Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

22.03.2021 [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 1996 року її сім`я користується земельною ділянкою, приблизною площею 0,30 га, розмішеною паралельно до [ADDRESS] , рішенням Торчиновицької сільської ради № 166 від 30.06.2016р. їй надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, 11.11.2020р. Головним управлінням Держгеокадасту у Львівській області видано Наказ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою». Зазначає, що у вересні 2020 року їй стало відомо, що її сусід [PERSON] з порушенням правил безоплатної приватизації земельних ділянок замовив у ПП ПВФ «Землі Прикарпаття» розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Вказує, що рішенням Торчиновицької сільської ради №491 від 24.11.2017р. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на 0,5га., щодо відведення земельної ділянки у власність. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-8438/16-20-СГ від 25.08.2020р. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на 0,5га.; Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-384/16-21-СГ від 01.02.2021р. [PERSON] затверджено документацію із землеустрою та надано земельну ділянку у власність без зміни цільового призначення. 05.02.2021р. внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий №4625187400:02:000:0134, площею 0,5га. Отже, 01.02.2020 процес приватизації земельної ділянки був завершений і відповідач [PERSON] набув право власності на частину земельної ділянки, якою вона (позивачка) користується (обробляє, засіває, засаджує та збирає урожай). Крім того, зазначає, що відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 4625187400:02:000:0134, площею 0,5га, однак його сім`я постійно користувалася площею 0,3га, а частиною земельної ділянки площею 0,2га ніколи не користувалася. Вказує, що Старосамбірська міська раді у відзиві на позовну заяву у справі №455/38/21 надала пояснення, про так звану «переуступку земельної ділянки», тобто переоформлення земельної ділянки із громадянки [PERSON] на громадянина [PERSON] . Рішення Торчиновицької сільської ради №192 від 30.06.2016р. про надання згоди на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , площею 0,50га. є чинним. Громадянка [PERSON] має право без обмежень у часі скористатися своїм рішенням і приватизувати земельну ділянку. Рішення Торчиновицької сільської ради №192 від 30.06.2016р. не скасоване, та не може бути скасованим прийняттям наступного рішення. Наступне Рішення Торчиновицької сільської ради №491 від 24.11.2017р. видане на цю саму земельну ділянку [PERSON] не містить інформації про «переуступку земельної ділянки» та нічим не різниться від Рішення Торчиновицької сільської ради №192 від 30.06.2016р. видане громадянці [PERSON] , ймовірно, яким вона уже скористалася та приватизувала земельну ділянку в іншому місці. Ці два рішення абсолютно не ідентифікують земельну ділянку. Хоча із роз`яснення Старосамбірської міської ради зрозуміло, що вони стосуються однієї і тої ж земельної ділянки. Нормами земельного законодавства не передбачена можливість «переуступки земельної ділянки». Дані рішення лише підтверджують самовільні протиправні дії органу місцевого самоврядування, які свідчать про нечинність наступного Рішення Торчиновицької сільської ради №491 від 24.11.2017р. виданого [PERSON] . Також, вказує, що вона не надавала дозволу на замірювання земельної ділянки за кадастровим номером №4625187400:02:000:0134, не погоджувала межі щодо виготовлення технічної документації із землеустрою, що свідчить про про порушення процесу приватизації. Стверджує, що відповідач [PERSON] грубо порушив її право на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні. З огляду на наведене, просить суд: 1) скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером №4625187400:02:000:0134; 2) скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером №4625187400:02:000:0134; 3) скасувати Рішення Торчиновицької сільської ради №491 від 24.11.2017р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] ; 4) скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-8438/16-20-СГ від 25.08.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою [PERSON] ; 5) скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-384/16-21-СГ від 01.02.2021р про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 дану справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 15.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 31.05.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Дашинич І.Б. надійшов до суду відзив на позовну заяву разом із додатками, в якому такий заперечує проти позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. Так, до позовної заяви долучено Рішення Торчиновицької сільської ради №166 від 30.06.2016р. «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність». Однак з мотивувальної частини такого рішення вбачається, що орган місцевого самоврядування керується ст. 12,118,121.122 ЗК України, а зі змісту даних статей випливає, що орган місцевого самоврядування розпорядився належною йому земельною ділянкою. Також з даного рішення вбачається, що Торчиновицька сільська рада, всупереч вимог ст.1223К України, дала згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,28га за межами підвідомчого їй населеного пункту. Також в даному рішенні не ідентифіковано жодним чином про яку земельну ділянку йдеться. Наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 11.11.2020р. №13-12484/16-20- СГ, з якого вбачається дата прийняття такого документу, надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у її власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,28га, цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. В даному документі не ідентифіковано жодним чином про яку земельну ділянку йдеться. Акт депутата Торчиновицької сільської ради від «26 жовтня» не містить точної дати складення та ознак офіційного документу і не складений компетентними особами. Заява [PERSON] від 26.10.2020р. та Акт Торчиновицької сільської ради від 23.10.2020р. не є належними та допустимими доказами по справі, оскільки в даних документах не ідентифіковано спірну земельну ділянку, документи не складалися відповідальними компетентними особами, або складалися посадовими особами Торчиновицької сільської ради, якій спірна земля не належала і не належить: Рішення №192 від 30.06.2016р. та рішення від 24.11.2017р. №491 Торчиновицької сільської ради №192 «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», з якого не вбачається, що орган місцевого самоврядування дав дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а лише «згоду». При цьому орган місцевого самоврядування визнає, що виходить за межі своєї компетенції зазначаючи, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, розпоряджатися якою він права не має. Вказує, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-8438/16-20- СГ від 25.08.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою [PERSON] та наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-384/16-21-СГ від 01.02.2021р. про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення. З даних документів вбачається, що повноважний орган розпорядився ввіреним йому майном - землею і в силу своїх повноважень володіючи достовірною інформацією, що дана земельна ділянка вільна, на законних підставах передав її у власність відповідача [PERSON] , що також стверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-4615010142020. Заначив, що якщо припустити, що спірна земельна ділянка, через яку виник спір дійсно одна і таж на яку претендує [PERSON] і [PERSON] , то посилання позивача на рішення Торчиновицької сільської ради №166 є безпідставним, оскільки відповідно до викопіювання наданого Торчиновицькою сільською радою, місцезнаходження такої земельної ділянки є за межами населеного пункту і вказана рада не мала права на розпоряджатися даною спірною земельною ділянкою, а лише Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, куди [PERSON] і зверталася де 11.11.2020р. отримала Наказ №13-12484/16-20-СГ. Однак, на цей час [PERSON] вже отримав відповідний наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 25.08.2020р. №13-8438/16-20-СГ та виготовив технічну документацію, яка була затверджена наказом від 01.02.2021 № 13-384/16-21 -СГ. того ж таки Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, а також 30.12.2020р. отримав Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 4625187400:00:02:000:0134, площею 0,5000га. Окрім того, позивач заявляє, що нібито користується спірною земельною ділянкою з 1996р. але не вказує згідно якого документу, що дає підстави вважати, що позивач користувався такою землею самовільно захопивши її, оскільки дозволу на користування землею позивач не мала. 02.08.2021 [PERSON] подала до суду відповідь на відзив у якому зазначила, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13- 8438/16-20-СГ від 25.08.2020р. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на 0,5га. 23 жовтня 2020р. в складі комісії: сільського голови Припін З.М., землевпорядника [PERSON] , депутата сільської ради [PERSON] розглянувши звернення, щодо предмету спірної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] , по факту комісією було встановлено необхідність зміни конфігурації земельної ділянки, що приватизовується [PERSON] , зменшивши ширину та змістивши її довжину до польової дороги, що пролягає паралельно до Центральної вулиці населеного пункту. Однак дані вимоги [PERSON] проігнорував. Вказує, що відповідач голослівно стверджує, що межі спірної земельної ділянки перебувають у розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Зазначає, що у наказі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-384/16-21- СГ від 01.02.2021р. про затвердження документації із землеустрою [PERSON] та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення «розташовану на території Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району». Отже з цього слідує, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не має повноважень розпоряджатися землями розташованими на території Торчиновицької сільської ради. Крім того вказує, що вище зазначені Рішення Торчиновицької сільської ради є індивідуально-правові акти, які є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб приватного права виникають конкретні права. Такі акти стосуються конкретних суб`єктів правовідносин. Тому заперечення відповідача відносно компетенції органу місцевого самоврядування розпоряджатися землями у межах населеного пункту є безпідставними. Отже, для реєстрації права власності на земельну ділянку №4625187400:02:000:0134 [PERSON] мав отримати в органі місцевого самоврядування два рішення: про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості; про затвердження проекту землеустрою щодо відведення громадянину земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передачу йому у власність відповідної земельної ділянки. Однак, вимоги Торчиновицької сільської ради від 23 жовтня 2020р., щодо зміни кофігурації земельної ділянки [PERSON] не виконав та не отримав Рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення громадянину земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передачу йому у власність відповідної земельної ділянки. З цього слідує, що реєстрація права власності на земельну ділянку №4625187400:02:000:0134 [PERSON] була безпідставною. Разом з тим, вказує, що загальновідомим фактом є прийняття рішення Старосамбірською міською радою «Про реорганізацію юридичних осіб сільських, селищних рад шляхом приєднання до Старосамбірської міської ради» № 24 від 10 грудня 2020р. За наявності вище перелічених рішень Торчиновицької сільської ради про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, ставиться під сумів повноваження Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки №4625187400:02:000:0134 [PERSON] у власність станом на 01.02.2021р., оскільки надання відповідного рішення належало до компетенції Старосамбірської міської ради. Ухвалою суду від 06.08.2021 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Мукан Б.С. та залучено фізичну особу - підприємця [PERSON] до участі у даній цивільній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 05.11.2021 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Мукан Б.С. про витребування доказів та витребувано у ФОП - [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки кадастровий номер 4625187400:02:000:0134, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5000 га, що розташована на території Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, що належить [PERSON] . Ухвалою суду від 07.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Мукан Б.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Дашинич І.Б. у судовому засіданні проти позову заперечив. Представник третьої особи Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області Припін З.М. у судовому засіданні заперечив проти частини позивних вимог щодо скасування Рішення Торчиновицької сільської ради №491 від 24.11.2017р, щодо решти позовних вимог покликається на розсуд суду. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у судове засідання не з`явився, хоча був незалежним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представник третьої особи приватного підприємства проектно-виробнича фірма «Землі Прикарпаття» у судове засідання не з`явився, хоча був незалежним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Третя особа фізична особа - підприємець [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був незалежним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке. Судом встановлено, що рішенням Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №166 від 30.06.2016 року дано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] (позивачці у справі), орієнтовною площею 0,28 га. на території Торчиновицької сільської ради за межами населеного пункту с.Торчиновичі Старосамбірського району Львівської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення (земель запасу) (а.с.10). Крім того, наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-12484/16-20-СГ від 11.11.2020 надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району орієнтовний розмір земельної ділянки 0,28 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.11). Також встановлено, що рішенням Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №192 від 30.06.2016 року дано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] , орієнтовною площею 0,50 га. на території Торчиновицької сільської ради за межами населеного пункту с. Торчиновичі Самбірського району Львівської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення (земель запасу) (а.с.13). Рішенням Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №491 від 24.11.2017 року дано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність [PERSON] (відповідачу у справі) для ведення особистого селянського господарства в с. Торчиновичі, орієнтовною площею 0,50 га. із земель сільськогосподарського призначення Торчиновицької сільської ради (а.с.14). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-8438/16-20-СГ від 25.08.2020 надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району орієнтовний розмір земельної ділянки 0,5000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.15). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-384/16-21-СГ від 01.02.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,5000 га. в тому числі рілля площею 0,5000 га. (кадастровий номер 4625187400:02:000:0134) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Торчиновицької сільської ради Старосамбірсьбкого району( а.с.16). Відповідно до Витягу з Державого реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №243759558 від 10.02.2021 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4615010142020 від 31.12.2020 відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 4625187400:02:000:0134, площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства. Підставою для державної реєстрації права власності є наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-384/16-21-СГ виданий 01.02.2021 ( а.с.17-18). Як відомо із листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області А. Кавецького від 29.09.2021 №29-13-0,3-5617/2-21 ( а.с.89) земельна ділянка передана у власність [PERSON] (кадастровий номер 4625187400:02:000:0134) на час двотижневого розгляду та підготовки наказу про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4625187400:02:000:0134 у власність [PERSON] відповідно до даних Державного земельного кадастру знаходилась за межами населеного пункту с.Торчиновичі та відповідно відносилась до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Розпорядження такими землями відноситься до повноважень Головного управління. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Ч.1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до частини 1,4 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 42, 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи в цивільному процесі є, зокрема, сторони, треті особи. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідносин, з приводу яких виник спір. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Частиною другою статті 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у цивільній справі № 523/9076/16-ц. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справа № 344/17464/15-ц (провадження № 61-11184св20) вказано, що «відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18). З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Разом із цим, звертаючись до суду із даним позовом із позовними вимогами, зокрема, про скасування рішення Торчиновицької сільської ради №491 від 24.11.2017р. та про скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-8438/16-20-СГ від 25.08.2020р. та №13-384/16-21-СГ від 01.02.2021р, позивачка [PERSON] визначила відповідачем у справі лише [PERSON] . В той же час, належними відповідачами (співвідповідачами) в позовах про скасування рішень органу місцевого самоврядування та оскарження рішень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, в даному випадку повинні бути Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області як правонаступник Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області та Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, яких позивачка визначила у позові в якості третіх осіб, проте клопотання про залучення таких в якості співвідповідачів позивачка та її представник в ході розгляду справи не заявляли. Відтак, вказані органи не можуть бути позбавленими права при розгляді даного спору захищати свою правову позицію, як відповідачі, заперечувати доводи позову, наводити свої доводи та міркування, доводити законність своїх дій тощо. А тому при відсутності належних відповідачів, суд не дає правової оцінки обґрунтованості позовних вимог в цій частині та представленим позивачем доказам, оскільки така оцінка може бути надана судом під час розгляду справи з усіма належними відповідачами. При цьому суд позбавлений права самостійно заміняти неналежного відповідача або залучати співвідповідача, оскільки така ініціатива повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання. Слід зазначити, що вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. При цьому, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-яких матеріально-правових обов`язків, а також установлювати чи захищати їх права, тобто виносити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Отже такі позовні вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третіми особами, які в такій ситуації мають бути залучені співвідповідачами, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 464/6314/17 (провадження № 61-13581св21). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З цих підстав, позовні вимоги в частині про скасування рішення Торчиновицької сільської ради №491 від 24.11.2017р. та про скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-8438/16-20-СГ від 25.08.2020р. та №13-384/16-21-СГ від 01.02.2021р, до задоволення не підлягають. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON] в частині про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, то в задоволенні таких необхідно також відмовити, оскільки такі вимоги є похідними від вищевказаних позовних вимог про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-384/16-21-СГ від 01.02.2021р, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, у задоволенні яких судом відмовлено. Крім того, щодо цієї частини позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. На підтвердження позовних вимог та наявності права, за захистом якого позивач звернулася до суду, нею подано до суду, зокрема, копію рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №166 від 30.06.2016 року та копію наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-12484/16-20-СГ від 11.11.2020. Однак, будь яких даних про те, що у власність чи належне користування позивачки [PERSON] передано земельну ділянку (частину земельної ділянки), на яку набув право власності відповідач [PERSON] , зазначені документи, як і інші матеріали справи, не містять, відтак такі документи не можуть вважатися належними доказами про порушення права землекористування позивача, на захист якого нею власне й пред`явлено позов. Доводи позивачки про те, що вона тривалий час фактично користується земельною ділянкою (обробляє, засіває, засаджує та збирає урожай), на яку набув право власності відповідач [PERSON] , а також надані в судовому засіданні покази свідків про це, суд відхиляє, оскільки таке фактичне користування позивачкою земельною ділянкою не може бути визнано тотожним правовому статусу належного землекористування. Згідно із положеннями ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, таких належних доказів про наявність у позивачки [PERSON] права власності чи землекористування земельною ділянкою (частиною земельної ділянки), на яку набув право власності відповідач [PERSON] , матеріали справи не містять, що відповідно виключає можливість ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку за кадастровим номером №4625187400:02:000:0134. Інші доводи позивача не спростовують вищевказаних обставин. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із цим, у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом І групи, що підтверджується копією Довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААВ №913719 (а.с.21).

Outcome: dismissed