Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

26 жовтня 2022 року Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та передати її Управлінню (службі) у справах дітей Чернігівської міської ради для подальшого влаштування. Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовано позов тим, що в родині патронатного вихователя - [PERSON] перебуває малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Батько дитини - [PERSON] з дитиною не проживав, мешкав за іншою адресою. Зі слів дитини, відповідач ніколи не займався її вихованням та матеріальним утриманням, всі батьківські обов`язки по відношенню до неї виконувала мати. Після смерті [PERSON] відповідач свого ставлення до виховання дитини не змінив, її вихованням займалася баба - [PERSON] . Після смерті баби, малолітня [PERSON] залишилася без нагляду дорослих, а тому її було поміщено до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради. З 08 липня 2022 року [PERSON] влаштована на тимчасовий догляд та виховання в сім`ю [PERSON] . За час перебування дитини в родині патронатного вихователя, відповідач не телефонував, не відвідував та не цікавився життям своєї дочки. Навчанням та вихованням дитини займалася матір, а після її смерті - баба. Відповідач батьківські збори не відвідував, успіхами дочки не цікавився, на виклик класного керівника завжди приходила мати, яка і забезпечувала дитину шкільним приладдям, одягом та взуттям. Також, мати здійснювала догляд за станом здоров`я дитини, а з липня 2022 року - патронатний вихователь. З відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо недопущення зловживання спиртними напоями, зміни ставлення до виховання дочки, її матеріального забезпечення, однак відповідач на контакт з спеціалістами управління йде неохоче. Відповідача було неодноразово ознайомлено з його батьківськими обов`язками та попереджено про відповідальність за неналежне ставлення до виховання дочки. Також, відповідач двічі запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини Чернігівської міської ради, проте він змістовних пояснень не надав, належних висновків не зробив. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернігівської міської ради 11 жовтня 2022 року надана пропозиція щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим подано вказаний позов. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Представник позивача у підготовчому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] у підготовчому засіданні також підтримала позов і просила суд його задовольнити. Вказала, що за час проживання [PERSON] в її сім`ї відповідач телефонував декілька разів, але після 12 години ночі, до дитини не приходив, нею не цікавився, з Днем народження дочку не привітав, подарунка не подарував. Також, відповідач, проживаючи поряд зі школою, в якій навчається його дочка, в школу до дитини не приходив, її успіхами не цікавився. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого повторно, її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8 на звороті). Вихованням малолітньої [PERSON] після смерті її матері займалася баба - [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 04 липня 2022 року [PERSON] було поміщено до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради (а.с. 11). Відповідно до витягу із рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 227 від 07 липня 2022 року [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування, з 08 липня 2022 року влаштовано на тимчасовий догляд та виховання в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). За час перебування [PERSON] в родині патронатного вихователя, її батько - [PERSON] не телефонував, не відвідував та не цікавився життям своєї дочки. Згідно з інформацією Загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю № 12 м. Чернігова Управління освіти Чернігівської міської ради № 879 від 08 липня 2022 року [PERSON] , [INFO] , навчається у цій школі з 01 вересня 2016 року. Навчанням та вихованням [PERSON] , зі слів класного керівника, займалася мати, а після її смерті - бабуся. Батько - [PERSON] батьківські збори в школі не відвідував, успіхами дочки не цікавиться, на виклик класного керівника завжди приходила мати - [PERSON] , яка і забезпечувала всім необхідним для навчання, одягом, взуттям тощо (а.с. 9). Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради № 01-12/532 від 08 вересня 2022 року декларацію про медичне обслуговування [PERSON] , [INFO] , укладала матір дитини - [PERSON] . Також, за інформацією лікаря, з яким підписана декларація про медичне обслуговування, до 13 грудня 2021 року догляд за станом здоров`я дитини здійснювала мати, вона приводила на профілактичні огляди дитину, виконувала рекомендації лікаря, а з 28 липня 2022 року - патронатний вихователь [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20 жовтня 2022 року за № 517 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини другої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною першою статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач вихованням дочки не займається, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина влаштована на тимчасовий догляд та виховання в сім`ю патронатного вихователя - [PERSON] , яка на даний час займається її вихованням, лікуванням та утриманням. За встановлених обставин, враховуючи визнання відповідачем позову та те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, а тому суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Крім того, у статті 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містяться і в статті 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до частин другої, третьої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вимоги закону, визнання відповідачем позову, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також, оскільки відповідач відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: approved