Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Окуневич М.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі з 01 серпня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в них народилося двоє дітей, які на даний час досягли повноліття. Спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час вони спільно не проживають, не підтримують сімейних відносин. Шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати. Відповідач не подав відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді від 20 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання. Позивачка у судове засідання не прибула, представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та у відсутності його довірительки. Позовні вимоги підтримує повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув, на адресу суду направив письмове клопотання про слухання справи без його участі. Щодо розірвання шлюбу не заперечував. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, які надані лише позивачем, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 серпня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Боднарівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 6. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , повторно виданим 29 вересня 2022 року Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Від спільного проживання в шлюбу в подружжя народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За статтею 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом вказаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Вивчивши обгрунтування позову позивачки, ту обставину, що між сторонами відсутні шлюбні відносини, подружжя спільно не проживає, спільних неповнолітніх дітей на утриманні не мають, суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме інтересам позивачки. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка просить залишити за нею прізвище, набуте у шлюбі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а тому з врахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений нею за подання позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 992,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з врахуванням складності справи та фіксованого розміру витрат на правов допомогу, принципу співмірності та розумності понесених витрат, долучених доказів щодо цих витрат, які підтверджують їх розмір та документальне обґрунтування оплати, що не суперечить принципу розподілу судових витрат та відповідає критерію розумної їх необхідності, станом на час ухвалення рішення суду з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 2 000 грн 00 коп. документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Outcome: approved