Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

23 березня 2021 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до Печерського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на користь його малолітньої доньки не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Дитина разом з батьком проживала у м. Києві за адресою: [ADDRESS] . Матір дитини [PERSON] рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року у справі №757/56504/19-ц позбавлено батьківських прав відносної її малолітньої доньки. 17 серпня 2019 року малолітню [PERSON] було доставлено до Дитячої клінічної лікарні №7 Печерського району м. Києва, у зв`язку з тим, що батька дитини примусово госпіталізовано до ТМО «Психіатрія». 23 серпня 2019 року дівчинку було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1. 04 листопада 2019 року службою у справах дітей складено висновок про доцільність повернення малолітньої [PERSON] на виховання батькові, а також малолітню дитину поставлено на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. 09 грудня 2019 року дитину було влаштовано на навчання до спеціалізованої школи-інтернату І-ІІ ступенів №14 м. Києва з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу з цілодобовим перебуванням. [PERSON] забирав дочку лише на вихідні та на зимові канікули. У березні 2020 року під час локдауну дитину було повернуто в сім`ю до батька. Зі слів сусідів, під час карантину доньку з батьком часто бачили на вулиці о третій ночі. Також, батько неодноразово залишав дитину на продавців магазину, які змушені були приводити її в гуртожиток та залишати на сусідів. Указані обставини підтверджуються листом Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб від 03.02.21 року. 09 травня 2020 року [PERSON] за завою батька було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 у зв`язку з тим, що його госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з травмами грудної клітини та голови. З 09 травня 2020 року по теперішній час [PERSON] перебуває в ребцентрі та навчається в спеціальній школі №248 Деснянського району м. Києва. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 від 04 січня 2021 року вбачається, що за період перебування дитини в закладі з 23 серпня 2019 року до 09 грудня 2019 року батько відвідував дитину майже кожен вівторок та четвер (батьківські дні), цікався станом справ дитини, її здоров`ям. З 09 травня 2020 року батько жодного дитину не відвідував, хоча враховуючи карантин відвідування дітей батьками дозволено за умови дотримання санітарних норм. Періодично [PERSON] просить зателефонувати батьку і поспілкуватися з номера вихователя, батько обіцяє дівчинці забрати її додому. [PERSON] починає чекати, але будь-яких зусиль батько зі свого боку не прикладає, навіть не дає зворотного зв`язку. Відповідачу неодноразово були надані роз`яснення щодо необхідності повернення дитини додому, але він відмовився писати заяву на повернення дитини додому, вимагав переведення дитини з ребцентру до школи-інтернату І-ІІ ступенів №14 м. Києва, де він буде забирати її на вихідні та канікули. Однак, [PERSON] надано роз`яснення, що лише він, як законний представник дочки, повернувши її з ребцентру додому, має право влаштувати її на навчання в будь-який заклад. Проте, відповідач до Служби у справах дітей та сім`ї не з`являвся, заяви щодо повернення дитини або про відвідування дочки не надавав, долею дитини не цікавився. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №105/78- 959 від 08 лютого 2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої очки [PERSON] , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з ухиленням [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, виходячи з інтересів дітей, позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а також стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позову і до досягнення нею повноліття. 20 квітня 2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 24 червня 2021 року справа надійшла за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року вказану справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. 26 вересня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, проте подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 травня 2013 року. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року у справ №757/56504/19-ц [PERSON] позбавлено батьківських прав відносної малолітньої доньки [PERSON] . Дитина разом з батьком проживала у м. Києві за адресою: [ADDRESS] . Зазначене помешкання їм надано в користування Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією, без реєстрації проживання - тимчасово. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , соціальний заклад. Реєстрації місця проживання у дитини немає. Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 17 серпня 2019 року, малолітню [PERSON] доставлено до Дитячої клінічної лікарні №7 Печерського району м. Києва, у зв`язку з тим, що батька дитини примусово госпіталізовано до ТМО «Психіатрія». На підставі звернення Дитячої клінічної лікарні №7 Печерського району м. Києва 23 серпня 2019 року Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації підготовлено висновок №105/78-1181 про доцільність влаштування малолітньої до центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 23 серпня 2019 року малолітню [PERSON] було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1. За заявою батька 20 вересня 2019 року Печерською районною в м. Києві державної адміністрацією надано дозвіл [PERSON] на відвідування його доньки за попередньою домовленістю з адміністрацією центру реабілітації. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.10.2019 року [PERSON] з 01 листопада 2019 року встановлено інвалідність третьої групи довічно та рекомендовано спостереження психіатра. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1250 від 07.10.2019 року зазначено, що [PERSON] встановлено діагноз хронічний психічний розлад. 04 листопада 2019 року [PERSON] написав заяву про повернення дочки з центру реабілітації до нього на виховання. Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 04 листопада 2019 року було проведено обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Встановлено, що житло розміщене на шостому поверсі 6-поверхоого будинку, складається з однієї кімнати близько 120 кв.м., чиста, тепла, затишна. У житлі проживають [PERSON] та його дочка [PERSON] , яка на даний момент перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей №1. Батько чекає на повернення до нього дитини. За місцем проживання створені задовільні умови для проживання дитини. Батькові запропоновано купити для дитини розкладне крісло. 04 листопада 2019 року службою у справах дітей підготовлено висновок про доцільність повернення малолітньої [PERSON] на виховання батькові. З указаного висновку вбачається, що на даний час батько пройшов лікування та надав довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією та заяву про повернення дитини. Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації №82 від 04 листопада 2019 року малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Згідно листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 від 29 листопада 2019 року вбачається, що за період перебування дитини в закладі з 23 серпня 2019 року до 09 грудня 2019 року стосунки дитини з батьком [PERSON] дуже позитивні, між ними існує емоційних зв`язок, батько постійно відвідує дитину в закладі. Батьку надаються рекомендації щодо підвищення батьківського потенціалу. 09 грудня 2019 року дитину було влаштовано на навчання до спеціалізованої школи-інтернату І-ІІ ступенів №14 м. Києва з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу з цілодобовим перебуванням. [PERSON] забирав дочку лише на вихідні та на зимові канікули. У березні 2020 року під час локдауну дитину було повернуто в сім`ю до батька. Зі слів сусідів, під час карантину доньку з батьком часто бачили на вулиці о третій ночі. Також, батько неодноразово залишав дитину на продавців магазину, які змушені були приводити її в гуртожиток та залишати на сусідів. Указані обставини підтверджуються листом Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб від 03.02.21 року. 09 травня 2020 року [PERSON] за завою батька було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 у зв`язку з тим, що його госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з травмами грудної клітини та голови. Відповідно до довідки відділення політравми [PERSON] було поставлено діагноз - забій грудної клітини, надана медична допомога та рекомендовано нагляд у хірурга в поліклініці. Того ж дня він повернувся додому, але відмовився забирати дочку з ребцентру, пояснюючи поганим самопочуттям. З 09 травня 2020 року по теперішній час [PERSON] перебуває в ребцентрі та навчається в спеціальній школі №248 Деснянського району м. Києва. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 від 04 січня 2021 року вбачається, що за період перебування дитини в закладі з 23 серпня 2019 року до 09 грудня 2019 року батько відвідував дитину майже кожен вівторок та четвер (батьківські дні), цікався станом справ дитини, її здоров`ям. З 09 травня 2020 року батько жодного дитину не відвідував, хоча враховуючи карантин відвідування дітей батьками дозволено за умови дотримання санітарних норм. Періодично [PERSON] просить зателефонувати батьку і поспілкуватися з номера вихователя, батько обіцяє дівчинці забрати її додому. [PERSON] починає чекати, але будь-яких зусиль батько зі свого боку не прикладає, навіть не дає зворотного зв`язку. Відповідачу неодноразово були надані роз`яснення щодо необхідності повернення дитини додому, але він відмовився писати заяву на повернення дитини додому, вимагав переведення дитини з ребцентру до школи-інтернату І-ІІ ступенів №14 м. Києва, де він буде забирати її на вихідні та канікули. Однак, [PERSON] надано роз`яснення, що лише він, як законний представник дочки, повернувши її з ребцентру додому, має право влаштувати її на навчання в будь-який заклад. Проте, відповідач до Служби у справах дітей та сім`ї не з`являвся, заяви щодо повернення дитини або про відвідування дочки не надавав, долею дитини не цікавився. Відповідно до листа Дошкільного навчального закладу №325 від 28 січня 2021 року вбачається, що [PERSON] з 01 серпня 2017 року до 31 серпня 2019 року відвідувала садок, сплата за харчування від батька [PERSON] не надходила рекомендації адміністрації та вихователів не виконувалися, вся інформація сприймалася агресивно та з нецензурною лайкою, у проведенні дитячих свят участі не приймав і не приходив до доньки, поведінка батька негативно впливала на розвиток дитини. 23 березня 2021 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Частиною першою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) проголошено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч.1 ст.5 СК України). Аналогічне положення закону закріплено в ч.3 ст.51 Конституції України, згідно якої сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 3 ст. 5 СК України). Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений також ч.2 ст.150 СК України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пункт 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866 визначає, що органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Підстави позбавлення батьківських прав визначені у статті 164 СК України. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №105/78- 959 від 08 лютого 2021 року за всі роки перебування родини [PERSON] на контролі Службі та Центрі , він нічого не зробив самостійно, щоб покращити умови проживання, виховання та утримання малолітньої дочки. Він ніде не працює, живе за рахунок державних виплат. Проживає в кімнаті гуртожитку, усім користується, але не сплачує комунальні послуги. Не сплачував за перебування дочки в дитячому навчальному закладі. Не сплачував за перебування дитини в школі-інтернаті № 14. Не допомагав у навчанні. Не виконував рекомендації вихователів, педагогів, соціальних працівників. Двічі дитина перебувала на повному державному утриманні в реабілітаційному центрі. І якщо першого разу відвідував дочку, то з 09 травня 2020 року зовсім не відвідує дочку в ребцентрі, не намагається повернути її на виховання додому, не цікавиться її здоров`ям, успіхами в навчанні, не приймає участі у її вихованні. Тобто, дитиною постійно опікується держава. Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, діючи в інтересах дитини вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої очки [PERSON] , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Також суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, та таким, що узгоджується з наявними у справі доказами. Викладені у ньому обставини відповідачем жодним чином не спростовані. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, що суд розцінює як свідоме нехтування батьком своїми обов`язками. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] . Такий крайній захід спрямований на захист інтересів малолітньої дитини з метою забезпечення її належного виховання, розвитку, медичного догляду та соціального нагляду. Крім того, частинами 2, 3 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У частині 2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено судом, що утриманням та вихованням малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батько не займається. З огляду на те, що, відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, суд вважає необхідним стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється при поданні заяви про захист прав малолітніх осіб, а відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1816 грн.

Outcome: approved