Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд витребувати з чужого незаконного володіння відповідача на його користь машино-місця (гаражі) № [NUMBER] і № [NUMBER] по [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано, що машино-місця (гаражі) № [NUMBER] і № [NUMBER] вибули незаконно з володіння позивача, право власності на які він набув, повністю сплативши їхню вартість як об`єктів інвестицій, оскільки були протиправно продані [PERSON] . У судовому порядку договір №84-інв12(нф) про інвестування будівництва від 02 жовтня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Автомобільна компанія «Укратранс» та [PERSON] , визнано недійсним і скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50510019 від 27 грудня 2019 року 12:18:40, приватного нотаріуса Дульської Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2000630880000, і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50511880 від 27 грудня 2019 року 12:57:10, приватного нотаріуса Дульської Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2000711480000). Однак, під час розгляду спору у суді, [PERSON] відчужив об`єкти [PERSON] . Оскільки машино-місця (гаражі) № [NUMBER] і № [NUMBER] , які були проінвестовані позивачем, були набуті [PERSON] в особи, яка не мала права його відчужувати, - [PERSON] , позивач пред`являє позов про витребування майна у нового власника. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 20 вересня 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 28 вересня 2022 року надійшли відповіді на запити суду від 23 вересня 2022 року щодо підтвердження адреси місця проживання відповідача /а. с.77, 78/. 29 вересня 2022 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін /а. с. 79-80/. 17 листопада 2022 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду у заочному порядку. У судове засідання сторони не з`явилися, окрім вищевказаних, заяви по суті і з процесуальних питань до суду не надходили, про причини неявки відповідача та / або його представника суду не повідомлено. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 07 вересня 2006 року між ВАТ «АК «Укртранс» (виконавець) та ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (інвестор) укладено договір № 3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування машин), за умовами якого інвестор зобов`язується здійснити інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування машин), що розташоване на [ADDRESS] , виконавець зобов`язується здійснити капітальне будівництво паркінгів своїми або залученими силами за власні або залучені кошти і надати інвестору всі необхідні документи для оформлення у власність об`єкту інвестування за умови виконання інвестором інвестиційних зобов`язань за договором у повному обсязі (пункт 1.2 договору). З пунктів 1.2, 1.6 договору № 3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) від 07 вересня 2006 року, укладеного між ВАТ «АК «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000», вбачається, що об`єктом інвестування за цим договором є підземні гаражі (місця для паркування автомашин), перелік яких визначено в додатку № 1 даного договору, загальною площею 3093,06 кв м, що будуються в житловому будинку на перетині [ADDRESS] . За рахунок внесених інвестицій за даним договором інвестор отримує у власність підземні гаражі (місця для паркування автомашин), які є об`єктом інвестування за даним договором. Оформлення права власності на об`єкт інвестування та реєстрація права власності здійснюється в порядку, визначеному в розділі 2 даного договору. Право власності на об`єкт інвестування може бути оформлено як на інвестора, так і на фізичних та юридичних осіб, вказаних інвестором. Згідно з додатковою угодою № 3 до вищевказаного договору у зв`язку з проведенням технічної інвентаризації будинку інвестор та виконавець погодилися внести зміни в пункт 1.2 (перелік та детальну характеристику об`єкту інвестування), а саме викладено вказаний пункт у новій редакції, яка передбачала перелік паркомісць, серед яких є і спірні об`єкти. Згідно з актом приймання-передачі паркінгів, машиномісць (місць для паркування автомашин) від 11 жовтня 2012 року ПАТ «АК «Укртранс» передає, а ТОВ «Центрінвестбуд-2000» приймає 166 паркінгів, машиномісць (місць для паркування автомашин), серед яких, машиномісця (гаражі) № [NUMBER] і № [NUMBER] . 20 жовтня 2006 року між ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (товариство), АКБ «Київ» (повірений) та [PERSON] (інвестор) укладено інвестиційний договір № 2п, за умовами якого інвестор за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва місця для паркування автомашини, що будується на розі [ADDRESS] у м. Києві, з метою отримання права власності на об`єкт після введення будинку в експлуатацію (пункт 1.1 договору); характеристики об`єкта інвестування визначені пунктом 1.4 договору: країна - Україна, місто - Київ, район - Печерський, адреса, № будинку - на розі [ADDRESS] , № місця для паркування автомашини 2, рівень 3.300, загальна площа - 18,90 кв м; запланована дата введення об`єкта в експлуатацію - ІІ квартал 2009 року, термін заселення - ІІІ квартал 2009 року, загальна вартість об`єкта на момент укладення договору становить 153 090, 00 грн (пункт 2.2 договору). 28 травня 2009 року між ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (товариство) та [PERSON] (інвестор) укладено додаткову угоду № 1 до інвестиційного договору № 2п від 20 жовтня 2006 року, за умовами якої сторони виключили з договору пункти 1.3, 3.3, інші виклали в наступній редакції: інвестор здійснює інвестування об`єкту шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства (пункт 2.4 договору); у випадку, якщо загальна площа об`єкту згідно технічного паспорту, виданого Бюро технічної інвентаризації, буде менша, ніж загальна площа згідно даного договору, то ця різниця виплачується товариством інвестору за ціною вимірної одиниці загальної площі об`єкта, встановленої пунктом 2.1 цього договору, протягом двадцяти календарних днів з моменту проведення технічної інвентаризації об`єкта (пункт 2.5 договору); у випадку, якщо загальна площа об`єкта згідно технічного паспорту, виданого Бюро технічної інвентаризації, буде перевищувати загальну площу згідно даного договору, то ця різниця виплачується інвестором товариству за ціною вимірної одиниці загальної площі об`єкта, встановленої пунктом 2.1 цього договору, протягом двадцяти календарних днів з моменту проведення технічної інвентаризації об`єкта (пункт 2.6 договору); у разі оформлення зміни об`єкту сплатити товариству винагороду у розмірі 1 % від загальної вартості об`єкта (підпункт 3.1.3 договору); у випадку розірвання даного договору за власною ініціативою сплатити товариству штраф у розмірі 5 % від загальної вартості об`єкту. У випадку розірвання інвестором даного договору за власною ініціативою по причині невиконання товариством взятих на себе зобов`язань за цим договором штрафні санкції інвестором не сплачуються (підпункт 3.1.4 договору); у разі відступлення інвестором майнових прав на об`єкт за даним договором на користь третіх осіб сплатити товариству винагороду у розмірі 5 % від загальної вартості об`єкта (підпункт 3.1.5 договору); у випадку дострокового розірвання даного договору повернути інвестору фактично проінвестовані ним кошти на момент розірвання даного договору протягом 90 календарних днів з моменту розірвання (підпункт 3.2.9 договору); при інвестуванні 100 % загальної площі об`єкта отримати від товариства «Довідку про інвестування інвестором 100% загальної площі об`єкта» (підпункт 4.1.1 договору); у випадку, якщо інвестор порушить строки оплати згідно з підпунктом 2.4.2 та/або пункту 2.6 даного договору більше ніж на п`ять робочих днів, товариство має право розірвати даний договір в односторонньому порядку та стягнути з інвестора на свою користь штраф в розмірі 5 % від загальної вартості об`єкта (пункт 5.6 договору). 02 червня 2009 року між ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (товариство) та [PERSON] (інвестор) укладено додаткову угоду № 2 до інвестиційного договору № 2п від 20 жовтня 2006 року, за умовами якої пункти 4.4, 2.2 викладені в наступній редакції: характеристика об`єкта інвестування: країна - Україна, місто - Київ, район - Печерський, адреса, № будинку - на перетині [ADDRESS] , № місця для паркування автомашини [NUMBER] (в осях 11-12, И-К), рівень 3,15, загальна площа - 18,90 кв м; запланована дата введення об`єкта в експлуатацію - ІІ квартал 2010 року, термін заселення - ІІІ квартал 2010 року (пункт 1.4 договору); загальна вартість об`єкту на момент укладення цієї додаткової угоди становить 153 090, 00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 25 515, 00 грн (пункт 2.2 договору). 10 травня 2012 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна виготовлено технічний паспорт на машиномісце № [NUMBER] по [ADDRESS] , відповідно до якого його загальна площа становить 19,50 кв м. 15 квітня 2013 року між ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (товариство) та [PERSON] (інвестор) укладено додаткову угоду № 3 до інвестиційного договору № 2п від 20 жовтня 2006 року, за умовами якої пункти 1.4, 2.2 викладені в наступній редакції: характеристика об`єкта інвестування: [ADDRESS] , № місця для паркування автомашини [NUMBER], рівень 2, загальна площа - 19,50 кв м (пункт 1.4 договору); загальна вартість об`єкту на момент укладення цієї додаткової угоди становить 157 938, 00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 808, 00 грн (пункт 2.2 договору). Згідно з довідкою про виконання умов інвестиційного договору від 15 квітня 2013 року [PERSON] виконав в повному обсязі умови інвестиційного договору від 20 жовтня 2006 року № 2п, додаткової угоди № 1 від 28 травня 2009 року, додаткової угоди № 2 від 02 червня 2009 року, додаткової угоди № 3 від 15 квітня 2013 року. Відповідно до акта приймання-передачі паркінгу, машиномісця від 15 квітня 2013 року ТОВ «Центрінвестбуд-2000» передає, а інвестор сплатив 100 % вартості та приймає паркінг (машиномісце) № [NUMBER], розташований на 2 рівні, що знаходиться в будинку за адресою: [ADDRESS] . 20 жовтня 2006 року між ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (товариство), АКБ «Київ» (повірений) та [PERSON] (інвестор) укладено інвестиційний договір № 3п, за умовами якого інвестор за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва місця для паркування автомашини, що будується на розі [ADDRESS], з метою отримання права власності на об`єкт після введення будинку в експлуатацію (пунктом 1.1 договору); характеристика об`єкта інвестування визначені пунктом 1.4 договору: країна - Україна, місто - Київ, район - Печерський, адреса, № будинку - на розі [ADDRESS] , № місця для паркування автомашини 2, рівень 3.300, загальна площа 18,90 кв м; запланована дата введення об`єкта в експлуатацію - ІІ квартал 2009 року, термін заселення - ІІІ квартал 2009 року, загальна вартість об`єкта на момент укладення договору становить 153 090, 00 грн (пункт 2.2 договору). 28 травня 2009 року між ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (товариство) та [PERSON] (інвестор) укладено додаткову угоду № 1 до інвестиційного договору № 3п від 20 жовтня 2006 року, за умовами якої виключили з договору пункти 1.3, 3.3, інші виклали в наступній редакції: інвестор здійснює інвестування об`єкту шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства (пункт 2.4 договору); у випадку, якщо загальна площа об`єкту згідно технічного паспорту, виданого Бюро технічної інвентаризації, буде менша, ніж загальна площа згідно даного договору, то ця різниця виплачується товариством інвестору за ціною вимірної одиниці загальної площі об`єкта, встановленої пунктом 2.1 цього договору, протягом двадцяти календарних днів з моменту проведення технічної інвентаризації об`єкта (пункт 2.5 договору); у випадку, якщо загальна площа об`єкта згідно технічного паспорту, виданого Бюро технічної інвентаризації, буде перевищувати загальну площу згідно даного договору, то ця різниця виплачується інвестором товариству за ціною вимірної одиниці загальної площі об`єкта, встановленої пунктом 2.1 цього договору, протягом двадцяти календарних днів з моменту проведення технічної інвентаризації об`єкта (пункт 2.6 договору); у разі оформлення зміни об`єкту сплатити товариству винагороду у розмірі 1 % від загальної вартості об`єкта (підпункт 3.1.3 договору); у випадку розірвання даного договору за власною ініціативою сплатити товариству штраф у розмірі 5 % від загальної вартості об`єкту. У випадку розірвання інвестором даного договору за власною ініціативою по причині невиконання товариством взятих на себе зобов`язань за цим договором, штрафні санкції інвестором не сплачуються (підпункт 3.1.4 договору); у разі відступлення інвестором майнових прав на об`єкт за даним договором на користь третіх осіб сплатити товариству винагороду у розмірі 5 % від загальної вартості об`єкта (підпункт 3.1.5 договору); у випадку дострокового розірвання даного договору повернути інвестору фактично проінвестовані ним кошти на момент розірвання даного договору протягом 90 календарних днів з моменту розірвання (підпункт 3.2.9 договору); при інвестуванні 100 % загальної площі об`єкта отримати від товариства «Довідку про інвестування інвестором 100 % загальної площі об`єкта» (підпункт 4.1.1 договору); у випадку, якщо інвестор порушить строки оплати згідно з підпунктом 2.4.2 та/або пункту 2.6 даного договору більше ніж на п`ять робочих днів, товариство має право розірвати даний договір в односторонньому порядку та стягнути з інвестора на свою користь штраф в розмірі 5% від загальної вартості об`єкта (пункт 5.6 договору). 02 червня 2009 року між ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (товариство) та [PERSON] (інвестор) укладено додаткову угоду № 2 до інвестиційного договору № 3п від 20 жовтня 2006 року, за умовами якої пункти 1.4, 2.2 викладені в наступній редакції: характеристика об`єкта інвестування: країна - Україна, місто - Київ, район - Печерський, адреса, № будинку - на перетині [ADDRESS] , № місця для паркування автомашини [NUMBER] (в осях 11-12, И-К), рівень 3,15, загальна площа - 18,90 кв м; запланована дата введення об`єкта в експлуатацію - ІІ квартал 2010 року, термін заселення - ІІІ квартал 2010 року (пункт 1.4 договору); загальна вартість об`єкту на момент укладення цієї додаткової угоди становить 153 090, 00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 25 515, 00 грн (пункт 2.2 договору). 09 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 3-пВ/МП, яким [PERSON] було відступлено право вимоги за інвестиційним договором № 3п від 20 жовтня 2006 року. 10 травня 2012 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна виготовлено технічний паспорт на машиномісце № [NUMBER] по [ADDRESS] , відповідно до якого його загальна площа становить 19,50 кв м. 15 квітня 2013 року між ТОВ «Центроінвестбуд-2000» (товариство) та [PERSON] (інвестор) укладено додаткову угоду № 3 до інвестиційного договору № 3п від 20 жовтня 2006 року, за умовами якої пункти 1.4, 2.2 викладені у наступній редакції: характеристика об`єкта інвестування: [ADDRESS] , № місця для паркування автомашини [NUMBER], рівень 2, загальна площа - 19,50 кв м (пункт 1.4 договору); загальна вартість об`єкту на момент укладення цієї додаткової угоди становить 157 938, 00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 808, 00 грн (пункт 2.2 договору). Згідно з довідкою про виконання умов інвестиційного договору від 17 квітня 2013 року [PERSON] виконав в повному обсязі умови інвестиційного договору від 20 жовтня 2006 року № 3п, додаткової угоди № 1 від 28 травня 2009 року, додаткової угоди № 2 від 02 червня 2009 року, додаткової угоди № 3 від 15 квітня 2013 року. Відповідно до акта приймання-передачі паркінгу, машиномісця від 17 квітня 2013 року ТОВ «Центрінвестбуд-2000» передає, а інвестор сплатив 100 % вартості та приймає паркінг (машиномісце) № [NUMBER], розташований на 2 рівні, що знаходиться в будинку за адресою: [ADDRESS] . 02 жовтня 2012 року між ПАТ «АК «Укртранс» (виконавець) та [PERSON] (інвестор) укладено договір № 84-інв12(нф) про інвестування будівництва, за умовами якого інвестор зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудинковими приміщеннями та підземних гаражем (місцем для паркування машин) на земельній ділянці, що розташована на розі [ADDRESS] та прийняти у власність майнові права на об`єкт інвестування, виконавець зобов`язується здійснити капітальне будівництво будинку своїми силами або залученими силами за власні або залучені кошти, передати майнові права на об`єкт інвестування, визначеним пунктом 1.2 договору, за умови виконання інвестором інвестиційних зобов`язань за даним договором у повному обсязі (пункт 1.1 договору). Згідно з пунктом 1.2 договору об`єктом інвестування за цим договором є машиномісця загальною площею 39 кв м; згідно пункту 2.1 договору загальна вартість об`єкту інвестування складає 124 800, 00 грн, в тому числі ПДВ - 20 800, 00 грн. Відповідно до довідки ПрАТ «АК «Укртранс» № 1887 від 05 червня 2018 року свідчить, що відповідно до умов договору № 84-інв12(нф) про інвестування будівництва від 02 жовтня 2012 року (зі змінами і доповненнями), укладеного із ПАТ «АК «Укртранс», [PERSON] повністю виконав умови даного договору, сплатив вартість об`єкту інвестування в сумі 124 800, 00 грн, в тому числі ПДВ - 20 800, 00 грн, що відповідає повній вартості об`єкту інвестування, а саме: машиномісця № [NUMBER] , розташованого в підземному гаражі (підвалі), рівень - 2, по [ADDRESS] , та машиномісця № [NUMBER] , розташованого в підземному гаражі (підвалі), рівень - 2, по [ADDRESS] . 28 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дульською Т. В. зареєстровано право власності на машиномісце № [NUMBER] , розташоване по [ADDRESS] та машиномісце № [NUMBER] , розташоване у будинку по [ADDRESS] , за [PERSON] /а. с. 40, 41/. Позов [PERSON] до [PERSON] , ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульської Т. В, третя особа [PERSON] про визнання правочину недійсним та скасування запису про право власності розглядався неодноразово. Судами встановлено, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за Інвестиційними договорами №2п та №3п та сплатив кошти, забудовник - ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» втратив право розпоряджатися машино-місцями (гаражами) №№ [NUMBER], [NUMBER], а тому не міг укладати договір №84-інв12(нф) з [PERSON] про інвестування будівництва від 02 жовтня 2012 року щодо машиномісць (гаражів) №№ [NUMBER] , [NUMBER]. Вказані обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, якою скасовано рішення суду першої інстанції у справі № 757/12235/20-ц, та постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року, тому доказуванню не підлягають на підставі частини четвертої статті 82 ЦПК України /реєстраційні номер судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень 101034688, 105139638, а. с. 46-57, 58-67/. 11 червня 2020 року право власності на машиномісця № [NUMBER] і № [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених і зареєстрованих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко А. Б. /а. с. 42-43, 44-45/. Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, якою скасовано рішення суду першої інстанції у справі № 757/12235/20-ц - рішення від 15 липня 2021 року про відмову у задоволенні позову, позов [PERSON] задоволено частково: визнано недійсним договір №84-інв12(нф) про інвестування будівництва від 02 жовтня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Автомобільна компанія «Укратранс» та [PERSON] ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50510019 від 27 грудня 2019 року 12:18:40, приватного нотаріуса Дульської Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2000630880000; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50511880 від 27 грудня 2019 року 12:57:10, приватного нотаріуса Дульської Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2000711480000). 29 червня 2022 року Верховний Суд своєю постановою залишив без змін судове рішення суду другої інстанції від 09 листопада 2021 року, постановлене у справі ЄУН № 757/12235/20-ц. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Майном, як особливим об`єктом вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а і майнові права та обов`язки, згідно з приписами ст. 190 Цивільного кодексу України. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року (справа №520/4355/17). Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач [PERSON] є власником майнових прав за інвестиційними договорами на будівництво машиномісць (гаражів), повністю сплативши вартість об`єктів будівництва, тобто вчинивши дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об`єкт будівництва або для набуття майнових прав на ці об`єкти. Разом з тим, позивач [PERSON] обмежений у здійсненні своїх прав на розпорядження вказаними правами без належних правових підстав, зокрема у зв`язку з укладенням 02 жовтня 2012 року між ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та [PERSON] договору № 84-інв12(нф) про інвестування будівництва, який постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року визнаний недійсним, та у зв`язку із укладенням 11 червня 2020 року договорів купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до записів про право власності № 34910322 та № 34908567, машиномісця (гаражі) № [NUMBER] та № [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON] , що також встановлено постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року. Частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 цього Кодексу). Частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями, зокрема, можуть бути кошти. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій (ст. 2 Закону). Об`єктами інвестиційної діяльності у відповідності до частини першої ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права. Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави (частина перша ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність»). У відповідності до частини першої, третьої, п`ятої ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. У відповідності до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 Цивільного кодексу України). Власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 Цивільного кодексу України). Частина перша статті 388 Цивільного кодексу України містить перелік підстав, за яких власник майна має право витребовувати своє майно, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом і підпункт 3 зазначеної статті). Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 Цивільного кодексу України). Оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, то забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь- якої іншої особи. Таким чином інвестор наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови). При розгляді справи Велика Палата Верховного Суду керується тим, що, укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 Цивільного кодексу України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить. Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, в разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 Цивільного кодексу України. За змістом статей 387, 388 Цивільного кодексу України позов про витребування майна пред`являється власником до володільця спірного майна. Встановивши, що [PERSON] заволодів спірними об`єктами нерухомого майна - машино-місця №№ [NUMBER], [NUMBER], розташовані по [ADDRESS] , позивача на підставі правочину, який визнано недійсним, проте відчужив його відповідачеві [PERSON] та, враховуючи, що ці машино-місця, належні позивачу, вибули з його володіння поза його волею, суд вважає обґрунтованими його доводи, що він має право витребувати спірні об`єкти від добросовісного набувача на підставі статті 388 Цивільного кодексу України. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, до яких належить судовий збір, підлягають стягненню з відповідача, у разі задоволення позову. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За змістом законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. З метою отримання правової допомоги позивач уклав 20 грудня 2020 року з адвокатом Поліщуком Р. М. договір про надання правової допомоги № 171/1, відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі (п. 1.1). Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору № 171/1, за правову допомогу, передбачену п. 1.2 договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар), розмір якої, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами у додатках до цього договору. 01 серпня 2022 року клієнт [PERSON] і адвокат Поліщук Р. М. підписали додаток № 1 «Гонорар. Умови та порядок розрахунків», котрий є невід`ємною частиною до договору про надання правової допомоги № 171/1 від 20 грудня 2020 року, відповідно до якого сторони домовилися, що адвокат на виконання умов договору зобов`язується надати клієнту послуги з написання, підготовка та подання до Печерського районного суду м. Києва позовної заяви до [PERSON] про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи (машино-місця (гаражі) № № [NUMBER] , [NUMBER] по [ADDRESS] , протягом 15 год., за що клієнтом сплачується сума винагороди (гонорару) у розмірі 52 000, 00 грн не пізніше 01 грудня 2022 року. Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано дублікат квитанції № Р24АР24А486362126D06661 від 14 листопада 2022 року на суму у розмірі 52 000, 00 грн за надання правничої допомоги згідно з договором № 171/1 від 20 грудня 2020 року. 15 листопада 2022 року клієнт і адвокат склали акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 до договору про надання правової допомоги № 171/1 від 20 грудня 2020 року, яким підтверджують, що роботу виконано повністю, жодних претензій та зауважень щодо наданої правової допомоги у сторін немає. Отже судові витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у тому числі, оскільки відповідачем не подано заперечень щодо заявленого розміру або клопотання про його зменшення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved