Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (далі - позивач, ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 2 146,62 грн. боргу за житлово-комунальні послуги, 416,62 грн. інфляційних втрат та 193,97 грн. - три проценти річних, а всього 2 756,91 грн., а також суму судового збору та 24 600,00 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначає, що ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництва та постачання теплової енергії у житловому будинку на [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , а саме, у секції (будинку) 32Г. Незважаючи на те, що позивач свої обов`язки щодо здійснення обслуговування та поточного ремонту житлового будинку, приміщень будинку, забезпечення роботи технічного обладнання та інженерних мереж, комунікацій відповідно до технічних вимог законодавства, відповідних підзаконних актів, забезпечення надання належної якості комунальних та інших послуг власникам житлових, нежитлових та інших споруд будинку виконував своєчасно та в повному обсязі, відповідач свої обов`язки щодо оплати послуг не пізніше 15 числа наступного місяця не виконував у повному обсязі. Посилаючись на те, що станом на 01.06.2021 року у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 2 146,62 грн., на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просить стягнути з відповідача на свою користь указану суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами у цивільній справі за позовом ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Як визначено у ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). На виконання вимог абз. 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України, з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] , судом було здійснено запит до Комунального підприємства «Головний інфомаційно-обчислювальний центр»; згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 12.07.2021 року № 65437276 станом на 12.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи відсутні. Відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить направлення останній копії позовної заяви з додатками та ухвали суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте, конверт повернувся на адресу суду з відмітками поштового відділення «повертається», «за закінченням терміну зберігання». Як визначено у ч.ч. 1-3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Отже, оскільки копія ухвали суду була направлена відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу місця реєстрації останньої, проте, конверт повернувся з відмітками поштового відділення «повертається», «за закінченням терміну зберігання», а відповідач про зміну адреси суд не повідомляла, то суд вважає, що ухвала суду відповідачу вручена. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] обслуговує ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» та здійснює обслуговування та поточний ремонт житлового будинку, приміщень будинку, забезпечує роботу технічного обладнання та інженерних споруд тощо. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач як власник квартири [ADDRESS] , не оплачує житлово-комунальні послуги, які надає позивач відповідачу як власнику зазначеного житлового приміщення. Разом з тим, позивачем не надано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. За змістом ст. 12 цього Закону, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. З копії витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2021 року, долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні. Копій правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] (укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину тощо) позивачем не надано. Крім того, з отриманої на запит суду інформації відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи (витяг № 65437276 від 12.07.2021 року) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , станом на 12.07.2021 року зареєстровані особи відсутні. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів також не вбачається, що між позивачем і відповідачем укладено договір про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Долучені позивачем до позовної заяви копії листа комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.08.2017 року № 062/14-9850 (И-2017) та інформаційної довідки цього ж підприємства від 26.05.2020 року № 18 не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження права власності відповідача на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, позивач не надав належних та достовірних доказів того, що відповідач була власником вищевказаної квартири у період, за який позивачем нарахована заборгованість, а відтак відсутні підстави стверджувати, що відповідач була споживачем відповідних житлово-комунальних послуг та фактично користувалася ними у цей період, а отже, мала обов`язки зі сплати зазначених житлово-комунальних послуг. За таких обставин, заборгованість за житлово-комунальні послуги, що є предметом позову у цій справі, є необґрунтованою та стягненню з відповідача не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). За положеннями ч. 2 ст. 78 цього Кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). За положеннями ст. 80 цього Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги, а відтак, і про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed