Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. \~ \~ \~ \~Посилається на те, що з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах, у яких в них народилися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~На даний час відносини між ними припинені, але їхні спільні діти залишилися проживати разом з ним. \~ \~ \~ \~Рішенням виконавчого комітету (органу опіки і піклування) Нересницької сільської ради № 52 від 28.04.2022 визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з ним [PERSON] . \~ \~ \~ \~2 травня 2022 року відповідачка проігнорувала рішення органу опіки та піклування та без його відома і дозволу самостійно забрала дітей до себе за місце проживання. \~ \~ \~ \~Його спроби повернути дітей виявилися безрезультатними. У зв`язку з чим він просить відібрати дітей від матері без позбавлення батьківських прав і повернути йому за місцем його проживання, утримання та виховання. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Голова Нересницької сільської ради надав суду листа про розгляд справи у відсутності представника ради. Відповідно до\~ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~В судовому\~засіданні встановлено,\~що у\~фактичних шлюбних\~відносинах між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~народилося двоє\~доньок, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідно характеристики виданої Нересницькою сільською радою № 320 від 18.04.2021 [PERSON] проживає на території ради з 2016 року. Має на утриманні двох малолітніх дітей. Рішенням виконавчого комітету Нересницької сільської ради № 52 від 28.04.2022 визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , та [PERSON] з батьком [PERSON] . \~ \~ \~ \~З листа Начальника Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області № 15503/106/29/1/2022 від 23.09.2022 вбачається, що за результатами проведеної перевірки по зверненню [PERSON] по факту неправомірних дій з боку співмешканки [PERSON] не встановлено ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено Кримінальним кодексом України, оскільки між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, які до компетенції поліції не відносяться, тому питання з приводу вирішення місця проживання малолітніх дітей, рекомендують звернутися до суду у порядку приватного звинувачення. В ході розгляду справи встановлено, що малолітні діти перебували на утриманні батька [PERSON] , який займався їх вихованням, розвитком та навчанням. Факт прийняття батьком активної участі у вихованні дітей, їх навчальному процесі також підтверджується поясненнями відповідачки [PERSON] , яка під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, підтвердила, що часто виїжджає на заробітки за кордон, тому залишає доньок на утриманні та вихованні у батька [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначив, що наявність на даний момент спору про визначення місця проживання доньок обумовлена для правового обґрунтування проживання дітей разом з ним та уникнення в подальшому самочинної зміни їх місця проживання відповідачкою, оскільки подібні випадки вже були, що підтверджується його звершенням у поліцію. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як визначено стст. 141,\~153 СК України, яка кореспондує зі\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до вимог чч. 1-3\~ст.\~157\~СК України питання\~виховання дитини\~вирішується батьками\~спільно,\~крім випадку,\~передбаченого частиною\~п`ятою цієї\~статті. Той\~із батьків,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~зобов`язаний\~брати участь\~у її\~вихованні і\~має право\~на особисте\~спілкування з\~нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1-3\~ст.\~15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» Дитина,\~яка проживає\~окремо від\~батьків або\~одного з\~них,\~має право\~на підтримання\~з ними\~регулярних особистих\~стосунків і\~прямих контактів. Батьки,\~які проживають\~окремо від\~дитини,\~зобов`язані брати\~участь у\~її вихованні\~і мають\~право спілкуватися\~з нею,\~якщо судом\~визнано,\~що таке\~спілкування не\~перешкоджатиме нормальному\~вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У розумінні положень ч. 1 ст. 160, ст. 161 СК України, місце проживання дитини у віці до 10 років визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень\~ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . До того ж відповідачка відзив на позов не надала та підтвердила, що через її постійний виїзд за кордон доньки переважно проживають з позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, визначення місця проживання дітей разом із батьком не позбавляє права відповідачки спілкуватися з доньками та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання їх з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з ними, прояву турботи відносно них та участі у їхньому вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком доньок щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Згідно до вимог ч. 1\~ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Указана норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Відібрання дитини у контексті\~ст. 162 СК України\~це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 548/228/19-ц (провадження № 61-20854св21). Судом встановлено, а сторонами визнано, що відповідачка [PERSON] порушила попередньо досягнуту з позивачем [PERSON] домовленість про визначення місця проживання дітей з ним та самовільно, без його відома та попереднього погодження змінила місце проживання малолітніх дітей. Таким чином, ч. 1 ст. 162 СК України, якою передбачено відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, покликані захистити права того з батьків, з ким визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків, хто самоправно змінив її місце проживання, може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки малолітні доньки проживали з позивачем, допоки відповідачка самовільно не змінила їх місце проживання. Отже, позов в частині відібрання дітей у матері без позбавлення її батьківських прав та повернення батькові підлягає задоволенню. У зв`язку з задоволенням цивільного позову, на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачки в користь позивача слід стягнути у повному обсязі суму понесені судові витрат 992.40 гривень. За таких обставин,

Outcome: approved