Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 04.07.1963 укладений договір про надання [PERSON] в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності житловою, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір підписаний сторонами та нотаріально посвідчений. 20.02.1973 рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради народних депутатів затверджено акти готовності індивідуальних житлових будинків, зокрема і [PERSON] . У березні 1973 року [PERSON] видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким за ним зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору, посвідченого ІV нотаріальною конторою 01.08.1963 і акту готовності будинку, посвідченого виконкомом райради народних депутатів Центрально-Міського району від 20.02.1973. 12.06.2017 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0674 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1211000000:08:720:0003. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.07.2017. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому за життя майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, яка розташована за вказаною адресою. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців не має. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що існують розбіжності в адресі розташування житлового будинку в правовстановлюючому документі та документах, де зазначена реєстрація нерухомого майна. У зв`язку з тим, що вона позбавлена можливості оформити спадщину, що залишилася після смерті батька в нотаріальній конторі, вона вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. За таких обставин, позивач просить суд: визнати за нею право власності на житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 36,4 кв.м, літньої кухні-гаражу Б, сараю В, вбиральні Г, сараю Е, сараю Ж, огорожі №1, воріт №2, огорожі №3, огорожі №4, водоколонки І, замощення ІІ, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути заяву за її відсутності, зазначивши, що при вирішенні позовних вимог покладається на думку суду. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що 04.07.1963 укладений договір про надання [PERSON] в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності житловою, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір підписаний сторонами та нотаріально посвідчений. 20.02.1973 рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради народних депутатів затверджено акти готовності індивідуальних житлових будинків, зокрема і [PERSON] . У березні 1973 року [PERSON] видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким за ним зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору, посвідченого ІV нотаріальною конторою 01.08.1963 і акту готовності будинку, посвідченого виконкомом райради народних депутатів Центрально-Міського району від 20.02.1973. 12.06.2017 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0674 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1211000000:08:720:0003. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.07.2017. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому за життя майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, яка розташована за вказаною адресою. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №243/2021 після померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Першою криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, звернулась донька [PERSON] . З заявою про відмову на спадщину звернулась донька [PERSON] . Більше з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався. Зі змісту постанови нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори від 08.02.2022 вбачається, що спадкове майно складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У документах, що підтверджують право власності на спадкове майно існують розбіжності, а саме: в договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого 01.08.1963 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстром №1-3134, адреса будинку зазначена як: [ADDRESS] ; згідно з реєстраційного посвідчення, виданого Бюро технічної інвентаризації адреса зазначена: [ADDRESS] . Відповідно до технічного плану, виданого КП ДОР «Бюро технічної інвентаризації» 21.07.2021 адреса зазначена як: [ADDRESS] . Також, згідно з довідкою виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради №8/29-2338 від 09.07.2021, [ADDRESS] , але рішення щодо уточнення (присвоєння) адреси житловому будинку на [ADDRESS] на [ADDRESS] виконкомом районної у місті ради не приймались. У зв`язку з вищевикладеним, нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] . З листа комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 11.11.2022 вбачається, що реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] проведена на підставі двох документів, а саме: договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого 01.08.1963 Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-3134, а також акту прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради депутатів трудящих від 20.02.1973. Як вбачається з вищевказаного акту прийняття в експлуатацію, житловий будинок розташований на садибі [ADDRESS] , будівництво якого здійснювалось на підставі вищезазначеного договору. За ст. 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~№ 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~\~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 334 ЦК України\~ якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. \~Відповідно до ст.\~14\~Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. У даному випадку позивач прийняла спадщину, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати право власності за позивачем в порядку спадкування після смерті [PERSON] .

Outcome: approved