Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

15 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому була придбана квартира [ADDRESS] та автомобіль Volkswagen Passat 2015 року випуску сірого кольору VIN [NUMBER] , державний формений знак [NUMBER] . 26 жовтня 2020 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. 05 квітня 2021 року було відключено електропостачання до вказаної квартири за заявою [PERSON] , при цьому відновити електропостачання позивач не може, не дивлячись на те, що квартира придбана у шлюбі. Стислий виклад заперечень на позовну заяву. Спірна квартира була набута в період шлюбу, хоча основну суму коштів на її придбання надали батьки [PERSON] , які накопичували їх протягом всього життя. На час придбання квартири він довіряв позивачці, а тому не оформили належним чином договір дарування грошових коштів. Автомобіль Volkswagen Passat 2015 року випуску сірого кольору VIN [NUMBER] , державний формений знак [NUMBER] був придбаний за власні кошти, які він почав накопичувати ще до того як уклав шлюб із позивачкою. Крім того, вартість автомобіля є значно завищеною, відповідно до звіту про оцінку вартість автомобіля складає 269\~548,00 грн. Заяви, клопотання та іншій процесуальні дій в справі. Ухвалою судді від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 08 червня 2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2022 для розгляду цивільної справи визначено суддю Цитульського В.І. Ухвалою судді від 28 квітня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. 14 листопада 2022 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. 15 листопада 2022 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Фактичні обставини встановлені судом. 23 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Відповідно до договору купівлі-продажу №5368 від 19 грудня 2013 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , договір укладався зі згоди дружини покупця [PERSON] (а.с. 18-19) Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області №31/4-10аз від 25.01.2021 встановлено, що за період з 23.07.2011 по 22.01.2021 за [PERSON] 28 березня 2019 року зареєстровано транспортний засіб Volkswagen Passat 2015 року випуску сірого кольору VIN [NUMBER] , державний формений знак [NUMBER] (а.с. 21) Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Власником спірного майна є [PERSON] . [PERSON] на спростування позовних вимог зазначає, що спірна квартира була придбана на кошти його батьків. Будь-яких доказів на підтвердження наведених обставин не надано. Норми права застосовані судом. Норми Сімейного кодексу України\~у статтях57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості Сімейний кодекс\~України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57\~Сімейного кодексу\~України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57\~Сімейного кодексу\~України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 норми Сімейного кодексу\~України у статтях57,60встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Висновки суду. Згідно з частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи судом вбачається, що квартира [ADDRESS] та автомобіль Volkswagen Passat 2015 року випуску сірого кольору VIN [NUMBER] , державний формений знак [NUMBER] , були придбані сторонами за час перебування у шлюбі, а тому, згідно з наведеними вище нормами діючого законодавства, це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, хоча й зареєстроване усе за відповідачем. Частки майна дружини та чоловіка у цьому майні є рівними, оскільки на підтвердження того, що інше визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суду не надано. Суд відхиляє доводи відповідача, що спірне майно було придбане за кошти його батьків, оскільки ним не надано суду жодного доказу, що підтверджував би факт наявності та передачі коштів на придбання такого майна. Таким чином вимоги позовної заяви про поділ майна подружжя ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 3454,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved