Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

20.12.2021 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Боличевський Сергій Петрович з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцький Борис Валерійович, в якому просить: - Визнати недійсним договір дарування серії та номер 1767 щодо нерухомого майна: 561/1000 частини квартири [ADDRESS] , укладений 23 листопада 2021 року між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Вініцьким Борисом Валерійовичем. - Скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцького Бориса Валерійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61785356 від 23.11.2021 року. - Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Разом з позовом до суду подані клопотання про забезпечення позову та про витребування доказів. Ухвалою суду від 22.12.2021 року залишено позовну заяву без руху. Ухвалою суду від 22.12.2021 року застосовані заходи забезпечення позову у вигляді заборони на право розпорядження (відчуження) майном - 561/1000 частки квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . 29.12.2021 року адвокат Боличевський С.П. подав до суду заяву, якою усунуті недоліки, що були підставою для залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 05.01.2022 року провадження по справі відкрито. 16.02.2022 року від приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцького Бориса Валерійовича до суду надійшли письмові пояснення, які третя особа приватний нотаріус ОРНО Одеської області Вініцькій Б.В. просить додати до матеріалів справи та розглянути справу за його відсутності. 11.07.2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Федяєвим С.В. до суду подано відзив на позовну заяву. 13.07.2022 року представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про витребування документів - копію реєстраційної справи на 561/1000 частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.09.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить задовольнити їх в повному обсязі. Предстаник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник не з`явились, будь-яких заяв до суду не подали. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що 23.11.2021 року позивачу [PERSON] було завдано шкоду правам та інтересам шляхом укладання договору дарування між [PERSON] та [PERSON] щодо нерухомого майна: 561/1000 частини квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вказаний правочин є фраудаторним та здійснений 23.11.2021 року всупереч дії ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області про накладення заборони на право розпорядження (відчуження) вищевказаним майном. Позивач вважає, що [PERSON] , вчиняючи правочин щодо відчуження свого майна уникає виконання своїх грошових зобов`язань у розмірі 452157,73 грн. З метою приховування його від звернення стягнення [PERSON] як кредитора в даних зобов`язальних правовідносинах, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Також позивач зазначає, що оспорюваний правочин є таким, що порушує публічний порядок, а тому є нікчемним. Способом захисту цивільних прав та інтересів позивач зокрема зазначає відновлення становища, яке існувало до порушення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у відзиві на позовну заяву посилається на те, що [PERSON] не була присутня при оголошенні ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року, також як і [PERSON] , який взагалі не є стороною по справі №947/31/20. Більш того, вказаною ухвалою накладено заборону на право розпорядження іншим майном [PERSON] . Стосовно окремо наявного спору щодо 561/1000 частини спірної квартири представник [PERSON] зазначає, що на даний час скарга [PERSON] розглядається лише з тих підстав, що скаржник не була присутньою в судовому засіданні, в якому Одеський апеляційний суд ухвалив постанову, якою відмовив позивачці в задоволенні її скарги, оскільки розгляд скарги припав на період дії карантину, запровадженому у зв`язку з пандемією. Представник відповідача посилається на те, що позивач бідкається своїм матеріальним становищем, вказує, що відповідач відчужила нерухомість з метою ухилення від виконання можливого рішення суду. При цьому у відповідача наявна інша нерухомість, вартості якої більш ніж достатньо для можливого стягнення за рішенням суду. Відповідач - бабуся 1943 року народження, яку позивач з її чоловіком не пускали жити до належної їй спірної нерухомості, й відповідачка не маючи змоги потрапити до майна відчужила його. Третя особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Одеської області Вініцький Б.В. подав до суду письмові пояснення, в яких посилається на те, що 23.11.2021 року за реєстром №1767 ним було посвідчено від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] договір дарування 561/1000 частки квартири під [ADDRESS] . Зазначена частка квартири належала дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Чорноморською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 23.09.2021 року за реєстром №1-546, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 44107714, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 282093951101. Відсутність заборони відчуження та арешту вищевказаного нерухомого майна іпотекою, відсутність податкової застави перевірено. Договір було підписано сторонами у присутності нотаріуса. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] частки квартири, що відчужувалася, перевірено. Відповідно діючому законодавству приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцьким Б.В., як державним реєстратором прав на нерухоме майно, 23.11.2021 року на підставі вищезазначеного договору дарування було проведено державну реєстрацію права власності на 561/1000 частки квартири під [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , про нерухоме майно про право власності індексний номер 286304282, номер запису про право власності 45217766, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 282093951101. Третя особа вважає, що зазначений договір дарування було посвідчено з дотриманням вимог діючого законодавства України. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Позивач [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 03.11.2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, є власником 439/1000 частин квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.17/. В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа №947/31/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року у справі №947/31/20 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено заборону на право розпоряджання (відчуження) майном 561/1000 частини квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] /т.1 а.с.23-24/. 30.11.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Панфіловою О.І., юридичний департамент Одеської міської ради прийнято Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме відмовлено у державній реєстрації обтяження, заборона на нерухоме майно на 561/1000 частин квартири з реєстраційним номером 282093951101, що розташована [ADDRESS] , за суб`єктом: Овідіопольський районний суд Одеської області, податковий номер/серія, номер паспорта/ [NUMBER] /т.1 а.с.25-26/. В зазначеному Рішенні зокрема вказано, що заявником заявлено про державну реєстрацію обтяження речових прав на 561/1000 частин квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року по справі №947/31/20. Згідно з відомостями Держаного реєстру речових прав, отриманими під час розгляду заяви, право власності на 561/1000 частин квартири [ADDRESS] зареєстровано за іншою особою, відмінною від [PERSON] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 29.11.2021 року 561/1000 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 1767, виданий 23.11.2021 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцький Б.В. Судом досліджено Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Вініцьким Б.В., відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 561/1000 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що складається в цілому з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 53,1 кв.м. Загальна площа квартири [ADDRESS] 71,7 кв.м./т.2 а.с.3-4/. 25.03.2020 року до ЧЧ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява [PERSON] , яка просить прийняти міри до [PERSON] та [PERSON] , які шляхом обману, зловживаючи її довірою, заволоділи частиною квартири за адресою: [ADDRESS] , за ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2020 року (ЖЕО №5304 від 26.03.2020). За вказаним зверненням 26.03.2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Номер кримінального провадження: 12020161470000336 /т.1 а.с.29/. 03.12.2021 року до ЧЧ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від представника [PERSON] , адвоката Боличевського Сергія Петровича про те, що невстановлена особа вчинила незаконні дії щодо майна, а саме частки квартири [ADDRESS] , на яке накладено арешт. ЖЄО №20013. Номер кримінального провадження: 120211163480001143 /т.1 а.с.30/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2016 року у справі №1512/2-158/11 визнано недійсним договір дарування 561/1000 частини квартири; визнано дійсним договір купівлі-продажу 561/1000 частини вказаної квартири, укладений 19.08.2009 року між вказаними сторонами та переведено права та обов`язки покупця 561/1000 частин цієї квартири на [PERSON] і визнано за нею право власності на вказану частку квартири; видано [PERSON] з депозитного рахунку територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області грошові кошти в сумі 261000 гривень. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року залишено без змін. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.07.2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року відмовлено. Постановою Верховного Суду від 02.06.2021 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 07.07.2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам Згідно з ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України\~особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Згідно з\~ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду судом встановлено, що між сторонами склались напружені конфліктні стосунки з приводу права власності на частку квартири [ADDRESS] , про що свідчать неодноразові звернення позивача [PERSON] до правоохоронних органів та до суду. Суд зазначає, що здійснений відповідачем [PERSON] правочин щодо відчуження належної їй на праві власності частки квартири під час розгляду Овідіопольським районним судом Одеської області справи за позовом [PERSON] до [PERSON] має ознаки фраудаторності, тобто спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредитора. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі №405/1820/17 вбачається, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обгрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається про людське око, таким критеріям відповідати не може. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2018 року у справі №922/2878/17 зазначено, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом. З правових позицій, висловлених в постанові Верховного Суду від 26.05.2021 року по справі №727/2525/20, а також постанові Верховного Суду у справі №922/1903/18 боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Відповідно до висновку постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі №755/17944/18 договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. При цьому суд приймає до уваги, що правочин щодо відчуження 561/1000 частин спірної квартири вчинено відповідачем [PERSON] в день постановлення Овідіопольським районним судом Одеської області ухвали про забезпечення позову, якою накладено заборону на право розпорядження (відчуження) вищезазначеним майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №543/730/14-ц зроблено висновок, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). За таких обставин місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, з`ясувавши, що спірні договори [PERSON] уклав з порушенням закону, оскільки об`єктами, відчуженими за цими договорами, було забезпечено позов [PERSON] в іншій справі (№752/3612/13-ц), дійшов обгрунтованих висновків про визнання спірних договорів недійсними за позовом позивачки як заінтересованої особи права та законні інтереси якої порушено вчиненням оспорюваних правочинів, і скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, здійсненої на підставі їх укладення, як похідної вимоги позивачки, що є правовим наслідком недодержання сторонами під час вчинення правочину вимог закону, адже недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). Посилання заявника на те, що на момент укладення спірних договорів ухвала судді про забезпечення позову ще не перебувала на виконанні органів державної виконавчої та реєстраційної служб, не має правового значення, оскільки за змістом статті 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи. При цьому суд приймає письмові пояснення третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Вініцького Б.В. щодо того, що під час оформлення оспорюваного договору дарування ним були дотримані всі вимоги діючого законодавства, проте зазначене не спростовує того факту, що на момент вчинення правочину відчуження вже діяла заборона [PERSON] на розпорядження спірним майном, оскільки ухвала суду відповідно до ст. 261 ЦПК України набирає законної сили негайно після її проголошення. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію прав підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Щодо вимог [PERSON] відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної власності до [PERSON] суд зазначає, що вказані вимоги заявлені надмірно, оскільки визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою достатнім та ефективним способом захисту прав позивача [PERSON] VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. VІІ. ЗАХОДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial