Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» (далі по тексту - відповідач), про визнання договору недійсним, у якому просить: визнати недійсним договір за N 00-555045 про надання позики, у т. ч. і на умовах фінансового кредиту від 17 грудня 2019 року, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші»; стягнути з відповідача на користь позивача 3 714,74 грн. стягнутих за виконавчим написом коштів; витрати на правничу допомогу в сумі 9 000,00 грн. та суму судового збору за подання позову до суду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно договору №00-555045 про надання позики, у т. ч. і на умовах фінансового кредиту від 17.12.2019 року, передбачено, що даний договір був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Качай гроші", як Кредитодавець, та позивачем, як Позичальником. Позивач стверджує, що не підписувала договір із застосуванням будь-якого способу ідентифікатора, не було її волевиявлення на укладення даного договору, зокрема, вона не здійснювала реєстрації у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Качай гроші». Також, позивач зазначає, що сума позики або фінансового кредиту у розмірі 7 000,00 грн. на виконання договору не була зарахована на її поточний рахунок, а була переведена невідомій особі на банківську картку АТ КБ "ПриватБанк», у зв`язку з чим звернулась з даним позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 18.10.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 18.10.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. клопотання позивача задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» оригінал платіжного доручення про перерахування коштів на картковий рахунок по кредитному договору за № 00-555045 про надання позики у т.ч. і на умовах фінансового кредиту від 17 грудня 2019 року. Витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) відомості про належність карткового рахунку, на який відповідачем перераховані кошти по кредитному договору № 00-555045 про надання позики у т.ч. і на умовах фінансового кредиту від 17 грудня 2019 року. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Витребувані у Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» документи - до суду так і не надійшли. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви, у січні 2020 року на мобільний номер телефону позивача почали приходити смс - повідомлення від ТОВ «Качай гроші» з вимогою повернути кредит в сумі 7 000,00 грн. 21 січня 2020 року позивач направила електронний лист на електронну адресу ТОВ «Качай гроші» з претензією про те, що кредит не оформлювала, не підписувала договір і коштів на картковий рахунок не отримувала. На інтернет-сайті відповідача, я скопіювала копію кредитного договору №00-555045 від 17.12.2019 року в електронному вигляді. Позивач стверджує, що у договорі ні її підпису, ні прикріплених документів, що посвідчують її особу - не має. Договір був підписаний електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора, а сама сума позики була перерахована на картковий рахунок із останніми цифрами «4455», який не належить позивачу. Крім того, у договорі також зазначена інформація місця проживання, а саме: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором, 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм Л.С. був вчинений виконавчий напис №91530, яким з позивача стягнуто заборгованість за вказаним договором позики коштів у сумі 19 701,00 гривня. 06 січня 2020 року відповідно до вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64039392 з примусовим стягненням з позивача на користь ТОВ «Качай гроші» заборгованості в сумі 19 701,00 грн. Позивач також стверджує, що даний договір взагалі не укладала, шахраї скористались її телефонними даними, зазначили неправдивий номер паспортних даних та даних місця проживання та отримали кредитні кошти на карту банку, яка їй не належить. 15 січня 2021 року позивач звернулась до суду і Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року по цивільній справі № 678/30/21 ухвалено рішення, яким повністю задоволено позовні вимоги, а саме: про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тому, згідно Постанови приватного виконавця Клименка Р.В. від 13.09.2021 року, виконавче провадження з примусового виконання стягнення з позивача боргу на користь відповідача закінчено та повернуто витрати на проведення виконавчих дій і винагорода виконавця. Проте, частина суми заборгованості, яка була примусово стягнута приватним виконавцем на користь відповідача з заробітної плати в сумі 3 714,74 грн. підлягає стягненню з відповідача, як безпідставно отримані кошти. Згідно договору №00-555045 про надання позики, у т. ч. і на умовах фінансового кредиту від 17.12.2019 року, передбачено, що даний договір був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Качай гроші", як Кредитодавець, та позивачем, як Позичальником. За п. 1.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити суму проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки передбачені Договором. За п. п. 1.2. Сума кредиту складає 7 000,00 грн. За п. п. 2.1. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом перерахування Кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 7 000,00 грн. на карту позичальника № [NUMBER] , емітовану банком України. Дана картка видана АТ КБ "ПриватБанк». За п. 1.3. Строк дії договору - 30 (тридцять) днів. Пункт 7.10- Цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Кредитодавця в особистий кабінет Позичальника для ознайомлення та підписання. Договір набирає чинності з моменту його підписання аналогом власноручного підпису Кредитодавця, що відтворений засобами копіювання і електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер телефону повідомлений останнім у Заявці на отримання кредиту. Будь-яких автентичних (рукописних) підписів у цьому документі не міститься. Аналогічні форма завірення та записи містяться й у документі під назвою: "Графік платежів" (додаток №1 до кредитного договору №00-555045 від 17.12.2019р.) Позивач зазначає, що відповідно до отриманої довідки від 29.09.2021р. АТ КБ "ПриватБанк», на її ім`я не видавалась банківська картка за номером, яка була зазначена у кредитному договорі №00-555045 від 17.12.2019р. Згідно даних паспорта позивача: гром. України, з 1983 року я зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а в п.1.1 кредитного договору №00-555045 від 17.12.2019р. зазначена адреса: [ADDRESS] , за якою позивач ніколи не проживала та не була зареєстрована. Таким чином, позивач вважає, що сума позики або фінансового кредиту у розмірі 7 000,00 грн. на виконання договору не була зарахована на її поточний рахунок, а була переведена невідомій особі на банківську картку АТ КБ "ПриватБанк». Позивач стверджує, що не підписувала договір із застосуванням будь-якого способу ідентифікатора, не було її волевиявлення на укладення даного договору, зокрема, вона не здійснювала реєстрації у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Качай гроші». Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:...2) визнання правочину недійсним. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 639 ЦК України визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина 3 статті 207 ЦК України чітко визначає, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1954 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. З ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно- телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи; Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 N 680. Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. З Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Статтею 11 цього Закону визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктами 2.7,2.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 N 22,зареєстрованою в Мін`юсті 29.03.2004 за N 377/8976 передбачено, що примірник розрахункового документа, реєстр платіжних вимог, які залишаються в банку, мають містити підписи/підпис відповідальних/відповідальної осіб/особи, зразки підписів яких/якої заявлені банку в картці із зразками підписів. Під час підписування розрахункового документа не дозволяється використання факсиміле, а також виправлення та заповнення розрахункового документа в кілька прийомів. Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем, або під впливом тяжкої обставини. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частини третя та п`ята статті 203 ЦК України передбачають, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим, відсутні докази звернення з заявою до правоохоронних органів щодо шахрайських дій невстановленої особи, тому суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання договору недійсним є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed