Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Представник Харківської міської ради звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати відповідача за свій рахунок знести самочинно збудовану надбудову 2-го поверху над одноповерховим переходом та двоповерхові прибудови між нежитловими будівлями літ. «А-2» та літ «Б-1», а також надбудову другого поверху нежитлової будівлі літ. «В-1» за адресою: [ADDRESS] , привівши вказані нежитлові будівлі до попереднього стану відповідно до поверхових планів нежитлових будівель за зазначеною адресою, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи №72490, що знаходиться у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», а також стягнути судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що головними спеціалістами інспекторами з благоустрою сектору контролю за станом благоустрою у сфері житлово-комунального господарства Інспекції з благоустрою проведено перевірку благоустрою міста Харкова, а саме: фасаду нежитлових будівель та прибудинкову територію за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої встановлено факт порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме: проведення робіт з реконструкції нежитлових будівель (влаштовано надбудову 2-го поверху над одноповерховим переходом та двоповерхові прибудови між нежитловими будівлями літ. «А-2» та літ «Б-1», а також надбудову другого поверху нежитлової будівлі літ. «В-1») без декларативно-дозвільних документів, під час перевірки не представлено паспорт опорядження фасаду. Інспекторами складено акт перевірки №134-А від 02.12.2020 року про порушення п.1 ч.1 ст.16, п.1, п.2 ч.2 ст.17 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», п.5.7.1.1, п.5.7.1.2, п.6.3.1 Правил та видано Припис про усунення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території міста Харкова №134-П від 24.11.2020 з вимогою добровільно усунути порушення та негайно зупинити проведення робіт. Вимоги про усунення порушень не виконано. Крім того, на адресу позивача надійшли пояснення відповідача від 26.11.2020 року, відповідно до яких повідомлено, що роботи з реконструкції нежитлових будівель припинені. У вказаних поясненнях відповідач зобов`язалась оформити належним чином декларативно-дозвільних документів на проведення відповідних робіт, а отже вважає, що відповідачем фактично визнано незаконність проведених нею робіт з реконструкції нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] . Також зазначає, що у відповідності до укладеного з відповідачем договору оренди землі, будь-яке будівництво, реконструкція існуючих будівель на наданій у користування земельній ділянці та зміна цільового призначення цієї земельної ділянки без відповідного дозволу, передбаченого законодавством, не допускається. При цьому договором встановлено, що земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «А-2» (адміністративна будівля), літ. «Б-1» (цех по ремонту будівельної техніки), літ. «В-1» (гараж, склад), літ. «Г-1» (склад), літ. «Л-1» (склад). За умовами укладеного договору цільове призначення земельної ділянки землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств. Самовільна забудова земельної ділянки, розміщення тимчасових споруд та малих архітектурних форм без оформлення відповідних документів, передбачених законодавством. Відповідачу зазначена земельна ділянка за адреосю: [ADDRESS] для виконання будівельних робіт у користування не надавалась, а отже нею проводяться будівельні роботи з реконструкції нежитлових будівель на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети у встановленому порядку. Здійснене відповідачем самочинне будівництво призвело до зміни геометричних розмірів нежитлових будівель, а також до змін фасадів будівель. Крім того, вказує, що за інформацією Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради в реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному вебсайті Держархбудінспекції України, який містить інформацію про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації, з травня 2011 року, відсутня інформація щодо об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] , будь-які документи дозвільного характеру стосовно об`єкта будівництва до Інспекції не надходили. Також зазначає, що містобудівні умови та обмеження для проведення відповідних робіт за адресою: [ADDRESS] не отримувалися, а відсутність містобудівних умов та обмежень для проведення відповідних робіт свідчить, на думку представник позивач, про відсутність проекту будівництва. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти вказаної позовної заяви Харківської міської ради та просить відмовити у її задоволенні через необґрунтованість та незаконність. Вказує, що [PERSON] є власником нежитлових будівель літ. «А-2», літ. «Б-1», літ. «В-1», літ. «Г-1» та літ «Д-1» по [ADDRESS] , які вона придбала на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.04.2019 року. Після отримання 24.11.2020 року припису Харківської міської ради №134-п щодо проведення будівельних робіт на вказаних нежитлових будівлях без декларативно-дозвільних документів, [PERSON] призупинила реконструкцію будівель до отримання цих документів, про що повідомила ХМР в поясненні від 26.11.2020 року. Після цього [PERSON] підготувала необхідну документацію та 22.03.2021 року звернулася до Департаменту містобудування та архітектури ХМР із листом стосовно надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція нежитлової будівлі під адміністративно-побутову будівлю по [ADDRESS] ». Однак у зв`язку із поданням неповного пакету документів, [PERSON] до Департаменту з листом від 20.05.2021 року з проханням не розглядати лист від 22.03.2021 року та повернути надані додатки. Листом від 27.05.2021 року Департамент повернув [PERSON] раніше надані документи. В подальшому 11.06.2021 року [PERSON] знов звернулась з того ж питання до Департаменту. 25.06.2021 року наказом директора Департаменту містобудування та архітектури ХМР №119м затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлових будівель літ. «А-2», літ. «В-1» під адміністративно-побутові будівлі по [ADDRESS] », про що [PERSON] надіслати лист №Г-2-902/0/333-21.01.01-12 від 02.07.2021 року. В подальшому була розроблена проектна документація ФОП [PERSON] , яка затверджена ФОП [PERSON] та був призначений відповідальний за технічним наглядом. В подальшому [PERSON] 31.07.2021 року направила Інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт по вказаному об`єкту, після чого 16.09.2021 року було зареєстроване Повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Після цього проводяться роботи по реконструкції нежитлової будівлі під адміністративно-побутову будівлю по [ADDRESS] , згідно та у повній відповідності до отриманої [PERSON] проектною та декларативно-дозвільною документацією, по завершенню яких [PERSON] отримає документи (декларацію) на прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту. З огляду на викладене, об`єкт будівництва «Реконструкція нежитлових будівель літ. «А-2», літ. «В-1» під адміністративно-побутові будівлі по [ADDRESS] » не є самочинно збудованим та не підлягає зносу, і тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В подальшому представником відповідача подано до суду письмові пояснення, в яких посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Ухвалою суду від 22.12.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою судді від 26.08.2022 року постановлено проводити судові засідання за участю представника відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням ним власних технічних засобів. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №222 від 11.04.2019 року на праві приватної власності належать нежитлові будівлі літ. «А-2» загальною площею 569,4 кв.м., літ. «Б-1» загальною площею 1356,0 кв.м., літ. «В-1» загальною площею 165,1 кв.м., літ. «Г-1» загальною площею 46,1 кв.м, літ. «Д-1» загальною площею 154,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №251834274 від 08.04.2021 року. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №252669437 від 14.04.2021 року земельна ділянка з кадастровим номером 6310136300:08:045:0008 площею 0,641 га є комунальною власністю на належить Харківській міській раді з цільовим призначенням 11.03 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств. Додаткові відомості: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «А-2» (адміністративна будівля), літ. «Б-1» (цех по ремонту будівельної техніки), літ. «В-1» (гараж, склад), літ. «Г-1» (склад), літ. «Д-1» (склад). Відповідно до договору оренди землі, укладеного між Харківською міською радою в особі міського голови Кернеса Геннадія Адольфовича як орендодавцем та [PERSON] як орендарем, орендодавець на підставі рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.02.2020 року №2018/20 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із цільовим призначенням землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ (11.03) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, з кадастровим номером 6310136300:08:045:0008, яка розташована: [ADDRESS] , на строк до 01.03.2025 року. Договором встановлено, що на земельній ділянці розміщено об`єкти нерухомого майна нежитлові будівлі літ. «А-2», літ. «Б-1», літ. «В-1», літ. «Г-1», літ. «Д-1». Відповідно до п.7 вказаного договору будь-яке будівництво, реконструкція існуючих будівель на наданій у користування земельній ділянці та зміна цільового призначення цієї земельної ділянки без відповідного дозволу, передбаченого законодавством, не допускається. Також судом встановлено, що головним спеціалістами інспекторами з благоустрою сектору контролю за станом благоустрою у сфері житлово-комунального господарства Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради встановлено порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме: проведення робіт з реконструкції нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6310136300:08:045:0008) без декларативно-дозвільних документів, а саме: влаштовано надбудову 2-го поверху над одноповерховим переходом та двоповерхові прибудови між нежитловими будівлями літ. «А-2» та літ «Б-1», а також надбудову другого поверху нежитлової будівлі літ. «В-1», про що складено Акт №134-А перевірки благоустрою міста Харкова від 02.12.2020 року та видано Припис про усунення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території міста Харкова №134-П від 24.11.2020 року з вимогою добровільно усунути порушення та негайно зупинити проведення робіт. Відповідачем у справі на адресу Харківської міської ради надіслано письмові пояснення від 26.11.2020 року, в яких повідомлялось про припинення будівельних робіт та наміри оформити належним чином декларативно-дозвільні документи на проведення робіт з реконструкції зазначених вище нежитлових будівель. Відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Пунктом 4 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» встановлено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Землекористувач зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення. Згідно з п.а ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням. При цьому відповідно до абз.2 ч.2 ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. За статтею 5 зазначеного Закону при здійсненні містобудівної діяльності повинна бути забезпечена розробки містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил. Частиною 5 статті 26 Закону встановлено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів та здійснення їх технічної інвентаризації; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Як вбачається з ч.ч.1, 2 ст.29 Закону основними складовими вихідних даних є містобудівні умови та обмеження, технічні умови, завдання та проектування. Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки відповідно до п.8 ч.1 ст.1 Закону це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією. Відповідно до абз.1 ч.7 ст.29 Закону відомості про надані містобудівні умови та обмеження підлягають внесенню до реєстру містобудівних умов та обмежень, який веде відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури. Згідно з ч.1 ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками, та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля». За положеннями ч.7 ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Як вбачається з п.3.21 ДБН А.2.2-3:2014 реконструкція визначена як перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності). За положеннями частин 3 та 4 статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як вбачається зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, згідно з вимогами статті 376 ЦК України\~суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинного будівництва нерухомого майна. Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376, стаття 391 ЦК України). За змістом статті 376 ЦК України\~об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. На вказаному судам наголошено у пункті 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» і до аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17 липня 2019 року у справі № 462/469/14-ц (провадження № 61-23742св18); від 21 травня 2020 року у справі № 726/824/15-ц (провадження № 61-45216св18) та від 30 червня 2020 року у справі № 201/2886/15-ц (провадження № 61-4332св20). Разом із цим, 25.06.2021 року наказом директора Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради №119 м затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлових будівель літ. «А-2», літ. «В-1» під адміністративно-побутові будівлі по [ADDRESS] », відомості про що внесено до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за №MU01:7281-8560-3896-2200. Крім того, на замовлення відповідача ФОП [PERSON] розроблена проектна документація зазначеного об`єкта будівництва. Як вбачається з матеріалів справи 31.07.2021 року [PERSON] направлено до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт по об`єкту «Реконструкція нежитлових будівель літ. «А-2», літ. «В-1» під адміністративно-побутові будівлі по [ADDRESS] » та 16.09.2021 року зазначене повідомлення зареєстровано в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, реєстраційний номер ХК051210914181, орган, що видав Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин ХМР, що підтверджується роздруківкою з сайту Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. 08.11.2021 року в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва зареєстрована Декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХК101211027449, що підтверджується роздруківкою з сайту Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №284395130 від 12.11.2021 року вбачається, що реєстратором Департаменту реєстрації ХМР проведена реєстрація права власності за [PERSON] на реконструйований об`єкт нежитлові будівлі за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed