Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом у якому просили: визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по ј частині житлового будинку з господарчими спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,08 га розташованої за тією ж адресою в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Провести в натурі поділ спадкового майна по Ѕ частині між позивачами та відповідачами. У обґрунтування позову зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. Зазначене майно померлий набув у період шлюбу із колишньою дружиною [PERSON] , а саме: земельна ділянка була отримана на підставі рішення виконкому Олександрівської міської ради народних депутатів від 27.10.1999 року. За період сумісного проживання померлого з колишньою дружиною був побудований житловий будинок. Вважають, що про факт того, що житловий будинок був побудований у період шлюбу свідчить те, що колишня дружина померлого відмовилась у судовому засіданні від поділу майна. На його думку, не зважаючи на те, що спірний будинок був зданий у експлуатацію у 2006 році під час другого шлюбу спадкодавця із [PERSON] , зазначений будинок є особистим майном померлого. Не погодившись із первинним позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на спадкове майно, у якому із урахуванням уточнень просили суд: визнати житловий будинок та земельну ділянку спільно набутим майном подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку та земельної ділянки; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/8 частини вищевказаної земельної ділянки та житлового будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON] померлого [INFO] . У обґрунтування зустрічного позову зазначили, що [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями першої черги є: дружина: [PERSON] та діти покійного: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вважає, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку, оскільки вона перебувала із покійним у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2002 року від фактичних шлюбних відносин у них [INFO] народилась донька - [PERSON] , проте шлюбні відносини вона із спадкодавцем зареєструвала лише 14.09.2006 року. Зазначає, що за життя свого покійного чоловіка, вони сумісно будували будинок, який був прийнятий у експлуатацію у 2006 році, тобто після чотирьох років після розірвання шлюбу із матір`ю позивачів за первинним позовом. Окремо зазначила, що у період з 2014 року по 2018 року вона здійснювала певні будівельні роботи, що підтверджуються відповідними чеками. Вважає, що зазначений будинок є спільно набутим майном подружжя, у зв`язку із чим вона вимушена звернутись до суду із зазначеним зустрічним позовом. [PERSON] у судове засідання не з`явився, первинний позов підтримав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Ухвалою суду від 16.11.2022 року, позовні вимоги позивача за первинним позовом - [PERSON] були залишені без розгляду, у зв`язку із черговою неявкою до суду. [PERSON] жодних заперечень щодо зустрічного позову суду не надала. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутність. Зазначила, що первинний позов визнає частково, зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В ході розгляду справи судом було допитано свідка: [PERSON] , яка показала суду, що померлого [PERSON] знала з 2001 року коли переїхали до с. Олександрівка, він був її сусідом перебували у дружніх відносинах, з [PERSON] познайомилась у 2002 році, коли вона почала жити із [PERSON] . Спочатку тривалий час жили у підвалі, оскільки будинок був не придатний до життя (була лише коробка будинку) у самому будинку жити не було можливості. [PERSON] та [PERSON] разом робили ремонт будинку. Розглянувши первинний та зустрічні позови, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первинний та зустрічні позови підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Васильєв [PERSON] помер [INFO] /т.1 а.с. 10/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,100 га розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом серії ЯА №294972 та житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.06.2006 року /т.1 а.с.64, 73/. Відповідно до копії спадкової справи №245/2012 до майна померлого [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] , [PERSON] Васильєва [PERSON] /т.1 а.с. 35-70/. Згідно довідки Олександрівської сільської ради від 06.11.2012 року на день смерті [PERSON] разом із ним у будинку [ADDRESS] , проживала [PERSON] з жовтня 2002 року по квітень 2012 року та з 29.05.2012 року по теперішній час, зареєстрована з 22.08.2006 року. Донька померлого [PERSON] , [INFO] фактично проживала, але реєстрації не мала. Про реєстрацію або проживання будь яких інших осіб не зазначено /т.1 а.с. 58 на звороті/. [PERSON] розірвав шлюб із попередньою дружиною [PERSON] , матір`ю позивачів за первинним позовом 18.10.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] /т.1 а.с.94/. Відповідно до копії ухвали Комінтернівського районного суду від 21.04.2004 року, [PERSON] та [PERSON] в межах справи про поділ майна подружжя укладали мирову угоду у якій домовились, що [PERSON] зобов`язується після здачі будинку в експлуатацію прописати та надати можливість проживати своєму сину: [PERSON] ; від будь яких подальших претензій сторони відмовляються /т.1 а.с.96/. Згідно акту обстеження житлово побутових умов від 08.02.2004 року, встановлено, що будинок, який належить [PERSON] , не придатний для проживання. /т.1 а.с.97/. Рішенням виконавчого комітету Олександрівської сільської ради №19 від 29.03.2006 року, затверджено акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських будівель та оформлено право приватної власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] /т.1 а.с.111/. У квітні 2006 року, [PERSON] замовив у ТОВ «Нагель Фенстер Стандарт», віконний дверний блок, та віконний блок, про що свідчать відповідні договори /т.1 а.с.99-106/. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2006 року до моменту смерті [PERSON] , тобто до [INFO] /т.1 а.с.93/. Згідно висновку №206/2017 складеного 22.02.2018 року судовим експертом Скибінської Т.М., не надається можливим розділити, поділити або виділити частини житлового будинку [ADDRESS] або земельної ділянки у відповідності до ідеальних часток співвласників, а також не надається можливим з технічної точки зору визначити порядок користування житловим будинком у відповідності до ідеальних часток співвласників /т. 2 а.с.17-31/. Пунктом 9 перехідних положень ЦПК України в редакції 15.12.2017 року визначено, що справи в судах першої інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Статтею 15\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до норми 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Задовольняючи зустрічний позов в частині визнання майна спільним майном подружжя, суд виходив з того, що в ході судового розгляду було встановлено, що позивач за зустрічним позовом - [PERSON] проживала із спадкодавцем [PERSON] з жовтня 2002 року по 14.09.2006 року, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут, за час сумісного проживання народилась донька, разом робили ремонт (закінчили будівництво) [ADDRESS] в результаті чого будинок був зданий в експлуатацію, у зв`язку із чим, вимоги в частині визнання майна спільним майном подружжя підлягають задоволенню. Так, згідно із частиною першою статті 17\~Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою\~статті 112 ЦК Української РСР 1963 року\~визначено, що\~\~сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом\~\~пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16\~Закону "Про власність",\~статті 22 КпШС України), а й\~\~майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим. Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15. Відповідно до\~ст.74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. При застосуванні\~ст.74 СК України\~судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).\~\~\~\~\~ Задовольняючи частково первинний позов та зустрічні позовні вимоги, суд виходив з того, що житловий будинок [ADDRESS] є спільним майном\~подружжя,\~тобто після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку. Із заявами про відкриття спадщини звернулись спадкоємці першої черги за законом: [PERSON] ,\~ [PERSON] \~Васильєва [PERSON] ,\~неповнолітня [PERSON] ,\~ [INFO] \~фактично проживала\~зі спадкодавцем\~на момент\~його смерті,\~у зв`язку\~із чим,\~суд приходить\~до висновку,\~що за\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~слід визнати\~право власності\~у розмірі\~1/8\~частини житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відмовляючи у задоволенні первинного позову в частині проведення поділу спадкового майна в натурі, суд виходив з того, що згідно висновку експерта №206/2017 здійснити поділ житлового будинку [ADDRESS] у відповідності до ідеальних часток співвласників неможливо. Суд вважає неспроможними посилання позивача за первинним позовом в частині того, що колишня дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась у судовому засіданні від поділу майна, оскільки [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] до 18.10.2002 року, а право власності на спірний будинок було набуто спадкодавцем 29.03.2006 року та за результатами розгляду справи про поділ майна подружжя, сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) було укладено мирову угоду відповідно до якої питання про визнання спірного будинку спільним майном подружжя не вирішувалось, його поділ не здійснювався. Суд зазначає, що сам факт звернення до суду із позовом про поділ майна подружжя, без ухвалення судом кінцевого рішення по справі із презумпцією того, що зазначене майно є спільним майном подружжя, не може свідчити про те, що будинок який був зданий в експлуатацію через 4 роки після розірвання шлюбу є спільним майном [PERSON] та [PERSON] , як на це вказує позивач. Суд критично оцінює посилання позивача за зустрічним позовом та надані товарні накладні, як доказ того, що нею здійснювався ремонт спірного будинку у період з 2014 по 2018 роки, оскільки із зазначених накладних неможливо встановити, що зазначені товари були придбані саме для ремонту будинку [ADDRESS] . Вирішуючи питання про визнання права власності на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , суд виходив з наступного. Аналіз норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, враховуючи, що судом було вирішено питання про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у відповідних частинах, суд приходить до висновку, що за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слід визнати право власності на земельну ділянку у тих самих частинах. Згідно зі змістом\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином із вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити повністю. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.12,13,81,76-77, 80-81, 263-265,ЦПК України, ст. 120 ЗК України, 74 СК України, суд,-

Outcome: partial