Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 30.04.2020 року розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. На даний час неповнолітня [PERSON] знаходиться повністю на її утриманні, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. В зв`язку з цим вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. А тому, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту звернення з заявою та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи без її участі. На позовних вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи був вчасно та належним чином повідомлений. Відповідно до вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце пат: засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх у часників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в су лове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив: 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2014 року, який рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30.04.2020 року розірваний. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 23 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району мста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 350. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами не існує. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають. Їх неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю - позивачкою по справі [PERSON] та знаходяться на її утриманні. На даний час позивачка [PERSON] не може в повній мірі забезпечувати належний розвиток доньки. Доказів того, що відповідач бере участь в утриманні доньки суду не надано. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України (в редакції, що набрала законної сили 08.07.2017року), способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України (в ред., що діє з 08.07.2017 року) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. Крім того, частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України в ред., що діє з 08.07.2017 року). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Позивач формує свої позовні вимоги, а суд в силу ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених нею позовних вимог, про що неодноразово звертав увагу в своїх постановах і Верховний Суд. Тому, при заявлені позивачкою позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дитини в 1/4 частці від доходу відповідача. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 15.08.2022 року і до досягнення доньки повноліття. На думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.І ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, суд вважає за необхідне, на підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved