015, але [INFO] останній помер так і не виконавши своїх зобов`язань по нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу. Вказаним житловим будинком і земельною ділянкою він, разом зі своєю сім`єю, користується з 2015 року по цей час, тобто добросовісно та відкрито володію цим майно більше 7 років. Після смерті [PERSON] його діти [PERSON] та [PERSON] , на користь яких ще у 2008 році [PERSON] склав заповіт, подали заяви про прийняття спадщини до Другої синельниківської державної нотаріальної контори, але будь-яких дій щодо оформлення спадщини та державної реєстрації не роблять та не планують робити, а саме оформляти спадщину після смерті [PERSON] після того як у 2015 році узнали, що їх батько продав житловий будинок та земельну ділянку. [INFO] спадкоємець [PERSON] помер, його спадкоємцем є його дружина [PERSON] . Вважає, що договір купівлі-продажу жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1387 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] , між ним та [PERSON] відбувся, так як вони домовилися щодо усіх істотних умов договору, йому передано майно та правовстановлюючі документи на нього, відповідач отримав повну вартість переданого майна. Під час ознайомлення з Державним актом на право приватної власності на землю Серія ДП СВ 0010068, виданого 10.11.1997 він звернув увагу що прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] зазначене помилково як « [PERSON] » замість « [PERSON] », як вказано в паспорті та свідоцтві про смерть. В зв`язку з тим, що з 01.01.2013 набули зміни до Земельного кодексу України, ЗУ «Про Державний земельний кадастр», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», згідно яких реєстрацію права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і це унеможливлює виправлення помилок в державних актах на право приватної власності на землю чи отримання нових державних актів. Також цивільна правоздатність [PERSON] у зв`язку зі смертю припинена, що унеможливлює виправлення помилок в Державному акті на право приватної власності на землю в досудовому порядку. Просить встановити факт належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП СВ 0010068, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 10068, виданого 10.11.1997 року на ім`я [PERSON] , про те що йому передана у власність земельна ділянка площею 0.1387 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] є власником вищевказаної земельної ділянки; Визнати договір купівлі-продажу жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1387 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] , укладений 01.12.2014 між ним та [PERSON] , дійсним; Визнати за ним право власності на жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1387 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідачі до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали та проти їх задоволення не заперечували. Також зазначили, що в подальшому оформляти право власності в порядку спадкування за законом не мають наміру. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 20 липня 1959 року [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 1200 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка зареєстрована в Синельниківському БТІ, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 15 листопада 1989 року та записана в реєстрову книгу 5 за реєстровим № 802. Згідно з довідкою Синельниківського підрозділу БТІ КП «Новомосковського МБТІ» від 25 січня 2022 року № 48, згідно архівних даних станом на 06.05.1989р. житловий будинок, господарчі будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, виданого 21.12.1959р. за№ 4854 нотаріусом синельниківської держнотконтори, про що зроблено запис в БТІ в реєстрову книгу № 5/802. Форма власності приватна. В цілому на земельній ділянці розташований житловий будинок А-1 (1962) глинобитний обкл. цеглою. Загальна площа складає : 41,3 кв. м. Житлова площа складає : 26,2 кв. м.., сарай Б-1 (1962) шлакоблок, літня кухня В-1 (1962) шлакоблок, гараж Г-1 (1974) шлакоблок, погріб П-1 цегляний, сарай Д-1 (1973) цегляний, вбиральня Ж-1 дерев`яна, цегляна, літній душ 3-1 шиферний, огорожа № 1-2 штахетник, бруківка №3 бетон, асфальт. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП СВ 0010061, виданого 10 листопада 1997 року [PERSON] на підставі рішення 14 сесії ХХІ скликання Славгородської селищної Ради народних депутатів від 23 грудня 1993 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1387 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Славгородської селищної ради в [ADDRESS] , яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно договору від 01 грудня 2014 року укладеного між [PERSON] , ІПН [NUMBER] , та [PERSON] , [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 35000 грн. за проданий житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку розміром 0,1387 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] , передав [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку і зобов`язався оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку до 01 березня 2015 року. Даний факт також підтверджується відповідною розпискою від 01 грудня 2014 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 лютого 2015 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно довідки виконавчого комітету Славгородської селищної ради від 04 серпня 2022 року [PERSON] з 2015 року дійсно користується будинком за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, яка належить [PERSON] на підстав Державного акту на право приватної власності ДПСВ №010069 від 10 листопада 1997 року. Відповідно до заповіту від 31 січня 2008 року, посвідченого заступником голови виконкому Славгородської селищної ради Григор`євим В.Є., [PERSON] на випадок своєї смерті усе своє майно в рівних долях заповів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 29 липня 2015 року до Другої синельниківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18 листопада 2019 року [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20 травня 1978 року [PERSON] з 20 травня 1978 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , [PERSON] в матеріалах спадкової справи №301/2015 відсутні. Іншій спадкоємець [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] до нотаріальної контори не зверталася. У відповідності до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особис¬тих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4\~ст. 203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України\~встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3\~ст. 640 ЦК України\~договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9\~роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст.\~210,\~640 ЦК України\~пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, положення\~статті 220 ЦК України\~можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу\~ст. 657 ЦК України\~підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2\~ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд\~України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, від нотаріального посвідчення якого одна із сторін ухилилася та, в подальшому, померла. Також судом було встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] , але протягом тривалого часу (з 2015 року) своїх спадкових справ не оформлювали, що судом розцінюється як небажання ними приймати спадщину. Крім того, [PERSON] помер та його дружина [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталася. Також [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви в яких сказали, що не бажають приймати спадщину. Крім того, з досліджених матеріалів, суд зробив висновок про те, [PERSON] належить Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП СВ №0010068, виданий 10 листопада 1997 року на ім`я [PERSON] , оскільки вірно прізвище померлого українською мовою значиться як « [PERSON] », а різниця в його написанні в Державному акті виникла внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved