Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивував тим, що з відповідачкою по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року було розірвано. Позивач зазначає, що під час перебування у шлюбі, у них з відповідачкою [INFO] народився син [PERSON] . Посилається на те, що у жовтні 2018 року, під час перебування сина у нього на вихідних, відповідачка надіслала повідомлення на телефон, в якому повідомила, що сину буде краще проживати разом із батьком. Таким чином з жовтня 2018 року по теперішній час син проживає разом із ним, за вказаною ним в позові адресою. Посилається на те, що за півтора роки проживання сина разом із ним відповідачка всього два рази восени 2018 року надала 1 упаковку підгузників, 3 пачки каші і костюмчик та 20.09.2019 року зверталася до нього з проханням побачити та поспілкуватися з сином на вихідні. Відповідач не цікавиться здоров`ям сина, умовами його проживання, не спілкується з ним, не надає матеріального забезпечення. Також, зазначає, що відповідач не заперечує проти передачі сина йому на виховання, не заперечує щодо визначення місця проживання сина разом із ним. Тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання за участю сторін. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2022 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд позов задовольнити. Відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в судове засідання не з`явилася, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористалася, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, з`ясувавши думку позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 10 червня 2019 року. Під час перебування у шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER] виданим повторно 25 жовтня 2018 року. Як вбачається із Довідки № 20 від 10 лютого 2020 року виданої виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області, [PERSON] проживає по [ADDRESS] , разом із своїм сином [PERSON] , з 2017 року по даний час. Вказаний будинок на праві спільної часткової власності, а саме 1/2 частина, належить [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим 14 травня 2015 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 травня 2015 року. Окрім того, судом під час розгляду справи встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач не тільки проживає разом із малолітнім [PERSON] , а й утримує його і піклується про його духовний та фізичний стан, здійснює догляд за сином. Як вбачається із Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 06-23/1382, служба у справах дітей та сім`ї вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Ч. 1 та ч. 2 ст. 160 СК України закріплено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 цієї Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №607/425/16-ц, у разі змін обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується Висновок органу опіки та піклування Фастівської міської ради за № 06-23/1382, а також враховуючи вік малолітнього [PERSON] , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд враховуючи інтереси малолітньої дитини, вважає, що на даний час проживання малолітнього [PERSON] з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини та забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Тому, враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] , не буде суперечити інтересам дитини, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 908,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved