Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін та інших учасників справи. Позивачі [PERSON] та [PERSON] 21.07.2022 року, скориставшись канцелярією, звернулися у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 9721), в якій просять поновити їм строк позовної давності за пред`явленою вимогою та ухвалити рішення про визнання недійсним спадкового договору, укладеного між ними та відповідачкою [PERSON] 17.10.2005 року, посвідченого цього ж дня приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., номер у реєстрі: 4332, номер у Спадковому реєстрі: 37543857. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі своєї уповноваженої представниці адвокатки Маципури Г.І. 01.09.2022 року, скориставшись канцелярією, подали у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву про збільшення позовних вимог (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 11467), в якій, окрім ухвалення рішення про визнання недійсним спадкового договору, укладеного між ними та відповідачкою [PERSON] 17.10.2005 року, посвідченого цього ж дня приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., номер у реєстрі: 4332, номер у Спадковому реєстрі: 37543857, просять також ухвалити рішення про зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, про котре йдеться в оспорюваному спадковому договорі одноквартирного житлового будинку [ADDRESS] , із вилученням відповідного запису про обтяження цього об`єкта нерухомого майна із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про їх збільшення, обґрунтовано тим, що обоє позивачів, які є громадянами України, у березні 1981 року уклали шлюб, проте спільних дітей за час цього шлюбу не мають, а відповідачка [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, являється дочкою позивачки 2 [PERSON] від попереднього шлюбу. Подружжя позивачів давно досягли пенсійного віку, мають незадовільний стан здоров`я, зокрема позивач 1 [PERSON] страждає серцево-судинними захворюваннями, а позивачка 2 [PERSON] страждає онкологічним захворюванням, що, з-поміж іншого, має наслідком значні матеріальні витрати, котрі вони несуть на лікування, оперативні втручання та реабілітацію. Наведені обставини змусили подружжя позивачів за життя розпорядитися належним їм на праві спільної часткової власності об`єктом нерухомого майна одноквартирним житловим будинком [ADDRESS] , котре є єдиним їх житлом, на користь відповідачки [PERSON] , натомість остання мала нести обов`язки по утриманню подружжя позивачів, їх догляду й забезпеченням ліками, гідними умовами проживання, а в разі необхідності, повинна була переїхати до них на постійне місце проживання. Саме на таких узгоджених між сторонами у справі умовах 17.10.2005 року був укладений спадковий договір, що був посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., номер у реєстрі: 4332, номер у Спадковому реєстрі: 37543857. Одночасно із посвідченням названого спадкового договору, зазначеною приватним нотаріусом було накладено заборону відчуження вищевказаного об`єкта нерухомого майна. Позивачі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що спершу відповідачка [PERSON] виконувала взяті на себе обумовлені обов`язки набувача, однак після тимчасової окупації російською федерацією у 2014 році частини територій України та початку проведення Україною антитерористичної операції, стосунки між сторонами у справі поступово погіршувались через певні політичні погляди на згадану ситуацію, відповідачка [PERSON] все рідше приїздила до подружжя позивачів та допомагала їм, а в грудні 2020 року востаннє відвідувала їх, переставши у подальшому їм допомагати, спілкуватися з ними та виконувати їхні розпорядження, стверджуючи при цьому, що нічого їм не винна. Початок повномасштабної війни російської федерації проти України у лютому 2022 року остаточно їх розсварив, спілкування повністю втрачене, а зобов`язання за оспорюваним спадковим договором й притаманні цьому виду договорів розпорядження подружжя позивачів відповідачкою [PERSON] не виконуються, натомість подружжя позивачів, у зв`язку із їх похилим віком, все більше потребують допомоги й ретельного догляду. З цією метою позивачі [PERSON] та [PERSON] почали вживати заходів для вирішення питання про розірвання оспорюваного спадкового договору, проте, ознайомившись детально із його змістом та звернувшись після цього за правовою допомогою, у грудні 2020 року їм стало відомо, що такий правочин обумовлює лише обов`язок подружжя позивачів на випадок своєї смерті передати відповідачці [PERSON] належний їм на праві спільної часткової власності одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] , натомість обов`язки цієї відповідачки у такому правочині жодним чином не обумовлені, перелік можливих розпоряджень подружжя позивачів не наведений, хоча вони про це домовлялись, однак ці домовленості не знайшли свого відображення у такому правочині при дотриманні його письмової форми та нотаріальному посвідченні. Відповідно, порушувати питання про розірвання оспорюваного спадкового договору в силу невиконання відповідачкою [PERSON] як його стороною взятих на себе зобов`язань та, відповідно, розпоряджень подружжя позивачів, останні не можуть. Проте, відсутність заздалегідь узгоджених обов`язків відповідачки [PERSON] як сторони в оспорюваному спадковому договорі (набувача), котрі не були зазначені при дотриманні його обов`язкові письмової форми та нотаріальному посвідченні, на переконання подружжя позивачів, як іншої сторони в оспорюваному спадковому договорі (відчужувачів), чиї відповідні обов`язки були зазначені у встановленому порядку, свідчить у першу чергу про невідповідність цього правочину вимогам ЦК України, оскільки не дозволяє подружжю позивачів отримати те, на що вони сподівалися й очікували при укладенні цього правочину. Саме тому позивачі [PERSON] та [PERSON] , виходячи з положень статей 15-16, 203, 215-216, 1302-1306 ЦК України, за захистом своїх порушених прав звернулися до суду із вищевказаною позовною завою, у котрій обрали способи захисту визнання правочину недійсним та зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до неї, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса\~Стрийського районного\~нотаріального округу\~Львівської області\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Львів)\~Чернилевської М.М.,про визнання правочину недійсним та зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, не подала, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навела. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чернилевська М.М. у запропоновані судом строк та порядку, а саме 11.08.2022 року, скориставшись канцелярією, подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , з її участю як третьої особи на стороні цієї відповідачки, про визнання правочину недійсним та зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, що були зареєстровані в діловодстві суду за вх. № 10576, у котрих зазначено, що при обставинах, котрі склалися, а саме відсутності згоди сторін оспорюваного спадкового договору на його розірвання, як і обмежень, пов`язаних із зупиненням незавершених нотаріальних дій за зверненням громадян російської федерації, якою є відповідачка [PERSON] , розірвати оспорюваний спадковий договір не представляється можливим, а тому при вирішенні спору та ухвалення у цій справі рішення задля захисту порушених прав подружжя позивачів покладається на розсуд суду. Заяви та клопотання сторін та інших учасників справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чернилевська М.М. 11.08.2022 року, скориставшись канцелярією, подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області письмові пояснення на позовну заяву, що були зареєстровані в діловодстві суду за вх. № 10576, у котрих одночасно просила проводити розгляду цієї справи в цілому за її відсутності. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі своєї уповноваженої представниці адвокатки Маципури Г.І. 01.09.2022 року, скориставшись канцелярією, подали у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання про витребування доказів, що було зареєстроване в діловодстві суду за вх. № 11115, в якому просили витребувати належно засвідчену копію спадкового договору, укладеного між ними та відповідачкою [PERSON] 17.10.2005 року, посвідченого цього ж дня приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., номер у реєстрі: 4332, номер у Спадковому реєстрі: 37543857, а також належно засвідчені копії усіх документів, що стали підставою для вчинення цієї нотаріальної дії. Уповноваженою представницею позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокаткою Маципурою Г.І. під час підготовчого засідання у цій справі 20.10.2022 року заявлено клопотання про приєднання до її матеріалів додаткових документів. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 22.07.2022 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 05.08.2022 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. За ініціативою судді залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чернилевську М.М.. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 09.09.2022 року, о 09:30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 09.09.2022 року підготовче засідання у справі відкладено на підставі пункту 1 ч. 2 ст. 198, пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 20.10.2022 року о 11:45 год.. Ухвалою Стрийського\~міськрайонного суду\~Львівської області\~(головуючий\~ суддя\~Микитин В.Я.)\~від 20.10.2022\~року підготовче\~провадження у\~цій справі\~закрито та\~призначено її\~до розгляду\~по суті.\~Визначено місце,\~дату та\~час судового\~засідання щодо\~розгляду справи\~по суті\~ зал\~судових засідань\~у приміщенні\~Стрийського міськрайонного\~суду Львівської\~області,\~що за\~адресою:\~вул.\~Т.\~Шевченка,\~89,\~м.\~Стрий,\~Львівська область,\~22.11.2022\~року о\~14:00\~год.. Задоволено\~клопотання позивачів[PERSON] та [PERSON] , подане через їх представницю адвокатку Маципуру Г.І., про витребування доказів. Витребувано від приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чернилевської М.М. належно засвідчену копію спадкового договору, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 17.10.2005 року, посвідченого цього ж дня приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., номер у реєстрі: 4332, номер у Спадковому реєстрі: 37543857, а також належно засвідчені копії усіх документів, що стали підставою для вчинення цієї нотаріальної дії. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 22.11.2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі наявних матеріалів (доказів). Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених підготовчих засідань та судового засідання що розгляду даної справи по суті, про що у даній справі наявні відповідні письмові підтвердження. При цьому відповідачка [PERSON] , в силу відсутності відомостей про її зареєстроване й фактичне місце проживання (перебування) на території України, кожного разу повідомлялася про розгляд справи також шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у призначене судове засідання щодо розгляду цієї справи п суті не з`явилися, однак забезпечили явку своєї уповноваженої представниці адвокатки Маципури Г.І., яка висловила позицію на підтримання позовних вимог своїх довірителів з тих підстав, котрі викладені у пред`явленій ними позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, проти заочного розгляду цієї справи не заперечувала. Судом було задоволено клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса\~Стрийського районного\~нотаріального округу\~Львівської області\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Львів)\~Чернилевської М.М.про розгляд даної справи по суті за її відсутності, після чого суд вважав за доцільне та можливе здійснювати заочний судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників, які не з`явилися. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~у порядку,\~встановленим цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів,\~а суд,\~здійснюючи правосуддя,\~захищає права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачів [PERSON] та [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких їх прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що обоє позивачів, які є громадянами України, 11.03.1981 року уклали шлюб, котрий був зареєстрований Міським відділом ЗАГС м. Стрий Львівської області, про що було складено актовий запис за № 114. Зазначена обставина стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Міським відділом ЗАГС м. Стрий Львівської області 11.03.1981 року (копія міститься у справі, а. с. 8). Обом позивачам на праві спільної часткової власності у рівних долях належить одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (одноквартирний будинок), виданим 17.02.2000 року Стрийською міською радою Львівської області та зареєстрованим в Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 21.02.2000 року під реєстровим номером: 11822 (копія міститься у справі, а. с. 9), а також земельна ділянка площею 0,0412 га за тією ж адресою, надана для обслуговування вищевказаного одноквартирного житлового будинку, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 569683, виданим 21.03.2006 року Стрийською міською радою Львівської області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером: 01.06.444.00038 (копія міститься у справі, а. с. 11). Судом встановлено й те, що 17.10.2005 року подружжям позивачів з відповідачкою [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, укладено спадковий договір, котрий був посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., номер у реєстрі: 4332, номер у Спадковому реєстрі: 37543857 (копія міститься у справі, а. с. 12, 60-61). За змістом цього правочину подружжя позивачів на випадок своєї смерті, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, передали у приватну власність відповідачці [PERSON] належним їй на праві спільної часткової власності одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] (пункт 1 спадкового договору). Сторони домовились про те, що у разі смерті одного з власників одноквартирного будинку частка у праві спільної власності переходить до другого власника, який його пережив, а у разі смерті останнього, право власності на одноквартирний будинок переходить до відповідачки [PERSON] та підлягає державній реєстрації (пункт 9 спадкового договору). Інших істотних умов, котрі досягли та узгодили між собою сторони, та котрі є необхідними для договорів даного виду, вказаний спадковий договір не містить. Зокрема обов`язки відповідачки [PERSON] як набувача у вказаному спадковому договорі, а також перелік розпоряджень подружжя позивачів, які б ця відповідачка мала регулярно виконувати, незважаючи на їх попередню узгодженість між сторонами цього спадкового договору, зокрема обов`язки по утриманню подружжя позивачів, їх догляду й забезпеченням ліками, гідними умовами проживання, а в разі необхідності, переїзду до них на постійне місце проживання, про котрі вказують подружжя позивачів у своїй позовній заяві, не були зазначені при дотриманні письмової форми оспорюваного спадкового договору та його нотаріальному посвідченні. В порядку забезпечення виконання вказаного спадкового договору одночасно приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М. накладено заборону відчуження належного подружжю позивачів одноквартирного житлового будинку [ADDRESS] та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно й Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідний запис про обтяження у виді заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер: 2500281 від 17.10.2005 року, 12:15, що стверджується Витягом про зазначену реєстрацію номер 5147516 від 17.10.2005 року (копія міститься у справі, а. с. 70). Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення, мотиви їх застосування. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо укладення правочинів, визнання їх недійсними та застосування наслідків їх недійсності, у тому числі спадкових договорів, регулюються\~Конституцією України,\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом\~України (надалі ЦК України), іншими актами цивільного законодавства. За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину у момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину. Відповідно до ч. 4 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки\~недійсності правочину\~встановлені статтею\~216\~ЦК України.\~Так, недійсний\~правочин не\~створює юридичних\~наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю. У\~разі недійсності\~правочину кожна\~із сторін\~зобов`язана\~повернути другій\~стороні у\~натурі все,\~що вона\~одержала на\~виконання цього\~правочину,\~а в\~разі неможливості\~такого повернення,\~зокрема тоді,\~коли одержане\~полягає у\~користуванні майном,\~виконаній роботі,\~наданій послузі,\~-\~відшкодувати вартість\~того,\~що одержано,\~за цінами,\~які існують\~на момент\~відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору . Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом\~ст.\~1302\~ЦК України\~за спадковим\~договором одна\~сторона (набувач)\~зобов`язується\~виконувати розпорядження\~другої сторони\~(відчужувача)\~і в\~разі його\~смерті набуває\~право власності\~на майно\~відчужувача. Набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття (ст. 1305 ЦК України). Відчужувачем у\~спадковому договорі\~може бути\~подружжя,\~один із\~подружжя або\~інша особа. Набувачем\~у спадковому\~договорі може\~бути фізична\~або юридична\~особа (ст.\~1303\~ЦК України). Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в\~порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1304 ЦК України). Статтею 1306 ЦК України наведені особливості спадкового договору з участю подружжя. Так, предметом спадкового\~договору може\~бути майно,\~яке належить\~подружжю на\~праві спільної\~сумісної власності,\~а також\~майно,\~яке є\~особистою власністю\~будь-кого\~з подружжя. Спадковим договором може бути встановлено, що в разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а в разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором. За змістом ч. 1 ст. 1307 ЦК України на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. У свою чергу, процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на час виникнення спірних правовідносин регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року за № 31/5, та зареєстрованим 10.06.1999 року за № 364/3657 (із змінами). Так, відповідно до пункту 2.1. зазначеного Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Проте, з 01.01.2013 року й на даний час, відповідно до ст. ст. 8, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та до пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до\~статей 73,\~74\~ Закону\~України «Про нотаріат»\~нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з підпунктом 5.1. пункту 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір;про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93) Європейський Суд з прав людини зазначив, що норма права щодо способу захисту гарантують на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Європейський Суд з прав людини вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У свою чергу, у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за цією Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі (§ 75 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02). Висновок суду за результатами розгляду справи. Вочевидь, невиконання відповідачкою [PERSON] як набувачем за оспорюваним спадковим договором розпоряджень подружжя позивачів як відчужувачів за таким спадковим договором, має наслідком пред`явлення останніми вимоги про його розірвання, а не про визнання його недійсним, однак за обов`язкової умови, що перелік таких розпоряджень відчужувачів, як і безпосередні обов`язки набувача, чітко окреслені у спадковому договорі. Тобто, при досліджених матеріалах даної справи в їх сукупності, можна було б стверджувати про те, що має місце невиконання відповідачкою [PERSON] своїх обов`язків за оспорюваним спадковим договором, як і розпоряджень подружжя позивачів, виключно за умови, якщо б такі були визначені в оспорюваному спадковому договорі, письмова форма котрого та його обов`язкове нотаріальне посвідчення були дотримані. Поряд з цим, як було встановлено судом, обов`язки відповідачки [PERSON] як набувача в оспорюваному спадковому договорі, а також перелік розпоряджень подружжя позивачів, які б ця відповідачка мала регулярно виконувати, незважаючи на досягнення сторонами оспорюваного спадкового договору згоди з вказаного приводу, не знайшли своє відображення при дотриманні його обов`язкової письмової форми та нотаріальному посвідченні, хоча визначення обов`язків набувача та перелік розпоряджень відчужувача є однією з істотних умов цього виду правочинів, визначеними статтями 1302-1306 ЦК України, з урахуванням також особливостей спадкового договору з участю подружжя. Отже, зважаючи на ту обставину, що оспорюваний спадковий договір був укладеним та упродовж тривалого часу виконувався його сторонами з урахуванням досягнутих ними домовленостей щодо обов`язків відповідачки [PERSON] як набувача та виконання нею відповідних розпоряджень подружжя позивачів як відчужувачів, проте при дотриманні обов`язкової письмової форми та нотаріальному посвідченні цього правочину згадані обов`язки набувача щодо виконання розпоряджень подружжя відчужувачів не були зазначені, то має місце невідповідність змісту цього правочину вимогам ЦК України, а, відтак, обраний позивачами [PERSON] та [PERSON] спосіб захисту своїх порушених прав про визнання оспорюваного спадкового договору недійсним з підстав, наведених у ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, є вірним, такий спосіб захисту не суперечить закону та найбільш повно захистить порушене право зазначених позивачів у межах пред`явлених позовних вимог та ситуації, що с клалася в Україні у зв`язку із запровадженим воєнним станом. За таких\~наведених вище\~обставин справи\~позовна вимога\~у наведеній\~частині підлягає\~до задоволення. Зокрема, правильним буде визнати недійсним спадковий договір, укладений між сторонами у справі 17.10.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., номер у реєстрі: 4332, номер у Спадковому реєстрі: 37543857. Відповідно, в силу визнання недійсним цього спадкового договору, слід зняти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна та виключити\~зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно й Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у виді заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер: 2500281 від 17.10.2005\~року,\~12:15, внесений на підставі цього недійсного спадкового договору, на об`єкт обтяження одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] . Відтак, позовна вимога у наведеній часині, котра є похідною, також підлягає до задоволення. Щодо встановленої положеннями статей 256-258, 261 ЦК України для захисту прав осіб позовної давності та її терміну, то такий, у даному конкретному випадку, суд не вважає пропущеним, оскільки про існування обставин щодо невідповідності змісту оспорюваного спадкового договору вимогам ЦК України, зокрема відсутністю у ньому досягнутих домовленостей щодо обов`язків набувача та розпоряджень відчужувачів, подружжя позивачів довідалися лише у грудні 2020 року, а дії відповідачки [PERSON] щодо ухилення від виконання умов цього правочину носять систематичний, триваючий характер. Відповідно із даним позовом до суду подружжя позивачів звернулися протягом трьохрічного терміну з часу, коли вони довідалися про порушення своїх прав, у зв`язку з чим вирішувати питання про поновлення терміну позовної давності у цій справі немає необхідності. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачами [PERSON] та [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із двома вимогами немайнового характеру у розмірі по 992 грн. 40 коп. кожна, що підтверджується квитанцією Стрийського відділення АТ «БАНК СІЧ» № ПН6189810 від 08.07.2022 року (оригінал міститься у справі, а. с. 1) та квитанцією Філії Львівського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» № 167 від 19.10.2022 року, слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення рішення на користь зазначених позивачів, покласти на відповідачку [PERSON] .. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачами [PERSON] та [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved