Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] 18 листопада 2022 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник у своїй заяві посилалася на те, що вона є дочкою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер у м. Маріуполі Донецької області, яке є тимчасово окупованою територією України. Отримати лікарське свідоцтво про смерть, або інші документи про смерть неможливо. Станом на теперішній час вона не має можливості у встановленому законом порядку зареєструвати в органах РАЦС смерть свого батька, [PERSON] , у зв`язку із захопленням м. Маріуполя Донецької області РФ, відділи державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції України у м. Маріуполі Донецької області не працюють, а будь-які акти, свідоцтва, рішення, видані органами невизнаної республіки, є незаконними, тому вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка і використовувати його в цивільно-правових відносинах. Встановлення факту смерті їй необхідно для реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть. Заявник у своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Заінтересована особа Центральний ВДРАЦС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання свого представника не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер у м. Маріуполі Донецької області. 19 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до Маріупольського РУП в Донецькій області із заявою за фактом смерті [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. На підставі ч.ч. 1-3 ст.\~9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст.\~18\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до положень ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За відсутності можливості з об`єктивних причин отримати документ встановленої форми про смерть батька, [PERSON] , виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, заявник [PERSON] позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію його смерті та отримати свідоцтво про смерть, а тому, з метою захисту своїх законних прав та інтересів, вимушена звернутися для встановлення даного факту із відповідною заявою до суду. На підставі ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту смерті [PERSON] є необхідним для отримання заявником свідоцтва про його смерть. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд, враховуючи неможливість отримання заявником документів, що підтверджують факт смерті її батька, який помер на території, яка є тимчасово окупованою, за формою, встановленою чинним законодавством України, приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи підлягає задоволенню. Відповідно до п. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Так, відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved