Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Вівчар Р.Г., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент смерті та визнання права власності на спадкове майно. Посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. Вона являється донькою померлої і тому є спадкоємцем першої черги по закону. Вказує, що до дня смерті місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Проте вона фактично проживала в будинку [ADDRESS] разом з нею та її сім`єю, що підтверджується довідками виконкому Топорівської сільської ради № 228 від 18.02.2019р. і № 287 від 05.03.2019р. та актом опитування сусідів . Вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Це стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду. Встановлення факту її проживання зі спадкодавцем на момент смерті необхідно для того, щоб усунути від спадкування сина померлої [PERSON] , який був зареєстрований і проживав в господарстві по [ADDRESS] разом з матір`ю. Однак [PERSON] помер і спадщину після його смерті прийняла його донька відповідачка [PERSON] , тому між ними існує спір щодо спадщини. До складу спадкового майна входять дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею відповідно 0,88 га з кадастровим номером 732308600:02:018:0104 та 0,08 га з кадастровим номером 732308600:02:009:0270, розташовані на території Топорівської сільської ради Новоселицького району, які належать померлій [PERSON] на підставі державного акту про право власності на землю серіє ЯБ № 641484. Позивачка, як донька померлої матері, вважає, що в силу ст.ст.1261, 1268 ч.3 ЦК України вона прийняла спадщину, у зв`язку з чим встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент смерті необхідно для оформлення права власності на спадкове майно дві земельні ділянки. На підставі зазначеного просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала спільно з [PERSON] , яка померла [INFO] , у [ADDRESS] до моменту відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,88 га з кадастровим номером 732308600:02:018:0104 та площею 0,08 га з кадастровим номером 732308600:02:009:0270, розташовані на території Топорівської сільської ради Новоселицького району. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Вівчар Р.Г. позовні вимоги підтримали повністю, просили встановити факт постійного спільного проживання позивачки з її матір`ю [PERSON] до часу її смерті [INFO] в будинку по [ADDRESS] та визнати за нею право власності по закону на спадкове майно дві земельні ділянки, розташовані на території Топорівської сільської ради Чернівецького (колишнього Новоселицького) району, з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Доповнили, що матір [PERSON] проживала і була зареєстрована в цьому ж селі по [ADDRESS] разом з її сином [PERSON] . Однак у зв`язку з тим, що мати потребувала догляду через хворобу, а син недостатньо добре її доглядав, взимку 2016 року позивачка забрала її до свого будинку і доглядала до смерті. Поховання матері [PERSON] здійснювалося з її будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Кирилюк Т.А. у поданому до суду у жовтні 2020 року відзиві на позов та в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що дійсно [INFO] померла [PERSON] і після її смерті з цієї дати відкрилась спадщина. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входять дві земельні ділянки, які належать померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 641484. Померла [PERSON] за свого життя не склала заповіту, а тому право на спадкування мають спадкоємці за законом, в даному випадку спадкоємці за законом першої черги, до яких належать її діти: донька [PERSON] та син [PERSON] , які були живими на час смерті матері. [PERSON] є батьком відповідачки [PERSON] , який помер [INFO] і після його смерті [PERSON] як єдиний спадкоємець по закону успадкувала належне йому майно. Спадкодавець [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала разом з сином [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Однак, в останні дні свого життя [PERSON] була тяжко хвора і потребувала постійного стороннього догляду. Такий догляд за нею здійснювали її діти: син [PERSON] та донька [PERSON] , яка проживала разом зі своєю сім`єю окремо в [ADDRESS] , однак приходила до матері і надавала допомогу по догляду за нею. Оскільки [PERSON] було складно кожного дня приходити до матері, вона у серпні 2016 року за два з половиною місяці до смерті [PERSON] забрала її до свого будинку, де здійснювала догляд за нею до дня її смерті [INFO] . При цьому всі особисті та цінні речі [PERSON] продовжували залишатися у будинку, де вона була зареєстрована і проживала разом зі своїм сином. Вона дійсно померла в будинку позивачки. Тобто, спадкодавець [PERSON] на момент смерті проживала в будинку позивачки не постійно, а тимчасово всього два з половиною місяці по зазначеним причинам. Належних, достовірних і допустимих доказів її постійного проживання з лютого 2015 року до 07 жовтня 2016 року разом з позивачкою в належному їй будинку суду нею не надано. Посилались також на те, що долучені позивачкою довідки виконкому Топорівської сільської ради № 228 від 18.02.2019р. і № 287 від 05.03.2019р. спростовуються довідкою того ж органу - виконкому Топорівської сільської ради №167 від 10.06.2020р., а акт опитування сусідів взагалі не містить дати його складення та вказує невірну дату, з якої [PERSON] знаходилась в будинку [PERSON] . Так як позивачкою [PERSON] не доведено належними, достовірними і допустимими доказами факт постійного проживання разом з нею спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] , оскільки спадкодавець тимчасово проживала з нею нетривалий час до дня смерті, тому позовна вимога про встановлення цього факту є безпідставною і задоволенню не підлягає, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню і позовна вимога про визнання права власності на дві земельні ділянки як на спадкове майно. Оскільки на час відкриття спадщини син спадкодавця [PERSON] . [PERSON] був зареєстрований і проживав постійно з матір`ю, то він у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину після її смерті, а позивачка згідно цих вимог не являється спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця. Позивачка [PERSON] як спадкоємець по закону першої черги, яка на час відкриття спадщини постійно не проживала разом зі спадкодавцем, згідно вимог ч.1 ст.1269 і ч.1 ст.1270 ЦК України мала право в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, тобто в строк до 07 квітня 2017 року, звернутись до нотаріуса чи до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування з заявою про прийняття спадщини. Однак вона цього в передбачений законом строк не зробила, що визнала в судовому засіданні, звернулась до нотаріуса з такою заявою тільки 01 березня 2019 року (через місяць після смерті брата), тому у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Бежан Д.С. було правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що видано довідку № 112/01-16 від 01.03.2019 року. У зв`язку з цим вважають, що позивачка не прийняла спадщину після смерті матері, а тому не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання права власності на дві земельні ділянки як на спадкове майно і з цих підстав. На підставі викладеного просять відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю за їх безпідставністю. Також відповідачка та її представник у відзиві просили застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, вказували, що позивачка [PERSON] пропустила строк позовної давності для звернення до суду з даними позовними вимогами. Вважають, що позивачка [PERSON] для захисту свого права, яке вона вважає порушеним, мала звернутись до суду з даним позовом протягом трьох років з часу відкриття спадщини, яка відкрилась [INFO] , тобто до [INFO] . Натомість з позовом вона звернулась до суду лише в травні 2020 року, хоча їй було відомо із самого початку, що станом на день смерті її мати була зареєстрована разом із її сином, а не з нею. Просять відмовити у позові повністю також і з цих підстав. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] доповнила також свої пояснення наступним: в будинку [ADDRESS] проживали постійно до своєї смерті її дідусь [PERSON] , бабуся [PERSON] і батько [PERSON] (всі троє на даний час померли). Позивачка [PERSON] рідна сестра батька, але між ними стосунки були неприязні. Бабуся [PERSON] хворіла, за нею доглядав батько, вона на вихідних приїжджала з м. Чернівці в село до батька і допомагала в догляді за бабусею. Також допомагала у догляді за своєю матір`ю і позивачка [PERSON] і так як їй було важко приходити постійно на [ADDRESS] вона в серпні 2016 року забрала [PERSON] до себе в будинок по [ADDRESS] , де вона і померла. Однак всі особисті речі бабусі і все її майно залишились вдома в будинку [ADDRESS] , лише деякий домашній одяг позивачка взяла з собою. Поронили бабусю з її будинку по [ADDRESS] . Вона не проживала постійно в будинку позивачки, а тільки тимчасово не більше трьох місяців до своєї смерті, так як потребувала постійного догляду доньки як жінки. Вказувала, що доводи позивачки про те, що вона забрала маму в лютому 2016 року у зв`язку з тим, що по [ADDRESS] було відключено газопостачання не відповідають дійсності, так як газ відключили аж у квітні 2018 року. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] у віці 79 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] чи [NUMBER] від 10 жовтня 2016 року (а.с.8). Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,8795 га, кадастровий номер 7323088600:02:018:0104, та площею 0,0806 га, кадастровий номер 7323088600:02:009:0270, які розташовані на території Топорівської сільської ради Чернівецького (колишнього Новоселицького) району Чернівецької області, які належать померлій на праві власності, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 641484 (а.с.15). Спадкодавець [PERSON] за свого життя не склала заповіту, а тому право на спадкування мають спадкоємці за законом, в даному випадку спадкоємці за законом першої черги, до яких належать діти спадкодавця: [PERSON] як донька та [PERSON] як син, що підтверджується копіями їх свідоцтва про народження і копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачки, які були живими на час відкриття спадщини. [PERSON] є батьком відповідачки [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про її народження та шлюб (а.с.43-44). [INFO] батько відповідачки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с.55). Після його смерті [PERSON] як єдиний спадкоємець по закону першої черги успадкувала належне йому майно, що визнали сторони в судовому засіданні. Також судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом, який на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем в будинку [ADDRESS] і були зареєстровані за цією адресою до моменту смерті, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Топорівської сільської ради № 167 від 10.06.2020 року (а.с.57). Судом також встановлено, що в 2016 році [PERSON] була тяжко хвора і потребувала постійного стороннього догляду. Такий догляд за нею здійснювали її діти: син [PERSON] , який проживав разом з матір`ю по [ADDRESS] та донька [PERSON] , яка проживала разом зі своєю сім`єю окремо в будинку [ADDRESS] , але приходила до матері і надавала допомогу по догляду за нею. Пізніше [PERSON] забрала матір до свого будинку, де здійснювала догляд за нею до дня її смерті [INFO] , яка і померла в будинку позивачки. Сторони судового процесу цього не заперечували, однак позивачка вказувала, що забрала матір в лютому 2016 року, а відповідачка вказувала, що у серпні 2016 року. Обставини про те, що спадкодавець [PERSON] постійно проживала разом з сином [PERSON] в будинку по [ADDRESS] і лише в серпні 2016 року позивачка її забрала з цього будинку до свого будинку підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , який показав суду, що він проживає в будинку [ADDRESS] , був сусідом сім`ї [PERSON] . [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] в будинку [ADDRESS] по цій же вулиці постійно. Він її бачив завжди біля будинку. Так як вона хворіла і потребувала догляду, приблизно за три місяці до смерті десь у липні 2016 року (після весілля сина позивачки) її забрала до свого будинку донька [PERSON] , вона у неї довго не жила. Там вона і померла. Газ відключили в будинку по [ADDRESS] вже після того, як [PERSON] померла. Свідок [PERSON] показала суду, що вона сусідка позивачки [PERSON] . Їй відомо, що мати позивачки [PERSON] , яка померла в жовтні 2016 року, проживала постійно разом з сином [PERSON] в будинку по [ADDRESS] . Перед смертю донька забрала її до свого будинку, де її доглядала, але коли конкретно це було, не може сказати, лише вказала, що довго, декілька місяців. Чи перевозили речі [PERSON] до будинку доньки, їй невідомо. Поховання [PERSON] відбувалося з її будинку по [ADDRESS] . Таким чином, свідок не змогла підтвердити чи спростувати коли саме [PERSON] забрала мати до свого будинку. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є сусідкою позивачки. Мати позивачки померла в жовтні 2016 року, вона постійно проживала разом з сином по [ADDRESS] і всі в селі вважали, що цей будинок її дім. Переїхала до доньки в лютому-березні 2016 року, коли було ще холодно, але точно дати не пам`ятає, так як за нею потрібен був догляд, вона хворіла. При цьому судом встановлено, що дана особа також приймала участь у складанні акту, долученого до позовної заяви, у якому вказано, що [PERSON] забрала мати до свого будинку у лютому 2015 року, що не відповідає дійсності, а тому до показів даного свідка суд ставиться критично. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є донькою позивачки, але проживає окремо. [PERSON] проживала з сином в будинку [ADDRESS] . В кінці зими 2016 року відключили газ в її будинку і тоді забрала мати бабусю до себе, оскільки потрібен був догляд за нею. Взяли тільки речі першої необхідності, колготи, світер, халати, все решту залишилось в її будинку. Однак, покази свідка [PERSON] про те, що [PERSON] [PERSON] забраладо свого будинку взимку 2016 року, так як відключили газ в будинку по [ADDRESS] , так само як і аналогічні пояснення позивачки суд не приймає, оскільки вони спростовуються відповіддю АТ «Чернівцігаз» від 29 грудня 2020 року №58009-Лв- 4370-1220 на адвокатський запит про те, що споживача [PERSON] в [ADDRESS] відключено від газопостачання через заборгованість з спожитий газ 16.04.2018 року згідно акту № 60 на відключення (а.с.86). Крім того, як сторони по справі, так і допитані свідки підтвердили суду про те, що поховання [PERSON] здійснювалося з її будинку по [ADDRESS] , що також свідчить про те, що цей дім був постійним місцем проживання померлої. Посилання позивачки в позовній заяві на те, що разом з нею в будинку [ADDRESS] на момент смерті її мати [PERSON] проживала постійно (більше 6 місяців) не підтверджується і поданими нею письмовими доказами по справі. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалі судового рішення. У відповідності до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ч.1 ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачкою [PERSON] не доведено достовірними, належними, допустимими і достатніми доказами її твердження щодо постійного проживання спадкодавця [PERSON] на час смерті [INFO] разом з нею. Так, позивачкою надано довідку виконавчого комітету Топорівської сільської ради № 228 від 18.02.2019 року, в якій зазначено, що [PERSON] з дня народження по день смерті була прописана в [ADDRESS] , але по факту проживала в [ADDRESS] (а.с.). Однак ця довідка не містить жодних відомостей про те, з якого саме часу [PERSON] проживала по [ADDRESS] , а тому не може бути джерелом доказування цих обставин. Водночас, суд вважає, що відомості в цій довідці щодо факту проживання [PERSON] по [ADDRESS] не відповідають дійсності і спростовуються довідкою цього ж виконавчого комітету № 167 від 10.06.2020 року, яка оформлена належним чином (а.с.57). Також суд не приймає до уваги як належний доказ довідку виконавчого комітету Топорівської сільської ради № 287 від 05.03.2019 року про те, що на момент смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] були прописані та проживали спадкоємці: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13), оскільки зазначені особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] , як про це вказано у довідці, а крім того, в цій довідці взагалі не зазначено, що [PERSON] була зареєстрована чи проживала в цьому будинку разом з іншими особами та з якого саме часу. Суд так само вважає акт опитування сусідів, складений Топорівською сільською радою (а.с.11) недостовірним і неналежним доказом, оскільки відомості в ньому про те, що [PERSON] проживала до дня смерті з дочкою [PERSON] в її будинку з лютого 2015 року не відповідають дійсності і спростовуються показами в судовому засіданні в якості свідків тих же зазначених в ньому сусідів [PERSON] , [PERSON] , показами свідків [PERSON] , [PERSON] , поясненнями [PERSON] та [PERSON] , а також зазначеними вище довідками Топорівської сільської ради. Також даний акт не містить дати його складення. Правове врегулювання спадкування визначено нормами Цивільного кодексу України. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою і другою статті 1220, частиною першою статті 1221 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом всієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.ч.1 і 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до цих вимог суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини [INFO] син спадкодавця [PERSON] [PERSON] був зареєстрований і проживав постійно з матір`ю, то він у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері, а позивачка [PERSON] згідно цих вимог не являється спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця. [PERSON] як спадкоємець по закону першої черги, яка на час відкриття спадщини постійно не проживала разом зі спадкодавцем, згідно вимог ч.1 ст.1269 і ч.1 ст.1270 ЦК України мала право в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, тобто в строк до 07 квітня 2017 року, звернутись до нотаріуса чи до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування з заявою про прийняття спадщини. Однак вона цього в передбачений законом строк не зробила, звернулась до нотаріуса з такою заявою тільки 01 березня 2019 року, тому у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Бежан Д.С. було правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується довідкою нотаріуса № 112/01-16 від 01.03.2019 року (а.с.). На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] не доведено належними, достовірними і допустимими доказами факт постійного проживання разом з нею спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] , оскільки спадкодавець тимчасово проживала з нею нетривалий час до дня смерті, а тому позовна вимога про встановлення даного факту є безпідставною і в її задоволенні належить відмовити. Так як судом не встановлено факту постійного проживання на час відкриття спадщини з спадкодавцем, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини повинна була звернутись до нотаріуса чи Топорівської сільської ради з заявою про прийняття спадщини, однак вона цього не зробила, тому суд приходить до висновку, що позивачка не прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , у зв`язку з чим не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання права власності на дві земельні ділянки як на спадкове майно. Крім того, відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільногоправа або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частин 3 і 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд також погоджується із доводами відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачкою [PERSON] для звернення до суду із даним позовом, однак приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності, протягом якого позивачка [PERSON] могла звернутися до суду для захисту свого права, яке вона вважає порушеним, слід обліковувати не з часу відкриття спадщини, яка відкрилась [INFO] , як про це вказує відповідач, а з моменту закінчення 6-місячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , адже лише тоді вона мала усвідомити, що за наслідками пропуску даного строку, протягом якого вона могла оформити спадщину в позасудовому порядку, їй слід було звернутися до суду із даним позовом. Таким чином, суд вважає, що строк позовної давності слід обліковувати з 07 квітня 2017 року, тобто позивачка могла пред`явити позов до [PERSON] до 07 квітня 2020 року. Натомість із позовом [PERSON] звернулась до суду в травні 2020 року, тобто позивачка пропустила трирічний строк для звернення із позовом та не заявила клопотання про його поновлення, не обґрунтувала поважності причин пропуску даного строку. Тому позов підлягає відхиленню також і у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, який слід застосувати до спірних правовідносин. Відповідно до вимог ст.ст. 1216,1217,1218,1220,1221,1222,1223,1258, 1261,1268,1269,1270 ЦК України,

Outcome: dismissed