Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

До Оболонського районного суду надійшли матеріали за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 04.03.2021 о 23.35 годині на перехресті вул. Мінська та Великої кільцевої дороги у місті Киві водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом DEAWOO GENTRA, д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом DAF 95XF380, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.10.1, 2.3б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124КУпАП. 04.03.2021 о 23.35 годині на перехресті вул. Мінська та Великої кільцевої дороги у місті Киві водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом DAF 95XF380, д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом DEAWOO GENTRA, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.10.1, 2.3б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124КУпАП. Дана дорожньо-транспортна пригода призвела до механічних пошкоджень ТЗ DEAWOO GENTRA, д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2021 винними в даній ДТП було визнано [PERSON] та [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. в дохід держави. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля DAF 95XF380, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була застрахована компанією ТДВ «СК Кредо». 20.07.2021 на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту страховою компанією ТДВ «СК Кредо» було визначено страхове відшкодування у розмірі 5826,88грн., яке було сплачено на користь позивача, відтак, вимоги у цій частині до [PERSON] позивачем не заявляються. Відповідно до звіту № 1995300/04/21 від 24.04.2021, замовником якого є ТДВ «СК Кредо», вартість відновлювального ремонту автомобіля DEAWOO GENTRA, д.н.з. [NUMBER] становить 11 653,77грн., позивач не погодився з результатами вказаного вище звіту та звернувся до судового експерта Коваля І.М., з яким було укладено договір про проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 09.08.2021. 16.08.2021 було складено висновок експерта № 423/21 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу. Згідно даного висновку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдана матеріальна шкода в розмірі 22624,56 грн., вартість експертних послуг складає 2500,00 грн. За цих підстав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом щодо стягнення різниці між розміром відновлювального ремонту транспортного засобу і страховою виплатою, що становить 5485,26 грн. Також позивач зазначає, що їй були спричинені моральні страждання у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя, спричинило психологічний дискомфорт. Розмір завданої моральної шкоди у грошовому виразі оцінює у 5000,00 грн. Ураховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 5485,26 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., витрати за складання висновку у розмірі 2500,00 грн., витрати на відправлення листа з адвокатським запитом до ТДВ «СК Кредо» у сумі 76,61 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору. 19.08.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , в якому зазначено, що він проти позову заперечує, вважає, що позов не підлягає задоволенню, зокрема, з огляду на наступне. Відповідач зазначає, що позивачем до позову було долучено лист страховика ТДВ «СК Кредо» № 6119 від 17.09.2021 про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля DEAWOO GENTRA державний реєстраційний знак [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,39 склав 11 653,77 грн. і враховуючи наявність двох винуватців ДТП, половина суми (5826,88грн.) за водія [PERSON] 20.07.2021 була виплачена [PERSON] . У листі зазначено, що франшиза згідно полісу складає 0,00грн., крім того, в листі не зазначено, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Тобто, якщо б шкода була більшою, страховик також би її відшкодував. У свою чергу, згідно Полісу № АР/0057603 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким було застраховано відповідальність водія DAF 95XF380, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000грн. Позивачем не доведено, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика ТДВ «СК Кредо», а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення в розмірі 5485,26грн. з [PERSON] . Відповідач вважає, що належним відповідачем за позовною вимогою про стягнення в розмірі 5485,26грн. є виключно страховик ТДВ «СК Кредо». Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що позивачем не зазначено жодних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди, вона її обґрунтовує лише тим, що була позбавлена автомобіля та була вимушена дзвонити страховику, але він не вважає, що цим позивачеві була спричинена моральної шкоди. Потерпіла має право на відшкодування страховиком моральної шкоди, спричиненої затягуванням виплати відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування. Стосовно вимог позивача про стягнення судових витрат, витрат на проведення експертизи, витрат на правову допомогу, то вони є похідними від основного позову, а тому також не підлягають задоволенню. Крім того, у матеріалах цивільної справи відсутні підтвердження витрат позивача на правову допомогу в розмірі 5 000грн., а тому в їх задоволенні слід також відмовити. 27.10.2022 до суду від позивача надійшли заперечення на відзив, у яких вважає заперечення відповідача безпідставними та необгрунтованими, з підстав викладених у запереченнях. У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, 04.03.2021 о 23:35 на перехресті вул. Мінської та Великої кільцевої дороги у місті Києві, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки Deawoo Gentra (д.н.з. [NUMBER] ), при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки DAF 95XF380 (д.н.з. [NUMBER] ), який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги пунктів 10.1. та 2.3.б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. 04.03.2021 о 23:35 на перехресті вул. Мінської та Великої кільцевої дороги у місті Києві, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки DAF 95XF380 (д.н.з. [NUMBER] ), при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки Deawoo Gentra (д.н.з. [NUMBER] ), який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги пунктів 10.1. та 2.3.б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль Deawoo Gentra, д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] на праві власності, отримав механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 28.04.2021 (справа № 756/4579/21) [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, та застосувано до них адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Такі правові висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18). Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 04.03.2021 сталася ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON] та [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу DAF 95XF380 реєстраційний номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Кредо» на підставі полісу № АР/0057603 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.04.2020. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, франшиза - 0,00 грн. (а.с. 62). Згідно із страховим актом №54-20306330/3141 ТДВ СК «Кредо» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 5826,88 грн. Розрахунок страхового відшкодування зроблено на підставі звіту №1995300/04/21 про оцінку колісного транспортного засобу, згідно якого вартість відновлювального ремонту склала 11653,77 грн., з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,39 та без урахування ПДВ. Оскільки відповідальними за заподіяння шкоди є [PERSON] та [PERSON] розмір страхового відшкодування визначався шляхом поділу розміру заподіяної шкоди. Відповідно до висновку експерта № 423/21 від 16.08.2021, виготовленного на замовлення [PERSON] , за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DEAWOO GENTRA, д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку, завданого власнику даного автомобіля в результаті пошкодження внаслідок ДТП, яка сталась 04.03.2021, складає 22 624,56 гривень (а.с. 12-20). Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18. За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу DAF 95XF380 реєстраційний номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Кредо» на підставі полісу № АР/0057603 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.04.2020. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, франшиза - 0,00 грн. (а.с. 62). Як убачається із матеріалів, позивачеві ТДВ СК «Кредо» виплатило страхове відшкодування у розмірі 5826,88 грн., а тому позивач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування за рахунок винних осіб, у тому числі відповідача. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження 14-176цс18, зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з особи, винної у ДТП підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, висновком експерта № 423/21 від 16.08.2021, за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DEAWOO GENTRA, д.н.з. [NUMBER] , встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику даного автомобіля в результаті пошкодження внаслідок ДТП, яка сталась 04.03.2021, складає 22 624,56 гривень (6350,00грн. вартість ремонтно відновлювальних робіт + 6167,16грн. вартість необхідних для ремонту матеріалів + 17732,28грн. вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту х (1- 0,43 коефіцієнт фізичного зносу) (а.с. 12-20), вказаний розмір відповідачем не спростовано. Тобто, розмір реальних збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, становить 22 624,56 грн., тоді як страховиком відшкодовано завдані збитки з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а тому на винну особу має бути покладено обов`язок зі сплати різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, не зважаючи на те, що виплачене страхове вішкодування менше за розмір страхового ліміту. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у загальному розмірі 5485,26 грн. При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 5485,26 грн. доводи про те, що між відповідачем та ТДВ СК «Кредо» було укладено страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Даним полісом забезпечений транспортний засіб, який належить відповідачу та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн., отже відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення даної грошової суми саме з нього задоволенню не підлягають, оскільки розмір реальних збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, становить саме 22624,56 грн., тоді як страховиком відшкодовано завдані збитки з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а тому на винну особу покладено обов`язок зі сплати різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, не зважаючи на те, що виплачене страхове відшкодування менше за розмір страхового ліміту. При цьому посилання відповідача на висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки, відповідно до висновків, викладених у приведених відповідачем Постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. При цьому, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. В даному випадку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме різниця між фактичним розміром завданих позивачу збитків, тобто фактичних втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, і сумою страхового відшкодування, яка є фактичним розміром завданої шкоди. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у Постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, провадження № 61-1156св 18, Постанові від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, провадження № 61-20762св18, Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, провадження № 61-11244св19, Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, провадження № 61-30908св18, Постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, провадження № 61-14827св19, Постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, провадження № 61-12032св19, та Постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, провадження № 61-10773св20. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5485,26 грн. (із розрахунку 22624,56 грн. матеріального збитку/2-5826,88 грн. страхове відшкодування, сплачене страховою). Стосовно стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач зазначила про те, що моральна шкода полягала у тому, що внаслідок ушкодження належного їй автомобіля, яким вона не мала можливості користуватися, вплинуло на її психологічний стан, створило дискомфорт, змінився ритм її життя, з`явились додаткові клопоти. Вона була змушена самостійно звертатися із заявою до ТДВ «СК Кредо», годинами телефонувати до страхової компанії, винуватець [PERSON] не брав участі у вирішенні проблем зі страховою компанією. Їй довелося відвідувати суд, що вплинуло на її розпорядок дня, звертатися до адвоката за захистом її прав. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано моральний стан позивача, яка в результаті пошкодження власного майна внаслідок ДТП отримала нервовий стрес, що призвело до душевних страждань,

Outcome: partial