Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача 47800 грн. додаткових витрат на дитину [PERSON] , [INFO] , а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3101 грн., на сплату комісії банку в розмірі 31 грн. та судового збору. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання учасники справи не з`явилися, проте про дату, час та місце повідомлені належним чином. При цьому судом враховано, що представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, а також просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. Як встановлено судом, у позивача та відповідача від сумісного проживання [INFO] народився син [PERSON] , та [INFO] народився син [PERSON] . Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 2642 від 09.06.2020 року про проживання позивача разом із дітьми. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08.09.2020 року у справі № 372/1846/20 задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] . Ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3500 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, щомісячно починаючи з 12 червня 2020 року. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Водночас, позивач стверджує, що відповідач сплачує аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі, що призводить до позбавляє позивача можливості повноцінно забезпечити потреби дітей та їх гармонійний розвиток. Поряд із цим, 02.08.2021 року між позивачем, як законним представником неповнолітнього [PERSON] , та Київським національним університетом технологій та дизайну укладено договір про навчання та договір про надання освітних послуг № БФА-21/21. Із матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено в якості оплати за навчання 35 850 грн., що підтверджується квитанціями від 17.08.2021 року, від 24.12.2021 року та від 09.08.2022 року, решта вартості освітніх послуг складає 59 750 грн. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому такі кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз норми ч. 1 ст. 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц). Частиною 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено в якості оплати за навчання [PERSON] , [INFO] , в Київському національному університеті технологій та дизайну 35 850 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи відповідними квитанціями. У той же час, залишок вартості освітніх послуг, виходячи з умов договору № БФА-21/21 від 02.08.2021 року, становить 59 750 грн. Таким чином, позивачем понесені додаткові витрати на навчання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 35 850 грн. та ще 59 750 грн. підлягають сплаті в подальшому для продовження навчання згідно з договором № БФА-21/21 від 02.08.2021 року. Відтак, загальна сума додаткових витрат позивача на сина [PERSON] , [INFO] , становить 95600 грн., у зв`язку з чим 1/2 частина цих витрат у розмірі 47800 грн. підлягає стягненню з відповідача. Судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру чи зміну способу їх стягнення. Відтак, суд дійшов висновку про покладення на відповідача судових витрат у вигляді сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України в дохід державного бюджету. За змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги в разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена. За таких обставин, оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 101 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Дана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 31 грн. витрат із комісії банку. За положеннями ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Так, згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки зазначені витрати по відшкодуванню комісії банку не належать до витрат, які підлягають розподілу між сторонами відповідно до ЦПК України, суд вважає, що вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: approved