Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивач в березні 2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 29 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що відносно питання про встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2 та 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.03.2018 року має заборгованість в розмірі 147 751 грн. 56 коп., яка складається з наступного: 8000 грн. 00 коп. - тіло кредиту; 129 208 грн. 02 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3269 грн. 66 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 7023 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в розмірі 147 751 грн. 56 коп., яка складається з наступного: 8000 грн. - тіло кредиту; 129 208 грн. 02 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3269 грн. 66 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 7023 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 16.04.2018 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.01.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8000 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 129208 грн. 02 коп. та заборгованість за пенею в розмірі 3269 грн. 66 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено. 01.10.2021 року відповідач подала до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 08.10.2021 року поновлено [PERSON] строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.01.2019 року. Ухвалою від 24.01.2022 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою від 09.06.2022 року за заявою [PERSON] скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач з представником в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували просили суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач суду пояснювала, що Банком їй був встановлений кредитний ліміт лише в сумі 8000 грн., 29 000 грн. кредитного ліміту вона взагалі ніколи не мала. Сплатила на виконання укладеного договору останній платіж в сумі 6500 грн. в червні 2015 року. В Банку отримувала лише одну кредитну картку, просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача зазначав, що Банком належними доказами не підтверджено відкриття кредитного ліміту відповідачу в 2008 році в сумі 29000 грн., як і розмір відсотків вказаних у позові та штрафних санкцій. Також звертав увагу суду на те, що Банком не надано доказів на підтвердження того, коли на який період та під яким номерним знаком видавалися кредитні картки відповідачу. Розрахунок заборгованості наданий банком вказував, що не можна вважати належним доказом, оскільки в ньому не міститься, а ні прізвища особи, що його складала, а ні посвідчений печаткою банку. Також посилався на те, що вказана сума процентів у позові та розрахунку відповідачем не узгоджувалася. Просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. Вислухавши відповідача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 11.06.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифи. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 20.03.2018 року в розмірі 147 751 грн. 56 коп., яка складається з наступного: 8000 грн. 00 коп. - тіло кредиту; 129 208 грн. 02 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3269 грн. 66 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 7023 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Ч. 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. В анкеті-заяві позичальника не відображено саме суму кредитного ліміту на яку посилається позивач (а.с.12). Сама довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» датована 11.06.2008 року (а.с.13). При цьому позивачем не надано суду доказів строку дії кредитної картки, як і не надано доказів пролонгації кредитного договору. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Як убачається з матеріалів справи (а.с.12) в своїй заяві від 11.06.2008 року [PERSON] просила Банк про кредитний ліміт у сумі лише 1500 грн., доказів того, що сторони погодили інший розмір кредитного ліміту суду взагалі не надано. Як убачається з наданого розрахунку 09.06.2015 року відповідач сплатила банку 6500 грн., при заборгованості за кредитом в сумі 7809,34 (графа 3), однак як убачається з графи 11 у вказану дату на погашення відсотків банк спрямував 4189,54 грн., проте доказів того, що сторони погоджували розмір відсотків 43,20 суду не надано. Відповідно до наданого суду розрахунку, розмір заборгованості за відсотками позивачем рахувалося в різні періоди то 30 %, то 34,80 %, то 43,20 %, однак суду не надано доказів на підтвердження того, що у певні розрахункові Банком періоди сторони погоджували вищевказаний розмір відсотків. Рядки розрахунку 13,14 сума комісії та пені з 12.06.2008 по 30.03.2010 взагалі не рахувалася, потім два рази в 2010 році нараховано по 30 грн., один раз лише в 2012 році нараховано 30 грн., а потім з 2014 році нарахування пені та комісії мали місце періодичні нарахування, однак сторона позивача не надала доказів, що у вказаний період в який проведені нарахування сторони погодили нарахування якихось штрафних санкцій, де б було підписано стороною відповідача в договорі. З розрахунку Банку убачається (колонка 15) що в період з 12.06.2008 року по 09.06.2015 року відповідачем сплачено загальну суму 41929,24 грн. (а.с.8-11) З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed