Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~10 листопада 2021 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення осіб без надання іншого жилого приміщення. Позов мотивує тим, що на праві власності йому належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2021 року. У будинку зареєстровані відповідачі, які не перебувають із ним у родинних відносинах та проживають у спірному будинку без законних підстав чим чинять позивачу перешкоди у володінні та користуванні його майном, порушуючи його право власності. У зв`язку із наведеним позивач змушений звернутись до суду. \~ \~ \~ \~Протоколом авторозподілу головуючим суддею призначено суддю Бондарчука В.В. \~ \~ \~ \~15.11.2021 року позовну заяву залишено без руху. \~ \~ \~ \~17.11.2021 року на виконання ухвали позивачем подано заяву про усунення недоліків. \~ \~ \~ \~23.11.2021 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~09.12.2021 року від відповідачів надійшли відзиви на позов, проти заявлених вимог заперечують, вважають їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони жодним чином не порушують право позивача на користування його власністю. \~ \~ \~ \~02.02.2022 року судом відмовлено в задоволенні клопотання про прийняття зустрічного позову, справу призначено до слухання по суті. 19.07.2022 року у зв`язку із тимчасовим увільненням судді Бондарчука В.В., протоколом повторного авторозподілу справу передано судді Продану Б.Г. 21.07.2022 року суддею Проданом Б.Г. справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання. 11.08.2022 року представником відповідача заявлено клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, яке судом задоволено. 12.08.2022 року справу призначено до слухання по суті. 14.09.2022 року представником відповідача подано письмові пояснення на позов, які долучені до матеріалів справи. 11.10.2022 року представником позивача також надано письмові пояснення по справі. В судове засідання представник позивача не з`явилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачів проти заявлених вимог заперечила, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника, вивчивши матеріали справи на надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2021 року, за яким ТОВ «Кей-Колект» продало, а [PERSON] придбав житловий будинок загальною площею 53,9 кв.м. Копія договору додається. У будинку зареєстровані відповідачі, які не перебувають із [PERSON] у родинних відносинах та проживають у спірному будинку. Також суд встановив, що житловий будинок [ADDRESS] був переданий в іпотеку на підставі Договору іпотеки, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] від 15.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Пруняком В.І за реєстровим №2444, з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №11169799000 від 15.06.2007 року. У 2011 році АТ «Укрсиббанк» здійснив відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект». 16 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №22128998 та зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який раніше належав [PERSON] та був предметом іпотеки. Приватним нотаріусом Суперфін Б.М. сформовано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №39181435 від 16.06.2015 року, де зазначено, що підставою для виникнення права власності є Договір іпотеки, серія та номер 2444, виданий приватним нотаріусом Хмельницького МНО Пруняком В.І. 15.06.2007 року. Таким чином, ТОВ «Кей - Колект» свої вимоги до [PERSON] за Кредитним договором задовольнило за рахунок іпотечного майна та зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». В подальшому 28 січня 2021 року між ТОВ «Кей - Колект» та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] придбав у ТОВ «Кей - Колект» будинок [ADDRESS] . [PERSON] вважає, що відповідачі проживають у будинку без законних підстав, чим чинять йому перешкоди у володінні та користуванні майном, порушуючи його право власності, у зв`язку із чим він просить виселити їх без надання іншого житлового приміщення. Суд вважає, що дані вимоги не підлягають до задоволення, оскільки колишні власники та особи, які проживають у житлі, яке придбано за їх кошти та передано в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень статті 109 ЖК Української РСР мають право на користування таким житлом до моменту виселення із надання їм іншого постійного житла. Верховний Сул України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197пс16 сформулював правовий висновок, від якого Верховний Суд не відступав, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-ІУ та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-ІУ, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 рокуу справі № 6-1731 цс 16. Будинок [ADDRESS] , який був переданий [PERSON] в іпотеку, не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а був ним успадкований, про що зазначено у Договорі іпотеки (абз.3 п.1.1. Договору іпотеки: Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.11.2003 року). Дані обставини об`єктивно підтверджуються матеріалами справи. Отже, виселення з житла колишніх власників та осіб, які проживають у житлі, яке придбано не за кредитні кошти та передано в іпотеку, після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень статті 109 ЖК Української РСР неможливе без надання їм іншого постійного житла. \~ \~ \~ \~ При цьому, суд критично оцінює пояснення представника позивача в тій частині, що ТОВ «Кей-Колект» реалізувало власне право на погашення боргу [PERSON] , звернувши стягнення на переданий в іпотеку спірний житловий будинок в рахунок погашення основного зобов`язання, а тому іпотека є припиненою. Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про виселення відповідачів із будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: dismissed