Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Обґрунтування позовних вимог та стислий виклад позицій сторін. 15.07.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Вобґрунтування позову посилається на те, що з 30.12.2003 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області розірваний 14.03.2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] Згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 02.11.2004 року вирішено стягувати із [PERSON] , 1973 року народження, уродженця міста Борислава Львівської області на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки із всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, щомісячно, починаючи з 13.10.2004 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім і навчається на І курсі денної форми навчання географічного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». У зв`язку з тим, що син навчається на денній формі навчання у географічному факультеті Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», що знаходиться в іншій місцевості, на його навчання необхідні додаткові витрати. За наведених обставин, позивач просить стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) на період навчання у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» починаючи з дня пред`явлення позову і по 30.06.2025 року, тобто до закінчення навчання чи до досягненням ним двадцяти трьох років. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала в канцелярію суду заяву, в якій позов підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності, проти постановленя судом заочного рішення не заперечує. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] в судове засідання двічи не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з частиною 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 червня 2004 року Старосамбірським районним управлінням юстиції Львівської області. Станом на час звернення до суду, син [PERSON] , досягнув повноліття. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 02.11.2014 року, яке набрало законної сили 02.12.2014 року, шлюб між сторонами розірваний. Відповідно до даних довідки №98, виданої 06.06.2022 року, [PERSON] навчається у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» на І курсі денної форми навчання географічного факультету, термін закінчення навчання 30.06.2025 року. Згідно довідки про доходи №РУ000000711 від 08.07.2022 року, позивач [PERSON] з 07.11.2017 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «РУШ» на посаді керуючої магазином 2 категорії, за період з 01.02.2022 року по 30.06.2022 року загальна сума її доходу становить 56282,54 гривні. Застосовані норми права. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Таким чином, з огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його син є повнолітнім і працездатним, у силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно. Відповідно до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мотиви суду [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі, тому потребує матеріальної допомоги для забезпечення такого навчання: придбання підручників, канцтоварів, продуктів харчування, одягу, проїзду до місця навчання тощо. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач не має можливості надавати таку допомогу, належною процедурою повідомлення суд про такі обставини відповіддач не скористався. За викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 29.03.2019 року у справі 161/4985/17, відповідно до якої, у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved