Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

1. Описова частина У липні 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник [PERSON] - адвокат Антонова К.В. з позовною заявою до Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси про поновлення на квартирному обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] та згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 28.10.2020 року №44 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». Станом на день звільнення з військової служби він перебував на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині [NUMBER] . Підпунктом 1 пункту 1 витягу з протоколу №1 від 08.02.2021 року засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] та підпунктом 1 пункту 1 витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) №88 від 11.02.2021 року «Про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями та зняття з обліку військовослужбовців, як потребуючих поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання» позивач був знятий з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями у зв`язку зі звільненням наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 08.02.2021 р. №1 з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». З метою захисту своїх прав та інтересів [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси. Інші процесуальні дії у справі Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 07.07.2021 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 08.07.2021 року. 12.07.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 20.10.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви (клопотання) учасників справи На адресу суду 30.07.2021 року (вх. № 35490) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року (станом на момент виникнення спірних правовідносин), визначено лише три категорії військовослужбовців, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла, у разі звільнення їх з військової служби у запас або у відставку, а саме: звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів. Позивач не підпадає під жодну з вищенаведених категорій, його виключено зі списків особового складу частини за підпунктом «а» пункту ч. 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), що позбавило його права залишитись на квартирному обліку при військовій частині. З підстав, викладених у відзиві на позов, просить у задоволені позову відмовити. Позивач подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (вх.№ ЕП -1804 від 02.02.2022 року). Представник третьої особи Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси у судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлявся належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що Судом встановлено, що наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 28.10.2020 року №44 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». Згідно підпункту 1 пункту 1 витягу з протоколу №1 від 08.02.2021 року засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] позивача було знято з обліку, як потребуючого поліпшення житлових умов шляхом надання приміщень для постійного проживання, у зв`язку зі звільненням наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 28.10.2020р. №44 з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до підпункту 1 пункту 1 витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) №88 від 11.02.2021 року «Про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями та зняття з обліку військовослужбовців, як потребуючих поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання» позивач був знятий з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями у зв`язку зі звільненням наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 08.02.2021 р. №1 з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 Житлового кодексу Української РСР (далі -ЖК Української РСР), відповідно до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах (стаття 33 ЖК Української РСР). Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з абзацом 1 частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу 4 частини першої та пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні положення закріплені також і в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 на виконання приписів вищевказаної статті . Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Пунктом 30 Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Пунктом 3 Порядку встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. Згідно ст.40 Житлового кодексу України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Згідно п.21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 р. за № 1020/32472 (діючої на момент звільнення [PERSON] ) зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено два види звільнення військовослужбовців з військової служби: у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; або у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку. У судовому засіданні встановлено, що позивача звільнено з військової служби саме у запас, він має вислугу на військовій службі 20 років і більше. Отже, зазначеними законами держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених житловим законодавством і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Тобто такої умови для зняття з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, як припинення військової служби за підставі підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не містить ні Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ні закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Порядок № 1081, ні Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (всі нормативно-правові акти у редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин). Результат системного аналізу зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на залишення на квартирному обліку до отримання ними житла у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, прямо передбачених пунктом 30 Порядку № 1081. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.09.2021р. (справа №740/3917/20), від 23.10.2021р. (справа №295/11871/19), від 04.02.2021р. (справа №683/350/19) Посилання у відзиві на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц (провадження № 14-169цс18) суд вважає безпідставним, оскільки у справі № 752/5881/15-ц застосовано положення Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, що втратила чинність 16 жовтня 2018 року. Крім того, позивач у справі №752/5881/15-ц мав вислугу лише 13 років, у той час як вислуга [PERSON] становить 20 повних календарних років. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) застосовує певні критерії до аналізу якості закону, зазначаючи, що 1) закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку (рішення у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року). У рішенні у справі «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, в якій державні органи неправомірно зобов`язали заявника сплатити податок (пункт 51), ЄСПЛ зазначив, що «… якість законодавства … - доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні»; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження та забезпечення прав і свобод людини; забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). У рішенні у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний Союз» проти України» від 26 червня 2018 року (пункт 186) ЄСПЛ вказав, що принцип законності передбачає, що чинні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні (рішення у справі «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, пункти 109, 110). Аналогічно національне законодавство має надавати засіб юридичного захисту від свавільного втручання державних органів влади у права, захищені Конвенцією (рішення у справі «Хасан і Чауш проти Болгарії» від 26 жовтня 2000 року, пункт 84). Суд зазначає, що положення Закону у редакції на час постановлення позивача на квартирний облік, є чіткими, надавали можливість позивачу передбачити отримання житла відповідно до Закону, а зняття позивача з квартирного обліку згідно рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформленого протоколом №13 від 10.11.2020р. та наказ командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) №697 від 13.11.2020р. в частині зняття [PERSON] з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас за п.п. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) без зазначення правових підстав, як військовослужбовця, що має 29 років 02 місяці вислуги років, буде становити для позивача надмірний тягар, при цьому втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Також судом враховується, що зняття позивача з квартирного обліку за встановлених обставин не переслідує законної мети, відповідачем не доведено необхідність вказаних заходів щодо позивача відповідно до чинного законодавства України. За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: partial