Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

01 грудня 2022 року представник [PERSON] адвокат Красноруцький Олександр Миколайович звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить суд встановити факт народження дитини [PERSON] , [INFO] , у м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області, матір`ю якої є громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Просянка Куп`янського району Харківської області. Відомості про батька дитини внести відповідно до частини першої статті 135 СК України, зазначивши батьком [PERSON] . Заява мотивована тим, що 27 лютого 2022 року [PERSON] перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області, в пологовому відділенні комунального некомерційного підприємства «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» Куп`янської міської ради Харківської області, народила дівчинку, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 93 від 10 травня 2022 року. Для проведення державної дитини, заявник 27 травня 2022 року подала оригінал вищезазначеного документу до Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області. Під час пологів [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала, але за спільною заявою заявниці [PERSON] та батька дитини [PERSON] було визначено походження дитини від батька. Тому, 27 травня 2022 року [PERSON] отримала свідоцтво про народження дитини [PERSON] , де в графі «батьки» матір`ю зазначена [PERSON] , а батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кіндрашівською сільською радою Куп`янського району Харківської області від 27 травня 2022 року. На даний час [PERSON] батьком себе не визнає, спільну заяву про походження дитини від нього подавати до суду та органу державної реакції актів цивільного стану не бажає. Донька [PERSON] Ріанна народилась в м. Куп`янську Куп`янського району Харківської області в період, де діяльність державних органів влади України, в тому числі і лікарняних закладів, була припинена та фактично не здійснювалася у зв`язку з тимчасовою окупацією даної території. Отже, вищезазначені документи, видані на тимчасово окупованій території України, є недійсними та такими, що не створюють правових підстав. Разом з тим, зазначає, що [PERSON] звернулась до Чугуївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з приводу державної реєстрації народження дитини, однак, їй було роз`яснено про неможливість проведення державної реєстрації народження дитини, народженої у м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області, оскільки для державної реєстрації народження заявницею надано свідоцтво про народження, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснювали свої повноваження, та яке не є підставою для проведення державної реєстрації народження, згідно чинного законодавства України. Через відсутність можливості отримання свідоцтва про народження дитини [PERSON] вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою представника [PERSON] адвоката Красноруцького О.М., заінтересована особа: Чугуївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту народження дитини. Призначено судове засідання. У судове засідання представник [PERSON] адвокат Красноруцький О.М.. не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в заяві про встановлення факту народження дитини просив розглянути справу без його участі. У судове засідання представник заінтересованої особи - Чугуївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 лютого 2022 року у [PERSON] в КНП\~Куп`янське ТМО\~народилася дівчинка, вагою 3680,0 грамів, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №93 від 10 травня 2022 року виданим комунальним некомерційним підприємством «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» Куп`янської міської ради Харківської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 травня 2022 року виданим Кіндрашівською сільською радою Куп`янського району, [INFO] у с. Олександрівка Куп`янського району Харківської області народилася [PERSON] , про що 27 травня 2022 року складений актовий запис № 12. ЇЇ батьками записані: батько [PERSON] , громадянин України, мати [PERSON] , громадянка України, місце державної реєстрації: Кіндрашівська сільська рада Куп`янського району. Відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) станом на 27 травня 2022 року тобто на момент видачі свідоцтва про народження, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75, до вказаного переліку входить Кіндрашівська сільська територіальна громада, Куп`янського району, Харківської області. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (статті 1, 4 частини другої Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно пунктів 1, 2, 3 статті 9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~від 15\~квітня 2014\~року №\~1207\~VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі статтею 18\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~від 15\~квітня 2014\~року №\~1207\~VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024 (далі медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103 1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами) (далі медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9; б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Відповідно до статті 7\~частини першої\~Закону України\~«Про громадянство\~України» від\~18\~січня 2001\~року №\~2235\~III особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Відповідно до вимог частин четвертої, сьомої статті 13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~від 01\~липня 2010\~року №\~2398\~VI підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~5\~«Про судову\~практику про\~справи про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ від\~27\~лютого 1991\~року встановлює, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. За частиною першої статті 76\~ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частин першої, другої статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263\~ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Відповідно до статті 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Як передбачено частиною першої статті 235 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні. Крім того, в пунктах 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: «розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59\~ЦПК України про належність і допустимість доказів…», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України». Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів, що закріплено частиною другою статті 319 ЦПК України. Разом з тим, згідно з положенням статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: - за заявою матері та батька дитини: - за рішенням суду. Таким чином,\~виходячи із\~встановлених судом\~обставин,\~існують підстави\~для встановлення\~факту народження\~дитини жіночої\~статті,\~яка народилась\~ [INFO] у с. Олександрівка Куп`янського району Харківської області Україна, мати [PERSON] , громадянка України. Разом із тим, суд не вбачає підстав для встановлення факту того, що народилася саме дитина [PERSON] , [INFO] , про що просить представник заявниці, оскільки предметом даного розгляду є встановлення саме факту народження дитини. Визначення походження дитини, а також визначення її прізвища, імені та по батькові буде здійснюватися органами реєстрації актів цивільного стану при державній реєстрації народження дитини відповідно до норм Сімейного кодексу України. Відповідно частини першої статті 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. На підставі вищевикладеного, оцінюючи зібрані докази, суд доходить висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Таким чином, суд вважає, що факт народження у [PERSON] [INFO] дитини, дівчинки, у певний час і при певних обставинах підтверджений. Водночас, судом не встановлено підстав для визначення відомостей про батька дитини в порядку частини першої статті 135 СК України, оскільки вказані повноваження належать виключно відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснюватиме державну реєстрацію народження дитини. Тому у задоволенні заяви в частині визначення відомостей про батька дитини належить відмовити. У відповідності до пункту 8 частини першої статті 430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: partial