Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач звернувся в суду із вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» від 23.05.2022 р. № 129-К його було звільнено з роботи за п.2 ст.41 КЗпП України з підстави втрати до нього довіри з боку роботодавця. Наказ Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» від 23.05.2022 р. № 129-Кпро звільнення з роботи за п.2 ст.41 КЗпП України, трудову книжку він отримав 23.05.2022 року. Так, згідно п.2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випаду винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Однак, оскаржуваний наказ не обґрунтований жодними фактами його винних дій, вважає, що він не допустив жодного порушення, і ані оскаржуваний наказ, ані будь-які інші матеріали справи не містять доказів допущення ним порушень. Також, із жодного документу не вбачається, що він безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності, вважає, що він не є тим суб`єктом, якого можна звільнити з роботи на вказаній підставі. Вважає його звільнення незаконним, та таким, що порушує його право на роботу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» від 23.05.2022 р. № 129-К, яким позивача було звільнено з роботи за п.2 ст. 41 КЗпП України з підстави втрати довіри з боку власника, поновити його на роботі в Державному підприємстві «Білоцерківське лісове господарство» на посаді майстра лісу Снітинського лісництва Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» та стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 23.05.2022 р. по день прийняття судом рішення у розмірі 24953,59 грн. Ухвалою суду від 22.06.2022 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання. До суду 13.09.2022 року надійшов відзив від представника відповідача, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтовані відзиву посилається на те, що наказом № 44-ОД від 22.04.2019 року за [PERSON] були закріплені квартали 12-20,23,24,27-29 обходу № 4 Снітинського лісництва. Відповідно до посадової інструкції основними цінностями, які були довірені є лісові ресурси. Факт того, що безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей були складовою трудових функцій на постійній роботі позивача, можна встановити на підставі посадової інструкції майстра лісу та наказу про прийняття на роботу. Щодо вини [PERSON] то вона встановлена висновком службового розслідування від 23.05.2022 року та Наказом № 97 від 23.05.2022 року про результати проведення службового розслідування в якому вказано, що за результатами перевірки було встановлено, що в діях майстра лісу [PERSON] наявний склад дисциплінарного правопорушення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 03.06.2013 року позивача [PERSON] призначено на посаду майстра лісу Снітинського лісництва в ДП «Фастівський лісгосп». Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 21.10.2021 року № 681 ДП «Фастівський лісгосп» було припинено шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДП «Білоцерківське лісове господарство» у зв`язку з чим та на підставі ч.3 ст.36 КЗпП України [PERSON] було переведено до штату працівників ДП«Білоцерківське лісове господарство». Наказом директора Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» від 23.05.2022 р. № 129-К [PERSON] було звільнено з роботи за п. 2 ст.41 КЗпП України з підстави втрати до нього довір`я з боку власника. Пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що ця норма матеріального права не передбачає наявність обвинувального вироку суду як обов`язкової умови для звільнення працівника за викладеною у ній підставою; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Пункт 28 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснює, що звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережності такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Верховний Суд України у своєму висновку №6-104цс 14 від 24.09.2014 року зазначив наступне: при розгляді справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої ст. 41 Кодексу законів про працю України, суду, крім іншого, необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з безпосереднім обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Верховний Суд у своїй постанові від 28.03.2018р. у справі № 296/3031/16-ц зазначив, що для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт. Отже, вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Згідно пункту 1 частини першої ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. За змістом статті 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктом 2 розділу 1 постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 (діюча на теперішній час), якою затверджено вичерпний перелік посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність - посада лісничого або роботи, які виконує лісник не входить до переліку посад з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі виробництва. Судом встановлено, що позивач був прийнятий на посаду майстра лісу та безпосередньо не обслуговував грошові, товарні цінності. В судовому засіданні не здобуто доказів того, що позивач згідно своїх посадових обов`язків безпосередньо обслуговував грошові, товарні або культурні цінності, і його дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що підставою для звільнення [PERSON] із займаної посади послугував Наказ № 97 від 23.05.2022 року про результати проведення службового розслідування. За змістом ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і З статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової" організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Відповідачем не надано доказів, що позивач повідомлявся та запрошувався на розгляд письмового подання відповідача до виборного органу первинної профспілкової організації. З огляду на вищевикладене, доводи відповідача, щодо відсутності необхідної наявної згоди профспілкового комітету на звільнення [PERSON] із займаної посади суд не може прийняти до уваги, оскільки така згода не надана в порядку та без розгляду подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником встановленого ст. 43 КЗпП України. Суд рахує, що обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України). Також відповідачем не було доведено факту винних дій [PERSON] , які призвели до втрати до нього довір`я з боку власника, оскаржуваний наказ № 129-К від 23.05.2022 року, як підставу його звільнення містить тільки посилання на дисциплінарний проступок із займаної посади, будь-яких інших доказів винних дій позивача відповідачем вказано не було. Однак, самим по собі складеним актом проведення службового розслідування від про вчиненння [PERSON] порушення, за наявності попередніх позитивних характеристик про рівень його кваліфікації, в колективі користується авторитетом та з урахуванням характеру, способу, та інших обставин, що мають істотне значення, жодним чином не стверджується недостатність професійної кваліфікації позивача та втрати до нього довіри з боку власника Оцінюючи наявні фактичні дані у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача за наведених обставин неправильно проведене роботодавцем за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Тому його було звільнено з посади незаконно і він підлягає поновленню на роботі. Трудовим законодавством презюмується вина роботодавця при оспорюванні працівником законності підстав свого звільнення з роботи, а тому обов`язок довести обґрунтованість підстав звільнення в суді покладається саме на Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство». Вбачається, що відповідач не надав суду переконливих і обєктивних доказів на правельність прийнятого рішення, щодо звільнення[PERSON] , як наслідок, втрати ним довіри з боку власника. Крім того, в порушені вимог чинного трудового законодавства, у наказі Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» від 23.05.2022р. № 129-К, яким [PERSON] було звільнено з роботи за п.2 ст.41 КЗпП України з підстави втрати до нього довіри з боку власника, відсутня посилання на частину ст. 41 КЗпП України, за якою було звільнено працівника. Вказані вимоги до наказів про звільнення врегульовано у постанові пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені порушення вимог Конституції України, КЗпП України, а саме: недотримання порядку та процедури звільнення, суд вважає наявні підстави для скасування наказу № 129-К від 23.05.2022 року про звільнення [PERSON] та поновлення його на посаді майстра лісу з 23.05.2022 року. Тобто, суд приходить до переконання, що у роботодавця Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» були відсутні підстави для звільнення [PERSON] з посади майстра лісу, а наказ № 129-К від 23.05.2022р. про звільнення [PERSON] грубо порушує права на працю, які закріплені в Конституції України, Декларації МОП (Міжнародної організації праці) про основні принципи і права у сфері праці (затверджена Міжнародною конференцією праці на її 86-й сесії в Женеві, 18 червня 1998 р.), Європейській соціальній хартії, Кодексі законів про працю України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач у справі, безпідставно позбавив позивача прав передбачених Конституцією України, а саме права на працю, безпідставно звільнивши позивача, тим самим обмеживши права останнього. За таких обставин суд приходить до висновку про порушення ДП «Березнівський лісгосп» п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України при звільненні позивача з роботи, порушення його трудових прав і інтересів і необхідність захисту його порушеного права, шляхом поновлення його на попередньому місці роботи. Згідно із частиною 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно наказу про звільнення позивач працював на посаді майстра лісу Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» і тому поновлений він має бути саме на цю посаду. Таким чином, позивач підлягає поновленню на роботі. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника прийняте органом, який розглядає трудовий спір підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 23 травня 2018 року, середня заробітна плата позивача за останні чотири місяці роботи склала 24953,59 грнЮ що підтверджується довідкою відповідача від 17.06.2022 року. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Рішення судув частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України підлягає виконанню негайно. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в дохід держави. Суд вважає за необхідне стягнути із Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» на користь держави судовий збір в сумі 2481 грн. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що наявні законні та достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved