Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 25 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області. Крім того, просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з нею та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2013 року між ними з відповідачем зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 15. В шлюбі сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх дев`яти місяців сімейне життя поступово погіршувалось внаслідок частих конфліктів, що виникали через розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності. Вони втратили взаєморозуміння. З початком війни стосунки між ними ще погіршилися, вони мають намір влаштувати своє особисте життя поодинці. При цьому, вважає, що дочці [PERSON] краще залишитись проживати з нею, оскільки в даний час саме вона створює всі необхідні умови для неї та її розвитку, матеріально утримує дочку. З січня 2022 року ведення спільного господарства та сумісне проживання між ними остаточно припинено. Наполягає на розірванні шлюбу та вважає примирення та подальше збереження шлюбу неможливим. Просить розірвати шлюб, місце проживання малолітньої дочки залишити разом з нею, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище - « [PERSON] ». В судове засідання позивач та її представник адвокат Болгар О.І. не з`явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду повідомлений належним чином. Третя особо орган опіки та піклування Онуфріївської селищної ради в судове засідання свого представника не направили, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд справи без участі їх представника у зв`язку з виробничою необхідністю. Ухвалою від 12 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 26 серпня 2022 року постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.06.2013 року /а.с. 8/. В шлюбі сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області /а.с. 11/. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивачку на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище - [PERSON] , тому суд вважає за необхідне залишити їй це прізвище. Щодо вимоги про визначення місця проживання після розірвання шлюбу дитини з матір`ю, слід зазначити наступне. Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. За частинами 2 та 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради № 01-06/68/1 від 06 вересня 2022 року [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . Заслухавши думку дитини про виявлене бажання проживати із мамою, взявши до уваги те, що гр. [PERSON] має постійний матеріальний дохід, має власне житло, створила належні умови для проживання та виховання дитини, не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, орган опіки та піклування Онуфріївської селищної ради не заперечує проти проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із мамою [PERSON] , [INFO] /а.с. 43/. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18. З поданих суду матеріалів спір про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] не вбачається. В заяві позивач у справі [PERSON] зазначає, що жодним чином не створює та зобов`язується не створювати в подальшому перешкоди у спілкуванні дитини з батьком [PERSON] , надає відповідачу можливість брати участь у вихованні дочки, що підтверджується висновком органу опіки та піклування. При визначенні місця проживання малолітньої дитини сторін, суд враховує висновок органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради та приходить до висновку про можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із мамою, яка є позивачем у справі, оскільки в даний час дитина проживає разом з нею, вона забезпечує належні умови для проживання дитини, для її виховання, навчання та повноцінного харчування. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивачки мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1984, 80 грн.

Outcome: approved