Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог посилається на те, що є власником житлового будинку у [ADDRESS] . У даному житловому будинку крім нього також зареєстрована його колишня дружина, [PERSON] . Остання з лютого місяця 2022 року у будинку не проживає, жодної участі в утриманні будинку чи сплаті комунальних послуг не бере. Вказує на те, що реєстрація відповідача в будинку створює йому певні незручності, зокрема, спричиняє матеріальні збитки, оскільки він сплачує комунальні послуги в залежності від кількості зареєстрованих людей, крім того, її реєстрація не дозволяє отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг. За таких обставин, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Сторона позивача в судове засідання не з`явилася. З урахуванням вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив продовжити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом оголошення на сайті Судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутність не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 18.10.2016 року серії НВА №873745. Відповідач [PERSON] зареєстрована на постійне місце проживання у належному позивачу будинку, що підтверджується записами будинкової книги на вищезгадане будинковолодіння та актом обстеження фактичного проживання гр.. [PERSON] за №609-4 від 18.03.2022 року, складеного комісією Підбузького Старостинського округу Східницької селищної ради, згідно якого встановлено, що відповідач з 2012 року і по даний час зареєстрована у належному позивачу будинку, однак, не проживає у ньому з лютого 2022 року. Фактичне місце її проживання: Львівська область, Дрогобицький район, с.Снятинка. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Даючи оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, цими доказами установлено, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] тривалий час без поважних причин. Ст.ст. 71, 72 ЖК України передбачають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності без поважних причин шість місяців. Разом з тим згідно ст.405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, оскільки відповідач відсутня більш тривалий строк без поважних причин, то її слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Так як, відповідача слід визнати втратившою право користування будинком, то зняття її з реєстрації за вищевказаною адресою відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене та

Outcome: approved