Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

02.12.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригод. Свої вимоги мотивував тим, що 09.06.2020 приблизно о 15 годині водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗАЗ Lanos, д.н.з. [NUMBER] , по вул. Пушкіна 21 в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, при буксируванні не врахувала дорожньої обстановки, не впоралася з керуванням, допустила зіткнення з парканом та автоматичними воротами по вул. Пушкіна 21, в результаті зіткнення транспортний засіб, паркан та автоматичні ворота отримали механічні пошкодження. Таким чином вищезазначеними діями [PERSON] порушила п. 12.1. ПДР та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.08.2020 року № 369/7291/20 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача 1, яка І керувала автомобілем марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. [NUMBER] , застрахована не була. Відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Після вчинення відповідачем ДТП позивач звернувся до відповідача 2: Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку та про відсутність у винуватця ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача 2 і просив направити їх представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а також щодо відшкодування йому завданих збитків. Але представник відповідач 2: МТСБУ не з`явився у визначений строк і тривалий час після його спливу, тому він був змушений самостійно звернутися До ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» для визначення розміру завданої йому шкоди. Згідно Висновку про вартість від 25 серпня 2020 року складеним ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» - вартість відновлювального ремонту відкатних воріт, які були пошкоджені відповідачем внаслідок вчинення ДТП за адресою: [ADDRESS] - складає 30000,00 (тридцять тисяч) гривень. За проведення експертного дослідження позивач сплатив виконавцю 3 500,00 гривень, що підтверджується Договором про надання оціночних послуг № 044, Рахунком на оплату № СФ-073 від 21 серпня 2020 року та Актом наданих послуг № 62 від 28 серпня 2020 року. Крім матеріальних збитків, позивачу було заподіяно і моральну шкоду. Протягом тривалого часу, у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, позивач був змушений самостійно шукати гроші для їх ремонту, через що тривалий час відчував фінансові труднощі. Бюджет сім`ї довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП майна. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Крім того, одразу після ДТП позивачу довелося досить довгий час вирішувати питання, що пов`язані з підготовкою та оформленням документів для страхової компанії, експертизи, пошуком майстрів для якісного відновлювального ремонту воріт. Зазначені справи є досить тривалими та потребують витрачати багато вільного часу. З огляду на необхідність особистої присутності у вказаних справах, довелося брати неоплачувану відпустку за для їх вирішення, що спричинило додаткові виграти і моральні і матеріальні. Розмір моральної шкоди, з урахуванням усіх незручностей, стресу тощо позивач визначив у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. Позивач просив стягнути на його користь з моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальні збитки - 30 000,00 грн, витрати на проведення експертиз - 3 500,00 грн. та стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду - 5 000,00 грн, судові витрати 4000,00 грн та 840,040 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 31.05.2021 року представник відповідача Моторного (транспортне) страхове бюро України надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 у повному обсязі. В обгартування зазначив, що позивач не надав будь-яких допустимих, належних, достовірних доказів у відповідності до ст. 76-80 УПК України на підтвердження факту його звернення до МТСБУ, а висновок про вартість проведення відновлювального ремонту відкатних воріт від 28.08.2020 року є неналежним та не може виступати письмовим доказом по справі. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідур М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.09.2021 року цивільну справу було прийнято до провадження судді Фінагеєвої І.О, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі. У судове засідання відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав відзив та заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 09.06.2020 приблизно о 15 годині 00 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗАЗ Lanos, д/н [NUMBER] , по вул. Пушкіна 21 в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, при буксируванні не врахувала дорожньої обстановки, не впоралася з керуванням допустила зіткнення з парканом та автоматичними воротами по вул. Пушкіна 21, в результаті зіткнення транспортний засіб, паркан та автоматичні ворота отримали механічні пошкодження, своїми діями водій [PERSON] порушила п.12.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.08.2020 року № 369/7291/20 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Також, стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. В порушення умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність [PERSON] , за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було. Згідно Висновку про вартість відновлювального ремонту відкатних воріт, які були пошкоджені відповідачем внаслідок вчинення ДТП за адресою: [ADDRESS] , складеного ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» від 28 серпня 2020 року, 25 серпня 2020 року експертом було проведено оцінку та визначено ринкову вартість відновлювального ремонту для відшкодування матеріальних збитків на його проведення, яка становила - 30 000,00 грн. Об`єктом незалежної оцінки було встановлення вартості відкатних воріт, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1511 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться у власності [PERSON] та [PERSON] , відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 06.11.2018 року. Між ТОВ «Інститутом незалежної експертної оцінки» та [PERSON] 21.08.2020 року укладено Договір №044 Про надання оціночних послуг, відповідно до п. 3.2. якого, вартість проведення оціночних послуг складає 3500,00 грн. Відповідно до рахунком на оплату № СФ-073 від 21 серпня 2020 року та Акту наданих послуг № 62 від 28 серпня 2020 року, [PERSON] сплатив ТОВ «Інститутом незалежної експертної оцінки» 3500,00 грн. за виконанні роботи. За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п.п. 39.2.1 п. 39.2. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Правовий статус МТСБУ визначено в Законі "Про ОСЦПВВНТЗ". Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону "Про ОСЦПВВНТЗ" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 41 Закону "Про ОСЦПВВНТЗ" передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій. Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону "Про ОСЦПВВНТЗ" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Тому юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями винної особи може бути МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону "Про ОСЦПВВНТЗ". Відповідно до норм п. 38.2.1статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Щодо попереднього звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування суд зазначає наступне. Суд вважає, що визначений Законом "Про ОСЦПВВНТЗ" порядок звернення особи, якій завдано шкоду до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну людини. Застосування положень Закону "Про ОСЦПВВНТЗ" у цивільному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права особи, якій завдано шкоду. Право особи у випадку завдання шкоди адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 124 КУпАП, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування особі, якій завдано шкоду. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону "Про ОСЦПВВНТЗ". Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Протилежний підхід, який ставив би у залежність право особи, якій завдано шкоду на компенсацію за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист . Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку. У постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі N 227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові ККС від 30 серпня 2018 року у справі N 732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом. У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі N 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: "потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту". У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. Водночас у межах справи про адміністративне правопорушення факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для цивільної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі не звернення [PERSON] безпосередньо до МТСБУ або страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Тому суд приходить до висновку про те, що попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону "Про ОСЦПВВНТЗ", не є обов`язковим. Щодо висновку про вартість проведення відновлювального ремонту відкатних воріт від 28.08.2020 року, суд приймає його як належний письмовий доказ, оскільки такий висновок має докладний опис поведених експертом досліджень, у їх результаті експертом ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» зроблені відповідні висновки про пошкодження відкатних воріт та встановлено вартість проведення відновлювального ремонту. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. В той час відповідачем та його представником не доведено, що висновок експертизи є неналежним доказом, а саме, що він не стосується предмета доказування або одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідач та його представник, заперечуючи проти висновку експерта, не надали доказів на його спростування, не скористалися правом на подання клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі, не ставили перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу. За таких обставин суд вважає, що висновок експерта про вартість проведення відновлювального ремонту відкатних воріт від 28.08.2020 року, за результатами проведення експертизи ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» є належним доказом у даній справі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з Моторного (транспортне) страхове бюро України на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожно-транспортної пригоди у розмірі 30 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] у якості відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до роз`яснень пунктів 3-5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до роз`яснень пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Суд враховує, що позивач [PERSON] зазнав моральних страждань внаслідок пошкодження належного йому майна, необхідності відстоювати свої права, а також нести додаткові витрати на відновлення порушеного права. Виходячи з тяжкості та тривалості моральних страждань, а також з принципу розумності та справедливості суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у розмірі 3 000 грн., які підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , що є достатньою та обґрунтованою сумою моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки значний час, через невиконання відповідачем своїх зобов`язань позивач не мав змоги користуватися та розпоряджатися своїм майном, переніс душевні страждання, які зазнав у зв`язку із фінансовими труднощами, які виникли у зв`язку з ремонтом воріт, зверненням до страхової компанії та вирішенням питань з підготовки та оформлення документів, взяттям неоплачуваної відпустки для вирішення питань про ремонтні роботи відкатних воріт. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., суми сплаченого судового збору у розмірі 840,40 грн. та з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на проведення експертного дослідження для оцінки майнової шкоди у розмірі 3 500 грн., суд зазначає наступне. 15.10.2020 року між [PERSON] та адвокатом Мишко Юрієм Миколайовичем укладено Договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Відповідно до п. 2.3.1 клієнт зобов`язався сплатити адвокатові гонорар в розмірі та строк погоджені між ними. Згідно розрахунку витрат робочого часу адвоката та обчислення вартості наданих послуг адвокат надав клієнтові наступні правничі послуги: юридична консультація, правовий аналіз та збір документів, складання і друк позову. Вартість наданих послуг склала - 4 000,00 грн. Відповідно до акту передачі-приймання наданих послуг від 19.11.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 152020 від 19.11.2020 року, [PERSON] сплатив адвокатові за наданні ним юридичні послуги 4 000,00 грн. Крім того, за проведення експертного дослідження про вартість відновлювального ремонту відкатних воріт, які були пошкодженні внаслідок ДТП, позивач сплатив виконавцю 3 500,00 гривень, що підтверджується Договором про надання оціночних послуг № 044, Рахунком на оплату № СФ-073 від 21 серпня 2020 року та Актом наданих послуг № 62 від 28 серпня 2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З огляду на те, що до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України позивачем пред`явлена вимога про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП у розмірі 30 000 грн., а суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині, витрати на проведення експертного дослідження для оцінки майнової шкоди у розмірі 3 500 грн. суд покладає на відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскільки вказані витрати стосуються саме позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, яка пред`явлена до вищевказаного відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем при розгляді даної справи є документально підтвердженими, доведеними належними доказами (копією договору, розрахунком витрат робочого часу адвоката та обчислення вартості наданих послуг, актом виконаних робіт по Договору, та квитанцією до прибуткового касового ордеру), та пов`язаними з розглядом вказаної цивільної справи. Водночас, судом враховано, що позивач звернувся до суду з позовом до двох відповідачів - [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України, проте в порушення норм ст. 141 ЦПК України просив суд стягнути витрати на правничу допомогу лише з одного відповідача [PERSON] . А відтак, дослідивши надані стороною позивача письмові докази, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу необхідно задовольнити частково, та стягнути з відповідачів [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України в рівних частинах на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн., з урахуванням того, що зазначені витрати документально підтверджені та доведені, а у акті виконаних робіт зазначено їх детальний опис. Таким чином суд вважає, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують обставини справи та задовольняє вимоги позивача частково, а саме: про стягнення у якості відшкодування вартості матеріальних збитків у розмірі 30 000,00 грн., які підлягають стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача [PERSON] , стягнення з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України, документально підтверджених витрат на проведення експертного дослідження для оцінки майнової шкоди у розмірі 3 500,00 грн., стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн., стягнення з відповідачів [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України в рівних частинах витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. та судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial