Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом згідно якого просив суд ухвалити рішення щодо розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачкою, а також визначити місце проживання спільних малолітніх дітей сторін разом із матір`ю. В обґрунтування заявленого вказав, що з 4 вересня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час сумісного проживання у сторін народились діти. Разом з тим, на день подання вище згаданого позову спільне життя з відповідачем заявник не веде, шлюбних стосунків не підтримує, примирення між сторонами, на його думку, неможливе. За вказаних обставин, просить розірвати шлюб. Окрім цього, заявник вказує, що спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, що, на думку позивача, цілком відповідає їх інтересам, а тому діти у подальшому повинні продовжити проживати разом із відповідачкою. У судове засідання учасники справи не з`явились, натомість скерували до суду заяви про здійснення розгляду справи без їх участі. Відповідачка визнала позов у повному обсязі. Виходячи з наведеного вище, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутність учасників та, відповідно, без його фіксації технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Проаналізував матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та сплатив судовий збір за розгляд даної цивільної справи. 4 вересня 2004 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб. У сторін є спільні діти [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161 СК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, а також з урахуванням того, що відповідачем у повному обсязі визнано вимоги позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. У ході розгляду справи встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем неможливе. Також, суд вважає, що наведені позивачем та досліджені судом докази дають достатні підстави вважати, що з метою забезпечення прав та інтересів спільних дітей сторін доцільним є визначити місце їх проживання з матір`ю. Разом з тим, оскільки позивачем не ставилось питання про визначення місця проживання повнолітнього сина сторін - [PERSON] , то суд, у рамках даного провадження, не вирішує питання щодо визначення місця проживання останнього. Виходячи з того, що відповідачем у порядку визначеному ст. 206 ЦПК України визнано позовні вимоги у рамках зазначеного провадження, суд вважає за доцільне у підготовчому судовому засіданні ухвалити кінцеве рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 200 ЦПК України. У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений та документально підтверджений позивачем покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved