Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

08.11.2022 позивач звернулася до суду з позовом в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті на виробництві близького родича - сина, 350 000 грн. без урахування податків, зборів та інших платежів. В обґрунтування позову зазначила про те, що вона є матір`ю загиблого [PERSON] . Її син, перебуваючи на посаді складача потягів залізничного цеху №1 ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», під час виконання свої трудових обов`язків, [INFO] об 01 год. 30хв. в результаті нещасного випадку на виробництві, отримав ураження технічним електричним струмом, в результаті чого у віці 38 років помер. Як зазначає позивачка, її померлий син завжди піклувався про неї, був сенсом її життя, як люблячої матері, його смерть стала для позивача невиліковною психологічною травмою. Позивачкою пережиті довготривалі явища негативного характеру, такі як: душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку із смертю сина; значний душевний біль від втрати найріднішої людини, який вона відчуває в своєму житті; позбавлення необхідної моральної та матеріальної підтримки. Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Перелічені негативні явища не можуть не турбувати, не можуть не викликати страждання, стрес, депресію, у зв`язку з чим факт моральних страждань є очевидним. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті близького родича на виробництві у розмірі 350000 гривень без урахування податків, зборів та інших платежів. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з доводами позивача, а сам позов вважає безпідставним, таким, що не ґрунтується на нормах діючого в Україні законодавства та не підлягає задоволенню у повному обсязі. Вказував, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких неправомірних дій, що могли б призвести до настання смертельного випадку з сином позивача, адже смерть настала внаслідок протиправних дій [PERSON] , а саме самовільного залишення свого робочого місця та використання в особистих цілях майна відповідача (електричного кабелю), не під час виконання трудових обов`язків, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, вважав недоведеними позивачем наявність глибоких фізичних та душевних страждань, на які вона посилається у позові, виражаючи їх словами про відчуття страждань, суттєвих незворотних змін, які відбулись в її особистому житті. Жодних доказів звернення до лікувальних установ відповідно профілю для відновлення фізичного чи психічного здоров`я позивача в матеріалах справи немає. Заявлений розмір моральної шкоди представник відповідача вважав необґрунтовано завищеним. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності та наполягала на задоволенні позовних вимог. Крім того, позивачем, до заяви про розгляд справи за її відсутності додано копію довідку з банківської установи про наявність у неї відкритого банківського рахунку, про витребування якого клопотав представник відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог за обставин, викладених у відзиві на позов. Крім того, просив залишити без розгляду його клопотання про витребування довідки з банківської установи про наявність у позивача відкритого банківського рахунку, у зв`язку з його наданням позивачем. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивачка є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , матір`ю якого у свідоцтві про народження зазначена позивачка - [PERSON] (а.с.64). [PERSON] , 1969 року народження, працював складачем потягів 5-го розряду залізничного цеху №1 ВАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», загальний стаж роботи - 16 років 06 місяців, на підприємстві та в залізничному цеху №1 за професією «складач потягів» 05 років 09 місяців. [PERSON] помер [INFO] (а.с.63). Смерть настала від ураження технічним електричним струмом, що з`явилося причиною смерті (а.с.61,62). Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеного спеціального розслідування спеціальною комісією складено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 11 грудня 2007 року о 01год. 30хв., за формою Н-5 від 03 червня 2008 року та акт від 03 червня 2008 року про нещасний випадок на підприємстві, не пов`язаний з виробництвом, за формою НПВ, які 04 червня 2008 року затверджені начальником Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду - Чередніченком О.С. У відповідності до висновків, викладених в акті за формою Н-5 від 03 червня 2008 року, нещасний випадок зі смертельним наслідком з складачем потягів 5-го розряду залізничного цеху №1 [PERSON] стався під час здійснення ним спроби крадіжки кабельної продукції у кабельній галереї, що розташована поряд з 15-м залізничним шляхом станції «Аглофабрика», що не є його робочим місцем, та не пов`язана з виконанням ним своїх трудових обов`язків. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2022 року у справі №210/5713/20, яка міститься в ЄДРСР та досліджена в судовому засіданні, за позовом [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», Головного управління державної праці у Дніпропетровській області про встановлення факту нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», співвідповідач, - Головне управління державної праці у Дніпропетровській області про встановлення факту нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом задоволено. Визнано нещасний випадок, який стався з [PERSON] 11 грудня 2007 року о 01 годині 30 хвилин у кабельній галереї на відмітці +3,6м, яка розташована поряд з 15-м залізничним шляхом станції «Аглофабрика» ПАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», під час виконання трудових обов`язків таким, що пов`язаний з виробництвом. Визнано недійсним та скасовано Акт М 22 форми НПВ, затверджений 04 червня 2008 року, складений спеціальною комісією, утвореною наказом Криворізького гірничопромислового територіального управління Державного комітету з промислової безпеки охорони праці та гірничого нагляду від 13 березня 2008 року №31-р, за результатами повторного розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, який стався 11 грудня 2007 року з [PERSON] . Постанова набрала законної сили 05 липня 2022 року. Представник відповідача вказував, що вказана постанова відповідачем не оскаржувалася. В постанові Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2022 року у справі № 210/5713/20 встановлені наступні обставини: «….. нещасний випадок із складачем потягів 5-го розряду залізничного цеху №1 ВАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» [PERSON] стався під час виконання ним трудових обов`язків, у період його перебування на території підприємства відповідача та протягом робочого часу [PERSON] , що свідчить про те, що нещасний випадок із [PERSON] стався під час виконання ним трудових обов`язків та є таким, що пов`язаний з виробництвом, оскільки містить достатньо обставини, за наявності яких нещасний випадок, відповідно до п.14 Порядку № 1112, визнається таким, що пов`язаний з виробництвом. При цьому, висновок комісії з розслідування нещасних випадків на виробництві, та як наслідок висновок суду першої інстанції про те, що [PERSON] самовільно покинув своє робоче місце не повідомивши про це безпосереднього керівника, проникнув до кабельної галереї, що не є його робочим місцем, та не пов`язана з виконання ним його трудових обов`язків, тому на вказаний нещасний випадок з складачем потягів 5-го розряду залізничного цеху №1 [PERSON] не поширюються п.п.14, 15, 16, 17 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» колегія суддів вважала помилковим, оскільки наведені вище в Акті спеціального розслідування нещасного випадку №22 від 03 червня 2008 року обставини свідчать про те, що адміністрацією залізничного цеху №1 проводиться недостатній контроль за використанням робочого часу працівниками цеху, та за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці». Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, нещасний випадок із смертельним наслідком стався 11 грудня 2007 року на виробництві під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків унаслідок незабезпечення ПАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» безпечних і нешкідливих умов праці, проведення адміністрацією підприємства недостатнього контролю за використанням робочого часу працівниками цеху та за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці, що свідчить про наявність вини відповідача. А тому, суд не бере до уваги доводи відповідача, що він є неналежним відповідачем. Аналогічних висновків дійшов апеляційний суд при розгляд справ за позовами інших родичів померлого [PERSON] (а.с. 10-60), а тому суд приходить до висновку, що обставини загибелі [PERSON] та наявність вини в цьому відповідача є встановленими рішеннями суду які набрали законної сили та доказуванню не підлягають. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст.6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З огляду на вищезазначене вбачається, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, проведення адміністрацією підприємства недостатнього контролю за використанням робочого часу працівниками цеху та за додержаннями вимог нормативних актів про охорону праці позивачка втратила свого сина. Втрата є безповоротною, такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть безперервно тривати і надалі. Суд доходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Так, позивач, яка являється матір`ю [PERSON] будучи його близькою людиною, безумовно пережила душевні страждання зумовлені передчасною, трагічною смертю сина. Позивач, будучи людиною похилого віку, втративши сина переносить моральні страждання, оскільки внаслідок смерті сина, вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Сама по собі смерть сина є для неї невиліковною психологічною травмою. Позивачкою пережиті довготривалі явища негативного характеру, такі як: душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку із смертю сина; значний душевний біль від втрати найріднішої людини, який вона відчуває протягом свого життя після смерті сина; позбавлення необхідної моральної та матеріальної підтримки, оскільки позивачка є людиною похилого віку та за життя син нею опікувався та допомагав їй. Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи представника відповідача про те, що позивач не довела факт заподіяння їй моральної шкоди завданої смертю сина та розміру душевних страждань, суд розцінює критично, оскільки кожна людина відчуває моральні страждання та переживання внаслідок смерті сина, тим більше для кожної матері передчасна смерть її дитини, безумовно є трагедією, викликає душевний біль, неспокій, порушення звичного способу життя. Моральна шкода характеризується тим, що її не можна відчути на дотик, осягнути зором, така шкода проявляється станом душі людини, її внутрішніми переживаннями та стражданнями. З урахуванням обставин даної справи, а саме смерті сина позивача у досить молодому віці, суд приходить до висновку, що позивачу як матері померлого було завдано моральної шкоди, викликаної втратою найближчої людини, її дитини, у зв`язку з чим відбулися суттєві, безповоротні зміни в її житті, що спричинили відчуття самотності, тривоги, безпорадності, відсутності впевненості в майбутньому, адже до смерті син піклувався про неї, був її опорою. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не тяжкістю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, суд враховує те, що позивач втратила не просто близьку людину, а дитину, хоча й дорослу дитину, але смерть якої відбулася у досить молодому віці та за трагічних обставин. Суд враховує й те, що нещасний випадок з сином позивача мав місце більше 15 років тому, тривалий час позивач не зверталася до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань, проте наслідки вказаного випадку - смерть сина позивача, є незворотними і час не може, й не зможе повністю загоїти отриману душевну рану позивача, непоправну втрату і страждання зумовлені загибеллю сина, адже такі страждання є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя. На даний час позивач є людиною похилого віку, а тому відсутність сина, людини, яка б могла бути її опорою та підтримкою по життю, безумовно викликає моральні страждання. Беручи до уваги викладені обставини, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди відповідає її моральним та душевним стражданням, зумовленим безповоротною втратою найближчої людини, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача 350000 грн., що на переконання суду не буде надмірним та не призведе до безпідставного збагачення. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» в дохід держави судовий збір в сумі 3500,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved