Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

13.01.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить з урахуванням збільшених позовних вимог від 12.07.2022 (а.с. 134-135, а.с. 199-2) визнати спільним майном подружжя : квартиру за адресою, [ADDRESS] , загальною площею 53,1 кв.м.; квартиру за адресою, [ADDRESS] загальною площею 68,9 кв.м.; визнати за нею право власності по Ѕ частині вище вказаного майна та в цілому на автомобіль марки PEUGEOT BOXER 2001 державний реєстраційний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER] . В обґрунтування первісного позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.1983, який розірвано 05.03.2018. За час проживання в шлюбі ними були придбані та зареєстровані за відповідачем дані квартири та автомобіль. Питання щодо поділу спільного майна не виникало, оскільки між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо користування таким. Однак з вересня 2021 відповідач чинить перешкоди щодо користування, розпорядження квартирами, тому позивач звернулась до суду із даними позовними вимогами. 07.02.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи передано головуючій судді Кіндратишин Л.Р.(а.с.42) 09.02.2022 ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (а.с.45) 15.04.2022 відповідачем подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності подружжя та поділ майна подружжя, просить провести розподіл спільного майна подружжя таким чином: виділити в особисту приватну власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,1 м.кв. вартістю 536 310 грн., виділити в особисту приватну власність [PERSON] трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,0 м.кв., вартістю 828 197 грн., визнати за [PERSON] право власності на 2/3, частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,9 м.кв., загальною вартістю 685 800 грн. (2/3 складає 457 200 грн.) визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,9 м.кв., загальною вартістю 685 800 грн.(1/3 складає 228 600 грн.), стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 63 287 грн. різницю вартості між частками спільного майна подружжя, виділеного у приватну власність (1 056 797 грн.-сукупна вартість майна, яке виділяється у власність [PERSON] ; 993 510- сукупна вартість майна, яке виділяється у власність [PERSON] ) (а.с.75-77). В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначає що з 1983-2018 перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] . Тривалий час працював закордоном, на високооплачуваній роботі. У 2014 ним була придбана двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 53,1 м.кв., У 2015 ним була придбана двокімнатна квартира по [ADDRESS] , загальною площею 68,9 м.кв. Вищевказані квартири придбав за власні кошти, та вважає їх особистою приватною власністю, так як фактично спільне проживання однією сім`єю з [PERSON] припинили ще в 2009 році. Крім зазначених квартир у 1993 за кошти [PERSON] була куплена [PERSON] , а в листопаді 2011 оформлено право власності на квартиру за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 63,0 м.кв. 27.05.2022 ухвалою зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя та поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду справи з первісним позовом (а.с.97,98). 19.07.2022 ухвалою витребувано з сервісного центру МВС України в м. Калуш інформацію про реєстрацію та право власності транспортного засобу марки PEGEOT BOXER 2001, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузов [NUMBER] (а.с 155). 18.08.2022 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті (а.с172) Позивач -відповідач [PERSON] та її представник -адвокат Кобилинець Т.В у судовому засіданні підтримали позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог, щодо зустрічного позову заперечили. Вподальшому подали письмові пояснення в дебатах, та просили про завершення розгляду справи без їхньої участі. Відповідач -позивач [PERSON] та його представник-адвокат Кажук В.Б. первісний позов визнали в частині визнання автомобіля в цілому за [PERSON] . Зустрічний позов підтримали з мотивів, що викладені письмово, просили його задоволити. [PERSON] вказав, що мав намір подарувати квартири онукам, однак реалізувати таке не може через відсутність згоди синів. Вподальшому подали письмові пояснення в дебатах, та просили про завершення розгляду справи без їхньої участі. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 08.11.2022 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десять днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Вподальшому сторони не з`явились, подавши письмові дебати та завершення справи без участі. Розглянувши матеріали цивільної справи, вислухавши вступне слово сторін, їхніх представників, свідка та дослідивши докази по справі, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно з рішенням Долинського районного суду від 05.03.2018 за №343/154/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 18.06.1983 - розірвано. Рішення набрало законної сили 06.04.2018 ( а.с.7). Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за номером витягу 22234466 від 28.05.2014 - квартира двокімнатна загальною площею 53,1 м2 з коморою [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності (а.с.8). Ринкова вартість такої квартири станом на 30.11.2021 становить 536 310 грн. ( а.с.13). Оцінку здійснено оцінювачем [PERSON] , про що надано відповідний сертифікат( а.с. 18). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за номером запису про право власності 12458201 від 09.12.2015 - квартира двокімнатна загальною площею 68,9 кв.м., по [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності (а.с.15). Ринкова вартість такої квартири станом на 30.11.2021 становить 685 800 грн. ( а.с.22). Оцінку здійснено оцінювачем [PERSON] , про що надано відповідний сертифікат ( а.с. 29). Згідно з Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.11.2011, виданим Долинською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 13.07.2013 трьохкімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 63,0 кв.м. належить [PERSON] належить на праві приватної власності (а.с. 92, 93). Вартість такої 828 197 грн. оцінку здійснено ФОП [PERSON] , даних про те, що такий може здійснювати відповідну оцінку, суду не надано. Відповідно до довідки Єдиного державного реєстру МВС України у територіальних сервісних центрах станом на 06.08.2022 автомобіль марки PEUGEOT BOXER 2001 державний реєстраційний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER] 14.03.2017 зареєстрований за громадянином [PERSON] (а.с.177). Як на підставу для віднесення квартири [ADDRESS] до особистої власності [PERSON] , не заявляючи вимоги про визнання особистою власністю, вказує, що така нею набута як членом Долинського житлово-будівельного кооперативу «Карпати». Так, згідно довідки такого кооперативу №41 від 26.03.2018 [PERSON] є членом ЖБК «Карпати» з 1989. Заборгованості зі сплати членських внесків немає. Ордер на жиле приміщення [ADDRESS] , виданий [PERSON] , як члену кооперативу згідно рішення міськвиконкому №54 від 08.04.1993. Разом з тим, такий ордер, виданий [PERSON] на чотирьох чоловік зі складом сім`ї - [PERSON] - власник. [PERSON] -чоловік, [PERSON] -син, [PERSON] -син ( а.с. 133, 136-137). Згідно із довідкою про право власності на квартиру ЖБК «Карпати» №25, без дати, вартість вказаної квартири становить 218 847 карбованців в цінах на 1992 року або з урахуванням діючих цін 23 836, 77 грн. Заборгованості за [PERSON] немає ( а.с. 138). Разом з тим, [PERSON] долучено Форму №ПД-4 про сплату нею ЖБК «Карпати» коштів ( а.с. 126-129, 198). Поряд з цим, суд не бере до уваги заяву [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області 22.08.2018, про те, що у березні 1989, нею було подаровано сестрі [PERSON] 20 тисяч рублів, для придбання кооперативної квартири у [ADDRESS] (а.с. 131), так як така не відповідає вимогам щодо допустимості, достовірності та достатності доказів. Свідок [PERSON] , син сторін, дав покази про те, що йому відомо, що тітка дала мамі кошти для придбання квартири, що у м. Долина. Суд приймає до уваги довідки про доходи [PERSON] такий у період з 2010 по 2014 працював у ТОВ « СК Надра» ( а.с. 191-192), з 2009 по 2010 включно у ТОВ «Сервісне підприємство Капрі-Нейборз» та отримував щомісячну заробітну плату в рублях ( а.с. 194), так вказані наступні доходи. Згідно з архівною довідкою архівного відділу №2 Калуської районної державної адміністрації від 01.08.2022 №372/04-01/ІІІ-11, №371/04-01/ІІІ-11 [PERSON] працював у Долинському управлінні по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітальному ремонту свердловин, всього за 1992 рік складала 121 183,27 грн., за 1993 рік - 1 659 7788 грн., 1994 рік- 350 985 10 грн. ( а.с. 166), 1988 рік - 996,85 грн., 1989 рік -984,11 грн., 1990 рік -1 513,55 грн., 1991 рік - 5 820,59 грн. ( а.с. 167). Також про трудову зайнятість [PERSON] свідчать записи у трудовій книжці, що заповнена 26.12.1977 ( 196-197). Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Враховуючи зазначене вище вбачається, що діє абсолютна презумпція спільності права власності, в тому числі й подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у якому Верховний Суд відійшов від правових висновків, викладених у постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15. Вказане підтверджено й судовою практико, зокрема Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 640/11441/15-ц, провадження № 61-3005 св 18 (ЄДРСРУ № 74266173) в постанові від 23 травня 2018 року вважає, що пайові внески в ГБК саме у вигляді грошових коштів є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і, враховуючи, що такі внески можуть бути трансформовані в неподільну річ, зокрема об`єкт права власності у вигляді гаражного боксу, то за кожним із подружжя слід визнати право власності на належну кожному з них частку в пайовому внеску в ГБК і залишити це майно у їх спільній власності. Відповідно до ст. 141 ЖК Української РСР в редакції від 01 січня 1984 року (станом на дату внесення паю) особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК УРСР, статтею 15 Закону України "Про власність", пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи зокрема таке: пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Враховуючи, що вартість кооперативної квартири виплачена у повному обсязі під час шлюбу, суд дійшов висновку про те, що квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,0 м.кв., , слід вважати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , незалежно від того, що в подальшому [PERSON] оформила одноосібне право власності на цю квартиру. Вирішуючи питання щодо походження коштів, які становили сімейний бюджет подружжя, судом враховано, що за період перебування у шлюбі відповідач-позивач мав постійне місце працевлаштування та стабільний офіційний дохід. Як і не надано доказів [PERSON] , що квартири у м. Івано-Франківську було придбано виключно за його особисті кошти. Що стосується автомобіля, то в цій частині з поміж того, що такий було придбано за час шлюбу, суд враховує визнання позову відповідачем -позивачем. Відтак, суд дійшов висновку, що сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] є: - квартира [ADDRESS] , загальною площею 53,1 кв.м; - квартира [ADDRESS] , загальною площею 68,9 кв.м.; - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,0 м.кв., - автомобіль марки Peugeot Boxer 2001 року, державний реєстраційний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER] . І саме таке майно підлягає поділу з урахуванням рівності часток, що презюмується. Що стосується зустрічних позовних вимог, стосовно виділу в особисту приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,0 м.кв., вартістю 828 197 грн., визнати за [PERSON] право власності на 2/3, частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,9 м.кв., загальною вартістю 685 800 грн. (2/3 складає 457 200 грн.), а за [PERSON] право власності на 1/3 частки такої (1/3 складає 228 600 грн.), стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 63 287 грн. різницю вартості між частками спільного майна подружжя, виділеного у приватну власність (1 056 797 грн. - сукупна вартість майна, яке виділяється у власність [PERSON] ; 993 510- сукупна вартість майна, яке виділяється у власність [PERSON] ), то слід зазначити наступне. Так, визнання ідеальних часток сторін в цьому рухомому неподільному майні без його реального поділу та залишення рухомого неподільного майна у їх спільній частковій власності не буде відповідати інтересам сторін, так як не вирішить спір по суті. Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 зазначено, що у разі задоволення позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. То варто зазначити, що суду не надано належних, достатніх доказів оцінки квартири, що у м. Долина, про проведення експертизи [PERSON] не клопотав. А саме, на підтвердження її вартості в сумі 828 197 грн., [PERSON] надано довідку ФОП [PERSON] від 31.03.2022 за №24. Поряд з цим, [PERSON] заперечувала віднесення такої квартири до спільної сумісної власності подружжя в цілому. Відтак, суд позбавлений достовірно встановити розподіл часток у квартирі [ADDRESS] , адже стягнення грошової компенсації з [PERSON] , [PERSON] просить розприділити саме виходячи із вартості квартири - 828 197 грн., за наслідком визнання права власності на таку квартиру за [PERSON] . Крім цього, квартира вподальшому залишатиметься у спільній власності без реального розподілу, [PERSON] не залишиться одноосібним власником такої квартири. Відтак, провести реальний розподіл квартир, про який просить відповідач - позивач у зв`язку з вищенаведеним, відсутністю належного обґрунтування доказами щодо вартості, а також доказів щодо фактичного порядку користування цим майном, який склався у сторін, неможливо. У суду наявні дані лише щодо фактично користування квартирою [ADDRESS] - [PERSON] , оскільки таке зазначено нею у позовній заяві. Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. За таких обставин, у випадку якщо неподільну річ не можна реально поділити між сторонами відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки сторін у цьому майні без його реального поділу та залишає майно у спільній частковій власності. Вказана правова позиція узгоджується з висновками, сформульованими у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15. Беручи до уваги, що сторони не погодили порядок поділу квартир, а частки в цьому об`єкті права спільної сумісної власності сторін є рівними. Таким чином, на підставі наведеного, враховуючи, що спірне майно придбане за час шлюбу, належних, допустимих доказів, що таке є особистою власністю будь -кого з подружжя, суду не надано, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задоволити в цілому, а зустрічний частково - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,0 м.кв. У порядку поділу спільної сумісної власності визнати за [PERSON] Ѕ частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,0 м.кв. В іншій частині зустрічних позовних вимог - відмовити. За змістом пунктів 1, 2 і 10 частини першої ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, у позовах про визнання права власності - вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч.6 ст.141 ЦПК України.) Відтак, так як вимоги відповідача-позивача задоволено частково, вартість частки у квартирі, за якою визнано право власності, ним сплачено максимальний судовий збір, позивач- відповідач звільнена від сплати судового збору, то судовий збір у сумі 4 140, 98 грн. слід компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed