Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , та [PERSON] , 29 серпня 2017 року уклали шлюб, від якого позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що на момент подання позовної заяви сторони спору спільне господарство не ведуть та сумісно не проживають, позивач має намір звернутись до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. При цьому, як зазначає позивач, малолітня дитина [PERSON] , проживає із батьком та повністю перебуває на його матеріальному утримання, позивач має можливість повноцінно приділяти час та увагу своєму сину, проводити з ним дозвілля, брати участь у його вихованні, забезпечувати його належними житловими умовами, необхідними для його розвитку. Відтак, позивач вважає, що відсутні будь-які обставини, що унеможливлюють проживання малолітньої дитини з ним, а відповідач не має самостійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання спільної дитини, не має у власності власного житла та місця для проживання, де могла б проживати дитина. Враховуючи наведене, з урахування уточнення позовних вимог, позивач просить дитину [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні та вихованні батька [PERSON] , визначивши місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] без прив`язки до конкретної адреси місця проживання. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач по справі в підготовче судове засідання не з`явилась, однак попередньо до суду надійшла заява, згідно якої [PERSON] , позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. Одночасно, просить розгляд справи проводити за її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явився. Попередньо клопотань (заяв) про перенесення підготовчого судового засідання до суду подано не було. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206, 207 ЦПК України. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, заявлених позивачем, у повному обсязі, перевіривши наявність законних підстав для задоволення позову, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 серпня 2017 року [PERSON] , та [PERSON] , уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 29 серпня 2017 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі, [INFO] у сторін спору народилась спільна дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 07 березня 2018 року. Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 11 серпня 2022 року № 230, на виконання ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2022 року, було затверджено висновки служби у справах дітей про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі вказаного рішення, судом встановлено, що служба у справах дітей вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно довідки № 14.35/1457 від 28 лютого 2020 року про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , дійсною адресою реєстрації місця проживання останнього є: [ADDRESS] . Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин 2 та 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України (далі СК України), здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 157 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Частиною першою статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, до досягнення дитиною віку 10 років місце проживання дитини, визначається за згодою батьків, а у випадку її відсутності та виникнення спору між батьками, судом, за відповідною позовною заявою. Вирішуючи даний спір, суд констатує, що за долученими до позовної заяви доказами, неможливо належним чином встановити та перевірити обставини, визначені ч. 1, 2 ст. 161 СК України, зокрема, щодо ступеня виконання кожним із батьків своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них та інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини. Проте, беручи до уваги, що сторони самостійно дійшли згоди щодо проживання їх спільної малолітньої дитини, що виражається у визнанні відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 160 СК України, визначає місце проживання дитини за згодою, якої дійшли батьки малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з дійсних обставин справи та визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved