Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

16 грудня 2020 року до суду надійшов позов Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача надміру виплачену пенсію у сумі 32 409,16 грн., судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.07.2018 відповідачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Станом на 02.07.2018 відповідач продовжувала обіймати посаду, що відносить до посад державної служби. При проведенні перевірки обчислення пенсійних виплат, було встановлено, що відповідач отримує пенсію у розмірі обрахованому відповідно до ЗУ «Про державну службу», що суперечить п. 13-1 Прикінцевих положень Закону № 1058. 03.06.2020 позивачем проведено перерахунок пенсії, і встановлено, що внаслідок рахункової помилки за період з 07.07.2018 по 31.05.2020 виникла надміру виплачена пенсія у розмірі 29 320,62 грн. В рахунок надміру виплаченої пенсії відповідачем було погашено 200 грн. 23.10.2020 позивачем прийнято рішення про переплату пенсії на суму 29 120,00 грн. Окрім цього у липні також допущено помилку у програмному забезпеченні, внаслідок якої виплачено пенсію у подвійному розмірі. За липень переплата склала 3288,54 грн. Загальна сума надміру виплаченої пенсії складає 32\~409,16 грн. У зв`язку з цим позивач змушений звернутись до суду. 13 жовтня 2021 року ухвалено заочне рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 21 червня 2022 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду. 01 вересня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позов, посилаючись на те, що на її заяву щодо нарахування пенсії, позивач надав відповідь 15.09.2020, в якій повідомив про наявність переплати пенсії з 02.07.2018 по 31.05.2020 в розмірі 29320,62 грн., яка утворилась не з її вини, а тому переплата стягуватись не буде. Рішення про переплату пенсії відповідач не отримувала і дізналась про них лише після ознайомлення з позовом. Також вказує, що на облік стала лише 02.07.2018, а позивач рахує переплату з 01.07.2018. Жодних коштів на погашення переплати відповідач не вносила і доказів цього не надано. Відповідачем не надавались недостовірні дані, а позивач сам зазначає, що переплата виникла внаслідок не проставлення ознаки «Працює держслужбовці». Така помилка не належить до рахункової. З цих підстав відповідач вважає позов необґрунтованим та безпідставним. Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання надіслала заяву про розгляд справи без її участі, відзив підтримує і просить відмовити у задоволенні позову. Враховуючи викладене, на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що [PERSON] 02.07.2018 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». З 02.07.2018 [PERSON] було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України № 889 «Про державну службу» у розмірі 6642,11 грн. Станом на 02.07.2018 [PERSON] працювала. Відповідно до п. 13-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється. При проведенні перевірки обчислення пенсійних виплат, було встановлено, що відповідач отримує пенсію у розмірі обрахованому відповідно до ЗУ «Про державну службу», що суперечить п. 13-1 Прикінцевих положень Закону № 1058. 03.06.2020 позивачем проведено перерахунок пенсії, і встановлено, що за період з 07.07.2018 по 31.05.2020 виникла надміру виплачена пенсія у розмірі 29 320,62 грн. 21.07.2020 на підставі заяви відповідачки її було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1958, розмір пенсії склав 5648,98 грн. Листом від 15.09.2020 на звернення [PERSON] , Головне управління Пенсійного фонду в Миколаївській області повідомляє про виникнення переплати за період з 02.07.2018 по 31.05.2020 в розмірі 29320,62 грн. та одночасно повідомляє, що ця переплата виникла не з її вини і утримуватися не буде. 23.10.2020 позивачем прийнято рішення № 42/2, відповідно до якого, за період з 01.07.2018 по 31.05.2020 утворилась переплата пенсії в розмірі 29320,62 грн. В рахунок надміру виплаченої пенсії відповідачем було погашено 200 грн., залишок боргу складає 29 120,00 грн. Переплата виникла внаслідок того, що помилково в особливостях про роботу не проставлено ознаку «Працює держслужбовці». Також 23.10.2020 позивачем прийнято рішення № 42/3, відповідно до якого переплата в розмірі 3288,54 грн. утворилась за період з 01.07.2020 по 31.07.2020. Переплата виникла внаслідок програмної помилки. Позивач просить стягнути переплату у розмірі 32409,16 грн. у зв`язку з рахунковою помилкою. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4. Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (надалі - Закон №1058) у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних. Згідно із частиною 1 статті 50 Закону №1058 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Крім того, ч.1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно ст. 1215 ЦК України: Не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналізуючи зазначену норму закону, суд враховує, що дві підстави повернення коштів, а саме: відсутність рахункової помилки і недобросовісність з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України №6-91цс14 від 02.07.2014 р. З матеріалів справи недобросовісність дій відповідача не встановлено. Більш того, у відповіді від 15.09.2020 на заяву [PERSON] , позивач сам зазначає, що переплата пенсії виникла не з її вини і утримуватися з неї не буде. Позивач посилається на наявність рахункової полики, однак такі твердження суд відхиляє, оскільки рахункова помилка, це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До таких помилок належать, наприклад, неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування за один і той самий період. Однак, сам позивач у рішенні № 42/2 від 23.10.2020 та № 42/3 зазначає, що переплата виникла внаслідок помилкового не проставлення в програмі ознаки «працює держслужбовці» та внаслідок програмної помилки. Така помилка не належить до рахункової помилки. Таких висновків суд дійшов з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №501/2500/15-ц. Враховуючи викладене, оцінюючи надані докази в сукупності та встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до [PERSON] про повернення надміру виплачених сум пенсії слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed