Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 06.09.2013, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та погіршення стосунків. Між позивачем та відповідачем почали виникати непорозуміння з багатьох питань подружнього життя, зокрема сторони не можуть дійти спільного погляду щодо порядку ведення домашнього господарства, щодо подружніх прав та обов`язків, щодо розподілу коштів сімейного бюджету та з інших питань сімейного життя, що призводить до сварок у сім`ї, які негативно впливають на виховання дитини. На сьогоднішній день взаєморозуміння у сім`ї немає, шлюбні відносини між сторонами припинені протягом одного року. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим, оскільки їхня з відповідачем сім`я розпалась назавжди і зберегти її неможливо. Так як позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача то подальше знаходження у шлюбі суперечитиме її інтересам. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишиться проживати з позивачем. Спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить визнати за нею право іменуватися після розірвання шлюбу її шлюбним прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved