Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, [PERSON] , про визнання рішень про кадастрову реєстрацію незаконними. В обґрунтування позову зазначає, що він мав на праві власності земельну ділянку на території садового товариства «Ландиш» Ювілейної селищної ради для ведення садівництва. Зазначена ділянка складалася з двох частин та мала загальну площу 0,1200 га. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року у порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована в садовому товаристві «Ландиш» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Однак, у червні 2018 року він дізнався про той факт, що він вже не є власником земельної ділянки розташованої в садовому товаристві «Ландиш» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, земельна ділянка вибула з його власності без його відома, та оскільки, в позасудовому порядку це питання вирішити немає можливості, [PERSON] був вимушений звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] та його представник адвокат Дрозд Р.Ю. надали до суду заяву в якій просили судове засідання провести без їх участі, не заперечували проти розгляду справи без відповідача за наявними матеріалами справи, позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судовому засіданні, проведеному напередодні, а саме: 02 листопада 2022 року, позовні вимоги також підтримували та просили суд визнати незаконними дії Відділу у Дніпровському районні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.02.2017р. про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1221455800:01:085:0025 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1221455800:01:085:0025; визнати незаконними дії Відділу у Дніпровському районні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.02.2017 р. про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1221455800:01:085:0026 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1221455800:01:085:0026. Судові витрати покласти на відповідачів у справі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Івах Н.А. в останнє судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, про час та дути повідомлялась належним чином. У попередньому судовому засіданні, а саме від 02 листопада 2022 року просила суд у задоволенні позову відмовити, зауваживши, що позивачем, на її думку, не вірно обраний спосіб захисту свого права, оскільки ефективним відновленням порушених прав позивача є відновлення державної реєстрації речових прав на його частку права власності спірних земельних ділянок шляхом внесення відповідних записів в реєстрі речових прав на вказані земельні ділянки. Не заперечувала того факту, що в даному випадку права позивача порушені. [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Так, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Судові повістки, що були направлені [PERSON] були повернуті до суду за «закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Днем вручення\~судової повістки\~є: день\~проставлення у\~поштовому повідомленні\~відмітки про\~відмову отримати\~судову повістку\~чи відмітки\~про відсутність\~особи за\~адресою місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~повідомленою цією\~особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи вимоги ст. 128 ЦПК України, [PERSON] є особою, що належним чином повідомлена про слухання справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів за відсутності [PERSON] . Суд,\~дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] мав на праві власності земельну ділянку на території садового товариства «Ландиш» Ювілейної селищної ради для ведення садівництва. Зазначена ділянка складалася з двох частин та мала загальну площу 0,1200 га Зазначені обставини підтверджуються Державним актом на право приватної власності на землю серія ДП №030523 (а.с. 26). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року у порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована в садовому товаристві «Ландиш» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Зазначені обставини підтверджуються Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року по справі № 2-163/09 (а.с. 27-29). Як пояснив позивач [PERSON] , у червні 2018 року він дізнався про той факт, що він вже не є власником земельної ділянки розташована в садовому товаристві «Ландиш» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Листом від 12.07.2018р. №31-4-021-1288/104-18 на звернення позивача Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано витяги з державного земельного кадастру про земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455800:01:085:0026 та 1221455800:01:085:0025, за якими земельні ділянки за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Слобожанська селищна рада САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО "ЛАНДИШ", ділянка [NUMBER] площею 0,0580 га та 0,0620 га були зареєстровані за раніше зазначеними номерами на підставі заяви [PERSON] із зазначенням власника [PERSON] на підставі технічної документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 25.01.2017;ТОВ "БізнесЕксперт", [PERSON] (а.с. 66-78). [PERSON] зауважив, що заяв про розробку технічної документації не писав, договорів з ТОВ "БізнесЕксперт" не укладав, довіреності на представлення його інтересів перед Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області [PERSON] не надавав, польові роботи на місцевості не проводились співробітниками ТОВ "БізнесЕксперт", тому він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про надання копії документації на підставі якої відповідач 16.02.2017р. здійснив кадастрову реєстрацію земельної ділянки з кадастровими номерами 1221455800:01:085:0026 та 1221455800:01:085:0025. Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було надано [PERSON] копії документації (а.с. 17-64). У [PERSON] та суміжного землевласника [PERSON] відсутнє погодження межі земельної ділянки, що підтверджується актом від 06.08.2016р., рішенням РВ-1200370162016 (а.с.84, 67-68). Так, у відповідності до Кадастрового плану земельної ділянки Кадастровий номер земельної ділянки 1221455800:01:085:0025 має наступний опис меж Від А до Б [PERSON] ; Від Б до В [PERSON] ; Від В до Г САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО "ЛАНДИШ"; Від Г до А САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО "ЛАНДИШ". Зазначені обставини підтверджуються витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку Номер витягу НВ-1204414432017 Дата формування 16.02.2017 р. (а.с. 74-78). За фактом сусідніх землекористувачів є більше ніж зазначено у ДЗК, що підтверджуються планом земельної ділянки, що передасться у приватну власність, викопіюванням з генерального плану САДІВНИЧОГО ТОВАРИСВА «ЛАНДИШ», кадастровою схемою (а.с. 37-41). Фактично через незаконні дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо оскаржуваних кадастрових реєстрацій порушено право співвласності [PERSON] на земельні ділянки, оскільки офіційні дані ДЗК взагалі не містять відомостей про сусідніх землекористувачів з якими є спір, межі земельної ділянки не погоджувались із сусідніми землекористувачами, а дані ДЗК щодо земельної ділянки, яка на праві спів власності належить позивачу місять невірні дані щодо координаті поворотних точок. За визначеннями ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції закону від 06.12.2016 №1774-VIII, що був чинним на час проведення оспорюваної реєстрації) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону (ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом (ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Питання державної\~реєстрації земельної\~ділянки врегульовано\~ст.\~24\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр»\~у відповідності\~до ч.\~1-4\~якої,\~ державна\~реєстрація земельної\~ділянки здійснюється\~при її\~формуванні шляхом\~відкриття Поземельної\~книги на\~таку ділянку. Державна\~реєстрація земельних\~ділянок здійснюється\~за місцем\~їх розташування\~відповідним державним\~кадастровим реєстратором\~центрального органу\~виконавчої влади,\~що реалізує\~державну політику\~у сфері\~земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: ?особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; ?власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; ?органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); Для державної\~реєстрації земельної\~ділянки Державному\~кадастровому реєстратору,\~який здійснює\~таку реєстрацію,\~подаються: ?заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; ?оригінал документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою, або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомлення про вручення. У відповідності до п. 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012р. № 1051 в редакції постанови від 23.11.2016р. № 1058, що діяло на час оскаржуємої реєстрації, також зазначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ, (п.110 Порядку). Таким чином, Закон України «Про Державний земельний кадастр» та Порядок передбачають державну реєстрація земельної ділянки виключно за заявою власника (власників) такої земельної ділянки. Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) (ч.1 ст. 86 ЗК України). Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема за рішенням суду (ч.1 ст. 87 ЗК України). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку (ч.1 ст. 88 ЗК України). За вимогою пп.1 п. 70 Порядку державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. У разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником відповідно до цього Порядку), подання заявником не повного пакета документів Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови, зокрема найменування та місцезнаходження органу, до повноважень якого належить внесення відомостей (змін до них) про об`єкт Державного земельного кадастру. Таким чином, здійснення кадастрової реєстрації на попереднього власника земельної ділянки чинним законом не передбачено, а реєстрація права власності на земельну ділянку, що належить на праві спільної часткової власності, можливо лише за заявою усіх співвласників майна. Враховуючи викладене вище, державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами 1221455800:01:085:0026 та 1221455800:01:085:0025, яка проведена Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] без його заяви або довіреності на ім`я заявника, є незаконною. За вимогою ст. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству. За пп. 1 п. 111 Порядку - Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих - документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку. Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр". Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку. Для державної реєстрації земельної ділянки за вимогами ч.4 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та пп.2 п. ПО Порядку заявник зобов`язаний подати оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації). Отже, Державний кадастровий реєстратор зобов`язаний перевірити відповідність законодавству документації із землеустрою. У відповідності до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» (зараз і далі у редакції Закону від 08.12.2016р. №863-УІІІ, що діяла на час складання технічної документації), - встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом). Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо- геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. У відповідності до п. 1.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. за N 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010р. за N 391/17686 (далі - Інструкція) ця Інструкція визначає механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості та їх закріплення межовими знаками). Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, (п. 2.5. Інструкції). Відповідно до п. 2.3. Інструкції комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. У свою чергу, п. 2.4. підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем наявних документації із землеустрою, матеріалів інвентаризації земель, планово-картографічних матеріалів, правових підстав надання земельної ділянки у власність (користування), відомостей про наявність спірних питань щодо меж земельної ділянки, переліку обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути, списків координат пунктів державної геодезичної мережі. Цим вимогам не відповідають кадастрові плани земельних ділянок, акти відновлення та узгодження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та акти приймання- передачі межових знаків, в яких як власники (землекористувачі) сусідніх земельних ділянок зазначені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які ніколи не були власниками або землекористувачами сусідніх земельних ділянок, відомості про таких осіб щодо власників сусідніх земельних ділянок не містяться у Державному земельному кадастрі та поземельних книгах За п.2.8 Інструкції - технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: ?пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; ?технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1); ?копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; ?копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); ?матеріали польових топографо-геодезичних робіт; ?план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; ?перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; ?у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); ?акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2). Всупереч наведеному, Технічна документація не містить взагалі згоди власника земельної ділянки, копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній, а акти відновлення та узгодження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та акти приймання - передачі межових знаків не підписані відповідачем та власниками сусідніх земельних ділянок (землекористувачів), оскільки, на думку позивача, підписані іншими особами. Технічна документація містить матеріали польових топографо-геодезичних робіт та кадастрові плани земельних ділянок. За вимогою ст. 34 Закону України «Про земельний кадастр» у кадастровому плані земельної ділянки відображаються: ?площа земельної ділянки; ?зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); ?координати поворотних точок земельної ділянки; ?лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; ?кадастровий номер земельної ділянки; ?кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); ?межі земельних угідь; ?межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; ?контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки. Однак в даному випадку надані матеріали польових топографо-геодезичних робіт, кадастрові плани земельних ділянок не відповідають вимогам Інструкції. Хоча ч.4 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та п. 3.9 Інструкції дозволяють не встановлювати межові знаки якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), проте по-перше таке робиться на бажання власника, по-друге це не звільняє виконавця надати детальний опис таких природних та штучних лінійній споруд і рубежів (річок, струмків, каналів, лісосмуг, шляхів, шляхових спорудам, парканами, огорож, фасаді будівель та інших лінійних споруд і рубежів в акті акти відновлення та узгодження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відсутність таких даних поряд із неповнотою матеріали польових топографо- геодезичних робіт взагалі робить технічну документацію непридатною для використання для встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), оскільки є не зрозумілим які видимі орієнтири на місцевості використовував виконавець робіт для визначення координатів поворотних точок та як встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). За ч.б ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» - підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства. За п.111 Порядку - Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку. За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: ?здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: ?за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; ?відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); ?робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; ?надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; ?приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі: ?невідповідності поданих документів, зазначених у пункті ПО цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту; ?розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; ?розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; ?подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі. Таким чином, діюче законодавство зобов`язувало Державного кадастрового реєстратора прийняти рішення про відмову, але всупереч наведеному, тобто незаконно Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області здійснено 16.02.2017р. кадастрову реєстрацію земельної ділянки з кадастровими номерами 1221455800:01:085:0026 та 1221455800:01:085:0025. Аналізуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що рішення (оскаржується позивачем), прийняте щодо земельних ділянок, які належать [PERSON] на праві спільної часткової власності без передбаченої законом згоди та участі у визначенні меж земельних ділянок порушили право власності [PERSON] щодо земельних ділянок Крім того, державна реєстрація земельних ділянок без погодження із власниками (землекористувачами) сусідніх земельних ділянок меж земельної ділянки та зазначення меж, які були вигортані землевпорядною організацією для визначення координат поворотних точок порушило право [PERSON] на добросусідство, тверде визначення меж, що призвело до істотного порушення добросусідських відносин, виникнення сварок із власниками (землекористувачами) сусідніх земельних ділянок. Суд не бере до уваги доводи представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про не вірно обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, оскільки сам позивач вправі вирішувати яким саме шляхом відновлювати свої порушені права. До речі, представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не заперечувала того факту, що в даному випадку права позивача дійсно були порушені. Стосовно доводів представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про недолучення до справи як учасника процесу [PERSON] суд виходить з того, що наразі земельні ділянки перебувають у власності [PERSON] і права [PERSON] ухваленим судовим рішенням ніяк не порушуються. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved