Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист прав споживачів. В обгрунтування вимог зазначив, що 12.02.2022 року на сайті інтернет-магазину « [INFO] » ( [INFO] ) він здійснив замовлення на поставку йому канцелярських товарів, а 13.02.2022 на пропозицію магазину вніс передоплату в сумі 1524,85 грн., перерахувавши кошти на банківську картку № [NUMBER] на рахунок [PERSON] . 17.02.2022 року відповідач повідомив його про відправлення замовлення. Між тим, замовлення відправлене не було. У зв`язку з цим він неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача, проте замовлення так і не отримав, а відповідач перестав виходити з ним на зв`язок. Посилаючись на порушення його, як споживача, прав, позивач просить суд відповідно до вимог ст.651 ч.2ч.3 ч.2 ст.693 ЦК України розірвати в односторонньому порядку договір з відповідачем, стягнувши на його користь 1525 грн. Та, крім цього, пеню за порушення зобов`язання у розмірі 3019,50 грн., розраховану відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» з розрахунку: 1525 грн.х3% х 66 днів затримки виконання/поверпнення коштів часу за період з 18.02.2022 по 26.02.2022. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, висловив свою згоду на розгляд справи в заочному судовому засіданні. Відповідач, якому неодноразово направлялися судові повістки за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в судове засідання також не з`явився, правом на відзив не скористався. Приймаючи до уваги зазначене та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.280 ЦПК України розглянути справу в заочному судовому засіданні та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною особою підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, місце знаходження: [ADDRESS] (а.с.43). 12.02.2022 року позивач [PERSON] на сайті нтернет-магазину « [INFO] » (розташування м.Харків) зробив замовлення на придбання товару, що підтверджується фотокопією роздруківок переписки з месенджеру «VIBER» між позивачем та відповідачем (а.с.5). 13.02.2022 позивач підтвердив замовлення і на прохання відповідача вніс передплату за замовлений товар в сумі 1525 грн. на банківську картку № [NUMBER] на рахунок [PERSON] , що підтверджується квитанцією Приватбанку Р24А1994044444С9071 від 13.02.2022 (а.с.5-7). 14.02.2022 позивач через додаток «VIBER» звернувся до відповідача, щоб дізнатися, чи відправлено його замовлення. 17.02.2022 року відповідач повідомив йому номер відправлення його замовлення 0505065264913 (а.с.8). Так як доставка замовлення за вказаним номером через трекінг не відслідковувалася, позивач 23.02.2022 зв`язався з відповідачем, який підтвердив, що також не може відстежити рух його замовлення, а 24.02.2022 повідомив про ймовірність помилки у накладній (а.с.9-10). Як зазначає позивач, ні замовлення, ні перераховані ним відповідачу гроші за замовлення він не отримав. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як встановлено статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частини перша - третя статті 698 ЦК України). За приписами ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України). Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.1 ст.665 ЦК України). У разі оденосторонньої відмови від догоовору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст.651 ЦК України). Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Купівля-продаж товарів через Інтернет, відповідно до п.8 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», відноситься до договорів, укладених на відстані, тобто до договорів, укладених продавцем із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку поза торговельними або офісними приміщеннями. Захист прав споживачів відповідно до ст.22 зазначеного Закону здійснюється судом. Так як досліджені судом докази вказують на те, що відповідач, отримавши попередню оплату товару за договором купівлі-продажу, товар покупцю не відправив, суд доходить висновку про порушення ним умов договору купівлі-продажу та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати за товар в розмірі 1525,00 грн. Доказів того, що неналежне виконання зобов`зання виникло з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили, відповідачем суду не надано. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Частиною п`ятою зазначеної статті встановлено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Заявляючи вимогу про стягнення пені, позивач визначив її у розмірі 3019 грн. з розрахунку: 1525 х 3% х 66 днів затримки виконання/повернення коштів за період з 18.02.2022 по 26.02.2022, що перевищує суму спричинених позивачу збитків вдвічі та суперечить принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Приймаючи до уваги завдання цивільного судочинства - справедливий розгляд і вирішення справи, а також встановлені судом обставини, зокрема час виникнення спору, пов`язаного з початком збройної аресії РФ проти України, що хоча і не виключає зобов`язання відповідача, проте ускладнює його виконання, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені до 1000 грн. Судові витрати у справі в порядку ч.6 ст.141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: partial