Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - відповідач), про захист прав споживачів, в якому просила: поновити строк звернення до суду з даним позовом; визнати недійсними положення Договору комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та у розмірах визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором; зобов`язати Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року, як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року. В обгрунтування позову позивач вказала, що 29.10.2018 року, між нею, [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено Договір комплексного банківського обслуговування № 1001158470901, згідно якого, їй було надано кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. Згідно п. 4 Договору комплексного банківського обслуговування № 101158470901 від 29.10.2018 року, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99% (База нарахування разової комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі). Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1197,00 грн. щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року становить 28 728,00 грн. (двадцять вісім тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 00 копійок. Позивач вважає, що пункти за обслуговування кредиту мають бути визнані недійсними, оскільки вони є незаконними та вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Враховуючи викладене, позивач за захистом своїх прав звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28.12.2021 року поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом. Також вказаною ухвалою позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.01.2022 року. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також вказаною ухвалою витребувано від відповідача наступні документи: - повний і достовірний розрахунок погашеної суми заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року; - акти виконаних робіт за комісію (надання послуг) за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року, укладеним між АТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] , з зазначенням які дії виконані по пункту в кредитному договорі по комісії (надання послуг) [PERSON] . 04.10.2022 року від відповідача до суду надійшов розрахунок заборгованості позивача по укладеному Договору комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року. Вказані докази надійшли до суду 28.09.2022 року та 04.10.2022 року та приєднані до матеріалів справи. Копію ухвали суду від 28.12.2021 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 10.01.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 0800105514650. Ухвалою суду від 09.02.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 28.02.2022 року. Ухвалою суду від 28.09.2022 року відповідачу продовжено строк на подачу відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк, відповідач на адресу суду подав відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що повністю не погоджується з викладеними у позовній заяві доводами, вважає їх безпідставними, необгрунтованими і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне. 29.10.2018 року позивач звернулася до відповідача з метою отримання кредиту. Підтвердженням відкриття рахунку та надання позивачу кредиту є: - Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001158470901 від 29.10.2018 року, яка була підписана позивачем. Відповідно до вказаної Заяви позивачу були надані кредитні кошти у розмірі 30 000,00 гривень, строком на 24 місяці. Позивач підписала Заяву, чим погодилася з її умовами та фактично отримала кредиті кошти на споживчі цілі. Жодних заперечень щодо умов Заяви позивач Банку не висловила. Відповідач вважає, що позивач не довела те, що не погодилася з умовами Заяви або будь-яким іншим чином заперечила проти її умов чи порядку взаємодії, яка була запропонована Банком. Зазначений договір 29.10.2018 року було укладено у письмовій формі. Позивач зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом, комісію та повернути кредит в порядку та у строки, обумовлені договором. Кредит наданий, а договір укладений шляхом підписаним Заяви, яка містить усі суттєві умови, притаманні кредитному договору, згідно ЦК України. З твердженнями позивача, що умови договору відносно комісії є недійсними, відповідач категорично не погоджується, оскільки позивач посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів». Поряд з цим, 10.06.2017 року набрав чинності Закон України від 15.11.2016 року № 1734-VII «Про споживче кредитування». Заява підписана позивачем 29.10.2018 року. На момент підписання Заяви вже діяв Закон України «Про споживче кредитування». Відповідач вказує, що вказаний Закон є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. Відповідач вважає, що позивач не довела порушення Банком вимог закону та не довела обставини недійсності договору. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи. У відповіді на відзив позивач заперечуючи обставини викладені відповідачем у відзиві, просила позов задовольнити з підстав викладених у позові. Також просила відзив відповідача не брати до уваги, оскільки пропущено строк його подачі. Проте, суд з таким твердженням позивача не погоджується, оскільки судом було продовжено строк на подачу відповідачем відзиву та який поданий у строк встановлений судом, а тому суд його прийняв. Заперечень відповідача на відповідь на відзив до суду не надходило. Судовий розгляд справи відкладався неодноразово з різних причин, черговий раз на 15.11.2022 року. У судове засідання 15.11.2022 року сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи просила провести у її відсутність. Відповідач у судове засідання 15.11.2022 року. Згідно наявної у матеріалах справи заяви, просив розгляд справи проводити у відсутність представника банку. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29.10.2018 року, між [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено Договір комплексного банківського обслуговування № 1001158470901, згідно якого, їй було надано кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. Згідно п. 4 Договору комплексного банківського обслуговування № 101158470901 від 29.10.2018 року, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99% (База нарахування разової комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1197,00 грн. щомісяця. Загальний розмір нарахованої відповідачем комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року становить 28 728,00 грн. (двадцять вісім тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 00 копійок. Зазначену суму комісії вказано в графі «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості» Паспорту споживчого кредиту. З Виписки по особовому рахунку по боржнику [PERSON] за період з 29.10.2018 року по 19.09.2022 року з історії оплат за кредитним договором № 1001158470901 від 29.10.2018 року, судом вбачається автоматичне погашення заборгованості по щомісячній комісії згідно договору в сумі 1197,00 грн., а саме: 29.11.2018 року, 29.12.2018 року, 29.01.2019 року, 28.02.2019 року, 01.04.2019 року, 29.04.2019 року, 29.05.2019 року, 29.06.2019 року, 30.07.2019 року, 30.08.2019 року, 30.09.2019 року, 06.10.2019 року, 30.10.2019 року, 05.11.2019 року, 02.12.2019 року, 08.12.2019 року, 30.12.2019 року, 05.01.2020 року, 30.01.2020 року, 11.02.2020 року, 02.03.2020 року, 11.03.2020 року, 30.03.2020 року, 30.04.2020 року, 01.06.2020 року, 30.06.2020 року, 30.07.2020 року, 31.08.2020 року, 30.09.2020 року, 30.10.2020 року (сума 1196,91 грн.). На підтвердження своїх обгрунтувань викладених у відзиві, відповідачем наданий Акт виконаних робіт за комісією (надання послуг) за Заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001158470901 від 29.10.2018 року, позичальник - [PERSON] , дата акту 20.09.2022 року. Також відповідачем подано розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором № 1001158470901 від 29.10.2018 року станом на 20.09.2022 року, з якого судом встановлено, що загальна заборгованість позивача перед відповідачем становить 10 011,82 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 435,91 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 9575,91 грн. Вирішуючи заявлені [PERSON] вимоги, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у цивільному процесі згідно ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від споживача придбання чи сплату будь-яких товарів чи послуг банку, як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У кредитному договорі № 1001158470901 від 29.10.2018 року у графіку щомісячних платежів, який є невід`ємною частиною цього договору, встановлена процентна ставка послуги, яка зафіксована у грошовому виразі, у тому числі й плата за обслуговування кредиту (комісія). Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частинами першою та другою ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З урахуванням вищенаведеного судом встановлено, що положення оспорюваного кредитного договору № 1001158470901 від 29.10.2018 року щодо встановлення плати за обслуговування кредиту про споживчий кредит та недотримання відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківську діяльність» та «Про споживче кредитування», а також включення в кредитну угоду несправедливих і дискримінаційних умов кредитування, які істотно порушують права позичальника, а саме пункту 4 кредитного договору № 1001158470901 від 29.10.2018 року, згідно зі ст. 203, 215 ЦК України і є підставою для визнання вказаного пункту оспорюваного кредитного договору недійсним у зв`язку з недотриманням вимог закону щодо істотних умов необхідних для його укладення. Враховуючи, що судом встановлено наявність підстав для визнання вказаного пункту оспорюваного кредитного договору недійсним, тому слід зобов`язати Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року, як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору комплексного банківського обслуговування № 1001158470901 від 29.10.2018 року. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів у їх сукупності на підтвердження своїх обгрунтувань та заперечень, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 1816,00 грн. (908,00 грн.х2). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved