Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулась в суд з позовом [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та дружину, стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 25 липня 2009 року. Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . У жовтні 2020 року між сторонами фактично припинено спільне проживання та шлюбні відносини, у зв`язку з чим відповідач подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідач дитині матеріально не допомагає. Іншої родини він не має та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має. Просить стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 6000 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Також, зазначає, що у період з 2020 року по 2022 рік нею були понесені додаткові витрати на утримання дитини у сумі 34504 гривні 40 копійок, які складаються з витрат на придбання шкільного та позашкільного одягу, шкільного приладдя та плати за надання медичних послуг. За таких обставин, просить стягнути з відповідача 50 відсотків понесених нею додаткових витрат на дитину у розмірі 17252 гривні 20 копійок. Крім того, вона за час шлюбу отримала інвалідність ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] . Зазначена обставина є перешкодою для працевлаштування та самостійного матеріального забезпечення. Пенсія по інвалідності, яку вона отримує, є її єдиним доходом. Просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 4000 гривень щомісячно на весь період інвалідності. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про об`єднання справ в одне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у справі. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що він просить задовольнити позов в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначено, що відповідач періодично, починаючи з 2020 року перераховує позивачу кошти на утримання дитини. Останній й в подальшому згоден добровільно сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводи позивача щодо доходів відповідача з ТОВ «Фудсервіс 2» не відповідають дійсності, оскільки товариство перебуває в робочій паузі та [PERSON] на даний момент отримує лише мінімальну заробітну плату. Також, на утриманні у відповідача є мати похилого віку, яка потребує догляду. Витрати, зазначені позивачем як додаткові, не є такими, що викликані особливими обставинами. Зокрема, до додаткових витрат не відносяться витрати на купівлю одягу, харчування, канцтоварів, оскільки це є поточні витрати сім`ї та не пов`язані з розвитком здібностей, каліцтвом, хворобою, тощо. Крім того, витрати на консультації у терапевта у клініці «Добробут» є необґрунтованими, оскільки консультацію терапевта можливо отримати безкоштовно в районній поліклініці або у сімейного лікаря. Надані позивачем квитанції на придбання ліків не підтверджують, яким чином ці ліки пов`язані саме з лікуванням дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум на 2022 рік затвердили Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік», відповідно до якого станом на момент подання позовної заяви прожитковий мінімум для непрацездатних осіб було встановлено у розмірі 1934 гривні. Разом з тим, відповідно до поданої позивачем виписки з банківського рахунку її щомісячна пенсія по інвалідності складає 2200 гривень, що перевищує встановлений розмір прожиткового мінімуму. Крім того, обмеження, встановлені позивачу у зв`язку з інвалідністю, не заважають їй працювати за напрямом бухгалтерія, за яким остання отримала фахову спеціальність. З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що вона підтримує викладене у позовній заяві та просить її задовольнити у повному обсязі. Зазначено, що вона не заперечує перерахування їй відповідачем грошових коштів. Проте, кошти у сумі 4244 гривні були перераховані відповідачем після її численних звернень з проханням компенсувати частину вартості комунальних послуг по квартирі, в якій продовжує бути зареєстрованим відповідач. Частина наданих стороною відповідача платіжних доручень не містить інформації щодо отримувача грошових коштів, а тому такі квитанції не є належними доказами добровільної сплати відповідачем аліментів. З заперечень на відповідь на відзив представника відповідача вбачається, що він підтримує викладене у відзиві на позовну заяву. Зазначено, що відповідач здійснював переводи коштів позивачу за реквізитами, наданими останньою з відповідним призначенням платежу. На жодні інші рахунки перекази не здійснювались. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З позову вбачається, що у жовтні 2020 року між сторонами фактично припинено спільне проживання та шлюбні відносини, у зв`язку з чим відповідач подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що [PERSON] періодично, починаючи з 2020 року перераховує позивачу кошти на утримання дитини. Останній й в подальшому згоден добровільно сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підтвердження добровільної сплати аліментів стороною відповідача надано суду копії квитанцій про переказ коштів на рахунок. Відповідач також посилається на те, що на його утриманні перебуває мати похилого віку. Разом з тим, доказів на підтвердження вказаної обставини останній суду не надав. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 6000 гривень щомісячно, починаючи з 01 лютого 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. З позову вбачається, що з урахуванням матеріальної забезпеченості, придбання нерухомості, наявність корпоративних прав в юридичній особі, значні доходи з неофіційних джерел відповідача, а також зважаючи на скрутне матеріальне становище та інвалідність позивача, остання вважає розмір аліментів у сумі 6000 гривень щомісяця обґрунтованим. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на їх сина. У такому випадку, враховуючи майновий стан відповідача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 6000 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 лютого 2022 року. Позивач також просить суд стягнути з [PERSON] додаткові витрати на сина в розмірі 17252 гривні 20 копійок. Пояснює, що такі витрати складаються з оплати придбання шкільного та позашкільного одягу, шкільного приладдя та плати за надання медичних послуг. Статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покривитися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Позивачем надані суду копії рахунків-актів на підтвердження оплати вартості послуг лікаря-педіатра на суми: 790 гривень, 750 гривень, 1000 гривень, 750 гривень, 750 гривень, 670 гривень, 640 гривень. На підтвердження необхідності придбання ліків для дитини позивачем надані суду консультативні висновки лікаря-педіатра від 13 грудня 2021 року, 15 січня 2022 року, 18 січня 2022 року, 17 грудня 2021 року, 31 березня 2021 року, в яких міститься інформація щодо необхідних для дитини медикаментів. На підтвердження оплати ліків для дитини позивачем надані суду копії квитанцій на суми: 158 гривень 30 копійок, 296 гривень 90 копійок, 92 гривні 20 копійок, 89 гривень, 45 гривень. За таких обставин, понесені позивачем такі додаткові витрати на лікування дитини підтверджені належними доказами. Крім того, позивач до додаткових витрат відносить оплату вартості одягу, взуття та святкування дитячого дня народження. Суд вважає, що зазначені витрати не є такими, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо, тому оплата таких витрат фактично входить до складу аліментних платежів. За таких обставин, вимога позивача про стягнення додаткових витрат на дитину підлягає задоволенню частково в сумі 3015 гривень 70 копійок (790 + 750 + 1000 + 750 + 750 + 670 + 640 + 158,30 + 296,90 + 92,20 + 89 + 45 = 6031,40 / 2 = 3015,70). Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 4000 гривень щомісячно на весь період інвалідності. Відповідно до частин 2, 3 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 296/5385/17. З позову вбачається, що [PERSON] за час шлюбу отримала інвалідність ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] . Частиною 4 ст. 75 СК України визначено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» установлений у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. З наданої позивачем виписки з її банківського рахунку вбачається, що у 2021 році вона отримувала пенсію по інвалідності у розмірі 2200 гривень щомісяця, що є більшим прожиткового мінімуму, встановленого законом у 2022 році. Таким чином, доходи позивача забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. А тому, позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. За таких обставин, вимога про стягнення аліментів на утримання позивача задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1984 гривні 80 копійок.

Outcome: partial