Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 06.12.2020 року мало місце залиття квартири позивача з вини відповідача. За її заявою працівниками ТОВ «ЖЕП «Перспектива» було складено Акт залиття від 07.12.2020 року, відповідно якого причиною аварії стало виривання глушки на холодній воді в туалеті квартири [ADDRESS] . Згідно висновку експерта № 5/1-21 ринкова вартість відновлювальних робіт в квартирі позивачки складає 11700грн. Також їй була заподіяна і моральна шкода, яка виразилася в емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття та пошкодження квартири. Добровільно відповідач не бажає відшкодовувати заподіяну ним шкоду, у зв`язку з чим звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоді в розмірі 11700грн., моральну шкоду - 30 000 грн. та витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 1800грн. Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 16.08.2021 року, постановлено справу розглядати у спрощеному провадженні. 08.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що позовна заява не обґрунтовується жодними належними та допустимими доказами, Акт залиття квартири складався у відсутності відповідача, він не знав про його існування, хоча був присутній у квартирі під час вказаних подій. Ніякі члени комісії до нього до квартири ніколи не заходили, звідки встановлено причину затоплення йому не відомо, також не доведено, яке відношення до обслуговування будинку має ТОВ «ЖЕП «Перспектива». В судове засідання позивач не з`явилась, раніше подавала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не прибув, представник відповідача надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу без участі відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Третя особа, ТОВ «ЖЕП «Перспектива», в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливо здійснити на підставі наявних у справі матеріалів. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Власником квартири за адресою: [ADDRESS] є позивачка [PERSON] на підставі договору дарування від 28.11.2020 року. Власником квартири: за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 264035992 від 02.07.2021 року. Відповідно до змісту акту від 07.12.2020 року, затвердженого виконавчим директором ТОВ «ЖЕП «Перспектива» Андрєєвим В.В., вбачається, що комісія у складі виконавчого директора Андрєєва В.В. та майстра [PERSON] склали акт на предмет залиття квартири за адресою: [ADDRESS] . Було виявлено наступні пошкодження: на стелі в спальні плями розміром ( 0.2-0.15) м.; на стінах в спальні плями розміром (0. 5 -0.2) м.; на лоджій на стелі плями розміром ( 1-0.5) м., в кімнаті №2 пляма на стелі. Причиною аварії зазначено виривання глушки на холодній воді в туалеті квартири [ADDRESS] . 21.05.2021 року експертом [PERSON] було складено висновок експерта № 5/1-21 за результатами проведеної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, відповідно до якого ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття квартири [ADDRESS] , що належить позивачці, складає 11\~700грн. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України. При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У частині третій статті 12 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір. Позивачка на підтвердження вини відповідача, посилається на акт від 07.12.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, долучений до позовної заяви акт від 07.12.2020 року не приймає до увагу з огляду на наступне. Відповідно до п. 2\~\~Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 (надалі Правила), технічне обслуговування жилих будинків - комплексних робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати\~\~безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж\~\~та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Згідно п. 2.3.6 Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причину залиття, зокрема, чи залиття спричинено внаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання, чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форму вказаного акту встановлено в додатку № 4 до Правил. Між тим, вимогами Правил передбачена необхідність обов`язкової присутності зацікавлених осіб від винної сторони. У порушення вимог Правил, акт не містить даних щодо повідомлення власників квартири за адресою: [ADDRESS] , зокрема відповідача, оскільки зі змістом вказаного акту останній не ознайомився, про що свідчить відсутність підпису в акті. Наданий висновок № 5/1-21 суд до уваги не приймає, оскільки не може бути належним доказом залиття, яке мало місце 06.12.2020 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів вини у залитті квартири саме відповідача. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. Враховуючи те, що позивачка не довела вини відповідача у завданні їй майнової шкоди та порушення її прав внаслідок неправомірних дій відповідача, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи викладене, стороною позивачки не доведено обставини, на які вона посилається у позовній заяві щодо відшкодування майнової шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed