Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» (далі за текстом - позивач) звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» вартість використаної теплової енергії за період з 01.10.2017 по 30.11.2021 у розмірі 20792,38 грн., 3% річних у розмірі 299,23 грн., інфляційні витрати у розмірі 714,69 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач відповідно до акту приймання-передачі від 27 серпня 2012 року орендувала приміщення до моменту укладення договору-купівлі продажу, відповідно до якого право власності зареєстровано 25 вересня 2020 року на нежитлові підвальні приміщення в літ. «А-16», загальною площею 102,7 кв.м по [ADDRESS] з централізованою системою теплопостачання. Також, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 січня 2013 року № 5017-В-С належать нежитлові приміщення підвалу № ХVІІІ-:-ХХІ загальною площею 54 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] користується тепловою енергією, яку подає у нежитлове приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку КП «Харківські теплові мережі». Представниками КП «Харківські теплові мережі» були складені акти обстеження системи теплоспоживання, згідно яких встановлено, що система теплопостачання єдина із системою теплопостачання житлового будинку, в який вбудовано нежитлове приміщення споживача теплової енергії, а також предписано укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, що проігноровано відповідачем. У зв`язку з тим, що приміщення відповідача, не обладнані пристроями обліку теплової енергії розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько - побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. За період користування тепловою енергією з 01 жовтня 2017 року по 30 листопада 2021 року відповідачем спожито теплової енергії на суму 20792 грн. 38 коп. За кожен розрахунковий період відповідачу направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. У зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 20792 грн. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України відповідачу було нараховано 3% річних та інфляційні втрати. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2022 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 29 вересня 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що приміщення власником якого є відповідач, не обладнані приладами завдяки яким він може споживати теплову енергію. Таким чином відповідач не є споживачем теплової енергії. Зазначені обставини підтверджуються копією актів приймання-передачі від 27 серпня 2012 року де зазначено, що «Опалення, водопроводу та каналізації немає», який наданий позивачем. Крім того, для розрахунку зазначеної вартості використано нормативний документ «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні». Відповідно до вказаного нормативного документу, потребу теплоти та опалення, у випадку коли відомо максимальне годинне споживання теплоти, визначають відповідно до вимог пункту 2.2.4 КТМ 204 України 244-94 (формула 2.11). Однак вимогами п. 2.2.2 КТМ 204 України 244-94, годинне споживання теплоти на опалення при відсутності приладів обліку визначається: за показниками типових або індивідуальних проектів, за якими побудовані дані об`єкти; за даними інвентаризаційних бюро. В даному випадку типові або індивідуальні проекти, за якими побудовані належні відповідачу об`єкти - відсутні. Також представник відповідача зазначає, що акти обстеження системи теплопостачання об`єкту не містять жодної інформації щодо розташування системи опалення (тепловикористальної установки) в належних відповідачу приміщеннях, також не містять інформації щодо розташування будь-яких стояків та трубопроводів взагалі. Відсутність зазначеної інформації не дозволяє визначити вартість використаної теплової енергії у приміщеннях відповідача. 12 жовтня 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по [ADDRESS] , які знаходяться в матеріалах справи та складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації. Відповідач на підставі акту приймання-передачі від 27 серпня 2012 року орендувала приміщення до моменту укладення договору-купівлі продажу від 24.01.2014 року № 5088-В-С, відповідно до якого право власності зареєстровано 25 вересня 2020 року на нежитлові підвальні приміщення в літ. «А-16», загальною площею 102,7 кв. м по [ADDRESS] з централізованою системою теплопостачання. Також, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2013 року № 5017-В-С належать нежитлові приміщення підвалу № XVIII-:-XXI загальною площею 54 кв.м., в житловому будинку літ. «А-16» по [ADDRESS] . Відповідно до актів обстеження нежитлових приміщень відповідача від 17 листопада 2017 року, 27 грудня 2018 року, 11 грудня 2018 року, 20 грудня 2019 року, 23 вересня 2021 року, 11 січня 2021 року складені представниками КП «Харківські теплові мережі», згідно яких встановлено, що система теплопостачання єдина із системою теплопостачання житлового будинку, приміщення знаходяться в контурі житлових будинків по [ADDRESS] , [ADDRESS] , в які вбудовано нежитлові приміщення споживача теплової енергії, а також предписано укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, що проігноровано відповідачкою. Таким чином, представник позивача стверджує, що підведення централізованого опалення до стояка в межах приміщення відповідача свідчить про виконання послуг КП «Харківські теплові мережі». Власник повинен сплачувати за теплову енергію у разі самовільного відключення від мережі централізованого опалення, у тому числі у разі відсутності приладів опалення в приміщенні. Єдиною підставою для відключення окремих приміщень від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Акти обстеження є доказом наявності в нежитловому приміщенні відповідачки опалення, яке надається йому через трубопроводи системи теплозабезбечення будинку. У зв`язку з тим, що система опалення нежитлового приміщення відповідача є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку, одночасно опалюється нежитлове приміщення відповідача. Відповідач не уклавши договору на поставку теплової енергії, безпідставно використовував теплову енергію для опалення нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач відповідно до копії акту приймання-передачі від 27 серпня 2012 року орендувала приміщення до моменту укладення договору-купівлі продажу, відповідно до якого право власності зареєстровано 25 вересня 2020 року на нежитлові підвальні приміщення в літ. «А-16», загальною площею 102,7 кв.м по [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належить нежитлові приміщення підвалу № ХVІІІ-:-ХХІ загальною площею 54 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS]. З копій актів обстеження від 17 листопада 2017 року № 173/3345 та 173/3346, 11 грудня 2018 року №173/3784, 20 грудня 2018 №173/3787, 27 грудня 2018 року №173/3787, 20 грудня 2019 року №173/4100 та №173/4101, 11 січня 2021 року №173/4278 та № 173/4279, 23 вересня 2021 року №173/4686 встановлено, що система опалення нежитлових приміщень, яке належить [PERSON] є єдиною та невід`ємною частиною системи опалення житлових будинків, за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] теплопостачання яких здійснює КП «Харківські теплові мережі». Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Оскільки відповідач з Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» договір на постачання теплової енергії не укладав, відповідач отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень з жовтня 2017 року по листопад 2021 року підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житлових будинках по [ADDRESS] та [ADDRESS] № 173/15988 від 18 жовтня 2017 року, № 173/17528 від 10 квітня 2018 року, № 173/16141 від 24 жовтня 2017 року, № 173/17569 від 10 квітня 2018 року, № 173/17042 від 16 листопада 2018 року, № 173/21740 від 10 квітня 2019 року, № 173/22880 від 09 листопада 2019 року, № 173/25305 від 09 квітня 2020 року, № 173/22921 від 03 листопада 2019 року, № 173/25345 від 09 квітня 2020 року, № 173/27098 від 10 листопада 2020 року, № 173/27058 від 11 листопада 2020 року, № 173/28302 від 12 квітня 2021 року, № 173/28344 від 12 квітня 2021року, які складені представниками КП «Харківські теплові мережі» та представниками житлово-експлуатаційної організації. Також, факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами обстеження від 17 листопада 2017 року № 173/3345 та 173/3346, 11 грудня 2018 року №173/3784, 20 грудня 2018 №173/3787, 27 грудня 2018 року №173/3787, 20 грудня 2019 року №173/4100 та №173/4101, 11 січня 2021 року №173/4278 та № 173/4279, 23 вересня 2021 року №173/4686. Позивач на адресу відповідача направляв листи вимоги на оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії, які відповідачем оплачені не були, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2017 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 20792,38 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Такими діями є реальне постачання теплової енергії у приміщення відповідача та її отримання останнім. Суд зазначає, що відсутність письмового договору між відповідачем та позивачем не є підставою для не оплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Законом України "Про теплопостачання" передбачено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Частиною 6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства (ст. 526 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. На підставі зазначеного позивач за період з 01 жовтня 2017 року по 30 листопада 2021 року здійснив розрахунок спожитої відповідачем теплової енергії на загальну суму 20792,38 грн. Даний розрахунок здійснено позивачем відповідно до нормативного документа "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби" КТМ 204 України 244-94. Підпунктом 5.3 п.5 Державні будівельні норми України "Опалення, вентиляція та кондиціювання" ДБН В.2.5-67:2013 передбачено, що у холодний період року в опалювальних приміщеннях упродовж періоду їх використання у житлових будинках допускається, а у громадських адміністративно-побутових та виробничих будівлях слід приймати температуру повітря нижчою не більше ніж на 4С від нормованої температури, але не нижче 12С у житлових, громадських та адміністративно-побутових будівлях і не нижче ніж 5С у виробничих приміщеннях. Оскільки самі приміщення відповідача не опалюються, опалення відповідача здійснюється від житлового будинку, безпосередньо від суміжних опалювальних приміщень вбудованих в житловий будинок, та передбачені під нежитлові приміщення, які в свою чергу опалюються, що підтверджується актами обстеження, наявними в матеріалах справи. Відповідно до п.23 "Правил користування тепловою енергією", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, розрахунок теплового навантаження відповідачу було здійснено позивачем з урахуванням відключення окремого вводу на 5С (з урахуванням споживання теплової енергії від суміжних приміщень) та вираховується згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94. Крім того, представник позивача зазначає, що відповідач не позбавлений права в разі не погодження з тепловим навантаженням, зробити розрахунок в незалежній організації, чого останнім зроблено не було. Враховуючи викладене, суд не приймає заперечення відповідача стосовно невірності зробленого позивачем розрахунку. Щодо заперечень відповідача з посиланням на факт відсутності приєднання приміщень відповідача до джерела теплопостачання, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно "Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій", затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і приживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоквартирних житлових будинках урегульовано Правилами з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від мереж централізованого теплопостачання, затвердженого наказом № 4 від 22.11.05р. Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України (чинним до 17.09.2019) та Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом № 169 від 26.07.2019 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Доказів демонтажу системи опалення в нежитлових приміщеннях відповідача з дотримання встановленого законом порядку відповідачем суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні. Оскільки система опалення нежитлових приміщень відповідача в житлових будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] , які належать відповідачу на праві власності, є єдиною з системою опалення житлового будинку, розташованого за цією ж адресою, суд зазначає, що відповідачем за період з 01 жовтня 2017 року по 30 листопада 2021 року без укладання письмового договору споживалась теплова енергія. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму боргу за спожиту теплову енергію. Враховуючи викладене, а також те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми за спожиту теплову енергію. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідача. Зважаючи на те, що відповідачем надано до суду заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України застосувати трирічний строк позовної давності. Таким чином стягненню підлягає заборгованість за спожиту теплову енергію з 01 січня 2019 року по 30 листопада 2021 року. З урахуванням проведеного перерахунку в межах строку позовної давності загальний розмір заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію складає 17862,15 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 299,23 грн. та інфляційних витрат в розмірі 714,69 грн. суд зазначає наступне. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України). Статтю 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних в розмірі 299,23 грн. та інфляційними витратами в розмірі 714,69 грн. та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial