Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про встановлення порядку користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в квартиру [ADDRESS] . Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] , [INFO] , житлову кімнату площею 10,8 кв.м., житлові кімнати площею 14,9 кв.м. з лоджією площею 2,325 кв.м. та 17,7 кв.м. з балконом площею 1,023 кв.м., залишити у спільному користуванні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підсобні приміщення квартири: коридор, туалет, ванну кімнату, кухню та комору залишити в загальному користуванні. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги обгрутновує наступним чином. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/1673/19 було встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час її смерті, тобто на час відкриття спадщини. Також, зазначеним рішенням за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , визнано право власності на: ј частину трикімнатної частини [ADDRESS] . Зазначене рішення було зареєстровано позивачем в Державному реєстрі речових прав на майно. 29.10.2021 року позивач зареєструвався у спірну квартиру. Право власності на Ѕ частку квартири було зареєстроване за [PERSON] , яка померла [INFO] , а інша Ѕ частка квартири зареєстрована за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18.02.2009 року, яке видане Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради. На момент смерті дружини позивача за адресою: [ADDRESS] , фактично проживала дружина позивача [PERSON] , також за вказаною адресою фактично проживали та були зареєстровані: син спадкодавці [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] фактично успадкував ј частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , проте він не оформив своє право власності на спадкове майно. Отже, право власності на квартиру розподілено наступним чином: [PERSON] Ѕ частка, [PERSON] ј частка, [PERSON] ј частка. [PERSON] було влаштовано у вересні 2016 року до КУ «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької міської ради, оскільки йому було встановлено І групу інвалідності, так як він потребував стороннього догляду, та не здатен був до самообслуговування. Приблизно у грудні 2021 року позивачу зателефонував відповідач [PERSON] та у грубій формі відмовився надавати йому ключ від квартири. На підставі викладеного, позивач вважає, що його порушене право володіння та користування підлягає захисту, шяхом вселення до квартири, співвласником якої він є. 3\~технічної характеристики\~спірної квартири\~слідує,\~що остання\~має загальну\~площу 70,25\~кв.м.,\~житлову площу\~43,4\~кв.м.\~та складається\~із:\~1\~коридор 10,3\~кв.м.,\~2\~житлова кімната\~14,9\~кв.м.,\~3\~житлова кімната\~17,7\~кв.м.,\~4\~житлова кімната\~10,8\~кв.м.,\~5\~комора 0,6\~кв.м.,\~6\~кухня 8,4\~кв.м..\~7\~туалет 1,4\~кв.м.,\~8\~ванна 2,8\~кв.м.,\~балкон 1,023\~кв.м.,\~лоджія 2,325\~кв.м.\~Спірна квартира\~складається із\~трьох кімнат: кімнати\~площею 10,8\~кв.м. та двох кімнат площею 14,9 кв.м. з лоджією площею 2,325 кв.м. та 17,7 кв.м. з балконом площею 1,023 кв.м. Враховуючи, що на даний момент фактично є три власника квартири, один з яких знаходиться в КУ «Бердянський геріатричний пансіонат», при встановленні порядку користування жилим приміщенням: позивачу може бути виділена жила кімната, площею 10,8 кв.м.; відповідачам - [PERSON] та [PERSON] може бути виділені дві жилі кімнати площею 14,9 кв.м. з лоджією площею 2,325 кв.м. та 17,7 кв.м. з балконом площею 1,023 кв.м., у спільне користування. Такий порядок користування жилим приміщенням є найбільш зручним для сторін. Підсобні приміщення квартири залишити в загальному користуванні коридор, туалет, ванну кімнату, кухню та комору. Враховуючи вищенаведені норми законодавства, виділивши відповідачам дві кімнати площею 14,9 кв.м. з лоджією площею 2,325 кв.м. та 17,7 кв.м. з балконом площею 1,023 кв.м., не порушить їх права, до того ж це дві кімната у яких мається балкон та лоджія, у житловій кімнаті площею 10,8 кв.м., яку позивач просить виділити йому, балкону або лоджії немає. Окрім того даний порядок не змінює розмір часток кожного співвласника. Ухвалою суду від 14.02.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 25.07.2022 року до суду (засобами поштового зв`язку) найшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , який вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, з огляду на наступне. Позивач фактично проживає у житловому будинку (літ. А) [ADDRESS] , займавши повністю житлове приміщення, хоча право власності на вказаний будинок та земельну ділянку ще має [PERSON] та [PERSON] , вказане право виникло в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] .. Відповідач одноособово користується ним, після поділу спадкового майна вирішив, що бажає проживати там. Крім того, відносини між сторонами у справі є вкрай важкими, і такий варіант подій був доречним для всіх спадкоємців. На теперішній час, за невідомих [PERSON] обставин, відповідач виявив бажання на вселення його у квартиру [ADDRESS] . Тобто, позивач має на меті займати цілий житловий будинок разом із земельною ділянкою, а також ще кімнату у квартирі. До правоохоронних органів позивач не звертався, а доказів чинення перешкод відповідачами [PERSON] не долучено. Крім, того, [PERSON] з часу прийняття спадщини за адресою: [ADDRESS] житлово-комунальні послуги не сплачував, хоча обов`язок утримувати майно, що є у власності, є в силу Закону обов`язковим. Позивач не надав доказів, що відповідачами чиняться будь-які перешкоді користуванні спільною квартирою, що замінено замки на вхідних дверях, та що вони непускають його, безпідставно зазначає про наявність спору. Відповідачі будь-які інші перешкоди, не чинять, а фактично між сторонами існували домовленості, що позивач самостійно займає житловий будинок та земельну ділянку. Доказів будь-якої участі в утриманні квартири не надав, що вказує на відсутність спору. Ухвалою суду від 23.08.2022 року було витребувано від Запорізької обласної ради відомості, чи було евакуйовано пацієнтів КУ «Бердянський геріатричний пансіонат» ЗОР, зокрема [PERSON] , [INFO] , з окупованої території м. Бердянськ Запорізької області. Якщо так, то зобов`язати Запорізьку обласні раду вказати місце куди сааме (а.с.82-83). 22.09.2022 року від Запорізької обласної ради надійшла заява про неможливість надання інформації та витребуваних доказів в термін, встановлений судом (а.с.101-104). 06.10.2022 року на адресу суду надійшла відповідь від Запорізької обласної ради на ухвалу суду, відповідно до якої, достовірна інформація щодо місця перебування [PERSON] , відсутня (а.с.110-112). Ухвалою суду від 14.11.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, 28.11.2022 року через канцелярію суду представник позивача адвокат Нікітіна Т.Г. подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином і завчасно (шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцкм проживання, а також шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дем`янова В.Є. не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином і завчасно. 28.11.2022 року представник відповідача адвокат Дем`янова В.Є. подала заяву через канцелярію суду про розгляд справи без участі відповідача [PERSON] , в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Частиною 2 статті 247\~ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що право власності на Ѕ частку квартири було зареєстроване за [PERSON] , яка померла [INFO] , а інша Ѕ частка квартири зареєстрована за [PERSON] , про що свідчить технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.16). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2021 року у цивільній справі №334/1673/19 за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , визнано право власності на: ј частину трикімнатної частини [ADDRESS] (а.с.12-14). Зазначене рішення було зареєстровано позивачем в Державному реєстрі речових прав на майно, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15). Таким чином, право власності на спірну квартиру розподілено наступним чином: [PERSON] Ѕ частка, [PERSON] ј частка, [PERSON] ј частка. Квартира [ADDRESS] має загальну площу 70,25 кв.м., житлову площу 43,4 кв.м. та складається із: 1 коридор 10,3 кв.м., 2 житлова кімната 14,9 кв.м., 3 житлова кімната 17,7 кв.м., 4 житлова кімната 10,8 кв.м., 5 комора 0,6 кв.м., 6 кухня 8,4 кв.м.. 7 туалет 1,4 кв.м., 8 ванна 2,8 кв.м., балкон 1,023 кв.м., лоджія 2,325 кв.м., про що свідчить план квартири, характеристика квартири та експлікація приміщень квартири (а.с.16-17). Тобто на частку позивача припадає 17,56 кв.м. загальної площі та 10,85 кв.м житлової площі вказаної квартири. Спірна квартира складається із трьох кімнат: кімнати площею 10,8 кв.м. та двох кімнат площею 14,9 кв.м. з лоджією площею 2,325 кв.м. та 17,7 кв.м. з балконом площею 1,023 кв.м. Як встановлено при розгляді справи, на час розгляду справи спірною квартирою користується співвласник [PERSON] , який відмовляється надавати доступ до квартири позивачу. Третій співвласник [PERSON] з вересня 2016 року перебував в КУ «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради, що не оспорюється сторонами. Відомостей, що [PERSON] не перебуває у вказаному пансіонаті, на час розгляду справи суду не надано, про що свідчить лист Департаменту соціального захисту населення Запорізької ОДА, який був наданий Запорізькою обласною радою у відповідь на запит суду (а.с.110-111). Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до положень статей 317, 319\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Також у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що "первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358\~ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників". У своїх позовних вимогах позивач просить встановити наступний порядок користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити [PERSON] , [INFO] , житлову кімнату площею 10,8 кв.м., житлові кімнати площею 14,9 кв.м. з лоджією площею 2,325 кв.м. та 17,7 кв.м. з балконом площею 1,023 кв.м., залишити у спільному користуванні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , коридор, туалет, ванну кімнату, кухню та комору залишити в загальному користуванні. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, право власності на спірну квартиру розподілено наступним чином: [PERSON] Ѕ частка, [PERSON] ј частка, [PERSON] ј частка, тобто позивач має право користування належною йому часткою у власності. За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Як встановлено при розгляді справи, на даний час між сторонами склався конфлікт, щодо порядку користування жилим приміщенням, у зв`язку з чим, позувач змушений був звернутися до суду. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При цьому суд зазначає, що порядок користування квартирою, про який просить позивач, враховує баланс інтересів співвласників та забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав. Посилання відповідача [PERSON] на той факт, що позивачем не здійснюється утримання його власності - зокрема не сплачуються комунальні послуги на правильність висновків суду не впливає, оскльки несплата коштів за користування комунальними послугами, не може бути підставою для доведеності виникнення у співвласника квартири перешкод в користуванні майном, оскільки інші співвласники не позбавлені можливості ставити питання про відшкодування його частки в утриманні квартири шляхом звернення до суду з відповідними позовом. Крім того, суд вважає, що визначення саме такого порядку користування жилим приміщенням, який зазначений у позовній заяві, не буде порушувати прав всіх співвласників та встановленого порядку користування квартирою, оскільки це жодним чином не впливає на частку кожного співвласника у праві власності, не змінює ці частки. Щодо посилань відповідача на ту обставину, що сторонами встановлений порядок використання спільної валсності, а саме проживання позивача в житловому будинку (літ. А) [ADDRESS] , суд зазначає, що реалізація сторонами права їх власності на інше майно, що перебуває у їх спільній власності та не є предметом спору у справі, що розглядається судом, не може мати наслідком встановлення перешкод власнику в реалізації його правомочностей щодо користування належною йому 1/4 часткою спірного майна, а саме квартири [ADDRESS] . Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню по 50% сплаченого позивачем судового збору, тобто по 992, 40 гривень з кожного. Разом з тим, за відомостями, наданими позивачем, відповідач [PERSON] є інвалідом І групи. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved