Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що вона є власником зазначеної квартири. Відповідач є її онуком, який не проживає в квартирі без поважних причин понад один рік. На теперішній час реєстрація її онука в належній їй квартири чинить певні перепони у розпорядженні власністю. В добровільному порядку з місця реєстрації онук не знявся, повідомив, що на теперішній час у нього немає такої можливості. Посилаючись на ст.ст.319, 321, 405 ЦК України, просить визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі. Позивач [PERSON] \~та її\~представник \~адвокат Мунтян\~В.І.\~(а.с.26-27)\~в сьогоднішнє\~судове засідання\~не з`явились.\~Представник надав\~заяву про\~розгляд справи\~у його\~та позивача\~відсутність (а.с.43), позов підтримує, просить задовольнити. В минулому судовому засіданні, представник проти заочного розгляду справи не заперечував. Посилаючись на обставини викладені в позові, додатково суду пояснив, що відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, більше року в квартирі з позивачкою не мешкає. Де він перебуває позивачці не відомо, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання втретє не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або пояснень по суті позовних вимог суду не надав, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином (а.с.14, 22, 25, 38). Суд на підставі ст.ст.223, 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку, за згодою позивача. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст.ст.247, 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло від 15.09.1993 року та архівною довідкою БТІ №352 (а.с.6, 9-10, 32, 42). Відповідно до\~довідки КП\~«Житлогосп» №23\~від 10.08.2022\~року в\~квартирі за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~зареєстровані [PERSON] ,\~ [INFO] \~-\~власник,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~-\~онук. Факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі також підтверджується і довідкою Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 09.09.2022 року (а.с.7, 14). Позивач вказує на те, що відповідач в спірному житлі більше одного року не проживає. Вона має намір розпорядитись власністю, проте реєстрація її онука в належній їй квартири чинить певні перепони. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснив, що він є чоловіком онуки позивача. Добре знає позивача та відповідача у справі. [PERSON] є онуком [PERSON] , фактично мешкає десь в районі «Калініна» в місті Олександрія. В квартирі [ADDRESS] мешкає лише [PERSON] , [PERSON] не бачив в квартирі близько двох років. Свідок [PERSON] суду показав, що є онуком позивача та двоюрідним братом відповідача. Він відвідує [PERSON] десь три рази на місяць, вона мешкає одна. [PERSON] більше року з бабусею не живе, зі слів [PERSON] знає, що він мешкає в м. Олександрії десь в районі «Братської могили». Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Наведене свідчить, що задоволення позову про позбавлення особи права користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання понад встановлений законодавством термін. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Відповідно до акта-розпорядження, складеного КП «Житлогосп» 19.08.2022 року №192 за участю сусідів, [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає з дня реєстрації (18.12.2007 року), на момент проведення перевірки та складення акта у зазначеній квартирі відповідач був відсутній, особистих речей не має (а.с.8). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени, сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню таким, що втратив право користування житлом квартирою [ADDRESS] . На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягав. На підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved