Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

В березні 2021 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів. В обґрунтування посилається, що у 2013 році були відкриті рахунки в Сімферопольському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в національній валюті на суму 1109,50 грн (№ рахунку [NUMBER] ) і в доларах США у сумі 409 доларів США (№ [NUMBER] ), що підтверджуються анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком від 09.12.2013 та довідкою про наявність рахунків від 05.05.2016. У березні 2014 року всі картки були заблокованні за ініціативи банку. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» 1109,50 грн, 409,0 доларів США , інфляційні збитки на суму 205,35 грн, 3% річних у розмірі 98,58 грн та 36,34 доларів США та збитки у вигляді недотриманих доходів у розмірі 436,75 грн та 161 долар США. На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову. 02.06.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду за правилами позовного спрощеного провадження. 6.11.2022 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву 17.11.2022 року надійшов від позивача відповідь на відзив. Позивач подав заяву про розгляд справи у відсутність. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Суд установив, що позивачем у 2013 році були відкриті рахунки в Сімферопольському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в національній валюті на суму 1109,50 грн (№ рахунку [NUMBER] ) і в доларах США у сумі 409 доларів США (№ [NUMBER] ), що підтверджуються анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком від 09.12.2013 та довідкою про наявність рахунків від 05.05.2016. У березні 2014 року всі картки були заблокованні за ініціативи банку. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» 1109,50 грн, 409,0 доларів США , інфляційні збитки на суму 205,35 грн, 3% річних у розмірі 98,58 грн та 36,34 доларів США та збитки у вигляді недотриманих доходів у розмірі 436,75 грн та 161 долар США, звернувся з заявою про повернення коштів. Відповіді не отримав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Станом на момент звернення до суду належні позивачам суми коштів АТ КБ «Приватбанк» в добровільному порядку не повернуто. Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За правиламистатті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку, слід дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладів. Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 28 січня 2015 року в справі № 6-247цс14. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до умов укладених сторонами договорів банківського вкладу передбачене нарахування процентів на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в Банку до закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод за договором. Крім того, умовами договорів передбачено право сторін дострокового розірвання вказаних договорів з повідомленням сторони за 2 банківські дні до дати розірвання договору. Суд установив, що позивач 01.04.2017 року звернувся до банку із заявою про розблокування рахунків та повернення коштів, що знаходяться рахунках. Отже строком вимоги позивача в даному випадку є дата направлення позивачем заяв про повернення банківських вкладів буде дата звернення позивача з письмовою заяву про повернення грошових коштів до дати звернення до суду до 19.03.2021р. Саме з цієї дати договори вважаються розірваними. Враховуючи той факт, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами щодо повернення вкладнику грошових коштів, заяви позивача з проханням розірвати указані договори залишено без реагування, тому з банку підлягають стягненню на користь позивача відповідні суми прийнятих банківських вкладів. Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаними вище договорами банківських вкладів та належним відповідачем у цій справі. При цьому, будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Тому договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року б/н, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника (позивачів у справі), які є сторонами письмових договорів банківських вкладів, згідно з положеннями ч.1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України є нікчемним. Що стосується сум невиплачених та ненарахованих банком процентів за договорами банківських вкладів, які підлягають стягненню, то суд зазначає наступне. Встановлено, що 01.04.2017 р. року позивач звернувся до банку із заявою про повернення коштів за договорами банківського вкладу, чим засвідчив свій намір припинити дію договорів. Проте АТ КБ «Приватбанк» кошти не повернув, чим порушив свої грошові зобов`язання. У зв`язку з цим банк був зобов`язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За умовами укладених сторонами договоріву випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. В той же час, за укладеним сторонами договорами сторони мають право достроково розірвати договір відповідно з вимогами чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за 2 банківські дні до розірвання договору. Під час повернення вкладу за ініціативою клієнта до спливу мінімального строку вкладу з дати початку/продовження строку клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою. Так, за рахунком № [NUMBER] на суму 409,0 доларів США позивач просить стягнути 3 % річних в сумі 36,34 доларів США та збитки у вигляді не отриманих доходів у розмірі 161 долар США. По рахунку № [NUMBER] на суму 1109,50 грн інфляційні збитки у розмірі 205,35 грн, 3% річних 98,58 грн та збитки у вигляді неотриманих доходів у розмірі 436,75 грн. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та

Outcome: partial