Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська клінічна лікарня» Чернівецької міської ради, Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслана Борисівна про визнання заповіту нікчемним. Посилався на те, що 21.04.2001 року міським відділом РАГС Чернівецького обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між його батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис №322. [INFO] народився він [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21.04.2006 року шлюб між батьками було розірвано. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін від 20.10.2020 року, внесено зміни до актового запису №12, змінено його прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Причиною внесення змін в його свідоцтво про народження зі слів матері було позбавлення батька батьківських прав відносно нього. [INFO] його батько [PERSON] помер. На момент смерті батька він був неповнолітнім. Спадкоємцем після смерті батька [PERSON] був його батько [PERSON] [INFO] помер його дідусь [PERSON] , причиною смерті є двобічна вірусна пневмонія COVID-19. [PERSON] перебував на лікуванні в КНП «Міська лікарня №1» Чернівецької міської ради із діагнозом двобічна тотальна вірусна пневмонія спричинена COVID-19. Після смерті дідуся він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом йому було повідомлено, що його батьком було оскаржено батьківство відносно нього, тому він не є спадкоємцем після смерті батька та дідуся. У подальшому, мати повідомила йому, що рішенням Ярмолинського районного суду Хмельницької області від 11.08.2008 року позов [PERSON] було задоволено та виключено з актового запису про народження №12 від 24.10.2002 року, зробленого Глушовецькою сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області запис про батьківство [PERSON] , [INFO] щодо [PERSON] [INFO] . Також мати запевнила його, що його біологічним батьком є саме [PERSON] . Після смерті батька, він почав тісно спілкуватися з дідусем [PERSON] . Дідусь вітав його зі святами, вважав своїм онуком та бажав переоформити на нього своє майно. У вересні 2020 року він та його родина захворіли на COVID-19. Крім того, у нього була підозра на туберкульоз. У кінці вересня 2020 року його дідусь [PERSON] також захворів на COVID-19, однак вони постійно в телефонному режимі цікавились його станом здоров`я. 19.10.2020 року [PERSON] батько [PERSON] повідомив його мати, що дідусь помер. Після поховання дідуся [PERSON] повідомив, що позивач нічого не має до майна дідуся, який склав заповіт на ім`я його доньки [PERSON] . Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б., до якої він звернувся з заявою про прийняття спадщини, підтвердила, що існує заповіт від 16.10.2020 року. На даний час у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області перебуває цивільна справа №686/7407/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту батьківства. Ознайомившись із змістом заповіту від 16.10.2020 року, вважає, що оскаржуваний заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення та є нікчемним. Вважає, що при складанні заповіту заступником генерального директора КНП «Міська лікарня №1» з лікувальної частини Пижиком В.А. порушено процедуру посвідчення заповіту. Текст заповіту від 16.10.2020 року написаний не зрозуміло, належним чином не встановлено особу заповідача, його дієздатність, не встановлено дійсну волю [PERSON] . В заповіті не зазначено де саме відбувалося посвідчення заповіту, не зрозуміло хто саме є заповідачем, відсутні дані про особу, яка підписувала заповіт замість відповідача в силу хвороби [PERSON] . У заповіті відсутній запис перед підписом заповідача, що заповіт з його слів надруковано за допомогою технічних засобів та заповіт зачитаний вголос. Відсутні дані про заповідача в місці, де зазначено підпис заповідача і чий підпис. Посадова особа, яка посвідчувала заповіт, не мала повноважень посвідчувати заповіт. Посадова особа [PERSON] , згідно тексту заповіту, є одночасно особою, яка є заповідачем, оскільки підписував заповіт за дорученням та на прохання [PERSON] є особою, яка складала та підписувала заповіт, особою, яка зачитувала заповіт вголос та особою, яка посвідчувала заповіт. Також, із заповіту вбачається, що одні і ті ж особи: [PERSON] та [PERSON] є одночасно особами, які записували з власних слів заповіт на прохання [PERSON] та особами, які були присутніми під час підписання заповіту, є свідками, що [PERSON] зачитував заповіт вголос, та особами, які зачитували заповіт вголос. При посвідченні даного заповіту свідками є працівники лікарні, тобто службові особи, що є порушенням п.18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених. Також є незрозумілим яким чином [PERSON] встановив дійсну волю [PERSON] скласти заповіт саме на [PERSON] , [INFO] . Тобто, заповіт, який складений 16.10.2020 року [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] заступником генерального директора КНП «Міська лікарня №1» з лікувальної частини Пижиком В.А., зареєстрований в реєстрі №1, складено із грубим порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, зокрема: ст.ст.1247, 1248 ЦК України, п.4, п.7, п.8, п.17, п.18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених. Просив визнати нікчемним заповіт [PERSON] , [INFO] , складений 16.10.2020 року на користь [PERSON] , [INFO] , який посвідчений 16.10.2020 року о 15 год. 30 хв. заступником генерального директора КНП «Міська лікарня №1» з лікувальної частини Пижиком В.А., зареєстрований в реєстрі за №1. Ухвалою суду від 15.07.2021 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала. Зазначила, що сім`я [PERSON] та сім`я покійного [PERSON] були знайомі ще задовго до народження позивача та підтримували дружні відносини біля 30 років. Син покійного [PERSON] [PERSON] був хрещеним батьком [PERSON] . Відповідачці відомо, що покійний [PERSON] часто приходив до її батьків за порадами після сварок із дружиною, які мали місце у зв`язку з її зв`язками з іншими чоловіками. У 2002 році [PERSON] народила дитину, однак [PERSON] батьківства по відношенню до неї не визнав та заперечував проти того, щоб бути записаним батьком дитини до проведення тесту ДНК. Однак, мати самостійно зареєструвала [PERSON] батьком дитини. Найбільше [PERSON] бентежило те, що за попереднім діагнозом лікаря він був безплідним і ймовірно не міг мати дітей. У 2005 році між [PERSON] та [PERSON] почалися судові спори, у ході яких було призначено судово-медичну експертизу з метою визначення батьківства [PERSON] стосовно дитини, однак [PERSON] відмовилась її проходити. Починаючи з 2007 року, [PERSON] не підтримував зв`язку з колишньою дружиною та її дитиною. Через деякий час він почав хворіти, у нього виявили злоякісну пухлину нирки. За час лікування [PERSON] та його мати не підтримували жодного зв`язку з [PERSON] . За життя [PERSON] , [PERSON] не робила жодних спроб довести його батьківство стосовно дитини. [PERSON] намагався прийняти позивача, але він розумів, що [PERSON] не є його рідним онуком. У жовтні 2020 року [PERSON] захворів на COVID-19. З першого дня його перебування у лікарні [PERSON] приносила йому їжу, ліки та все необхідне. У подальшому, родина [PERSON] організувала поховання [PERSON] 16.10.2020 року заступником генерального директора КНП «Міська лікарня №1» Пижиком В.А. було посвідчено заповіт [PERSON] , яким все належне йому майно заповів [PERSON] . Заповіт було підписано самим спадкодавцем [PERSON] , що беззаперечно підтверджує той факт, що складений ним заповіт відповідає його внутрішній волі. Тому вважає, що доводи позивача про нікчемність заповіту безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними належними доказами, наявність формальних описок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту. Просила відмовити у задоволенні позову. Представником третьої особи КНП «Міська лікарня №1» було подано письмові пояснення на позов, в яких останній заперечував проти позову. Зазначив, що оскільки [PERSON] на час складання заповіту перебував на лікуванні у КНП «Міська лікарня №1» ЧМР, то заповіт було посвідчено заступником генерального директора КНП «Міська лікарня №1» з лікувальної частини Пижиком В.А., що відповідає вимогам ст.1252 ЦК України. У зв`язку з захворюванням [PERSON] не міг прочитати заповіт, а тому заповіт на його особисте прохання складався та посвідчувався у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , що відповідає ч.2 ст.1248, ч.2 ст.1253 ЦК України. Просив відмовити у задоволенні позову. Позивачем було подано відповідь на відзив. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 09.09.2021 року було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. 19.10.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Ухвалою суду від 13.01.2022 року було замінено третю особу КНП «Міська лікарня №1» її правонаступником Комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська клінічна лікарня» Чернівецької міської ради. Позивач [PERSON] , допитаний судом у якості свідка, суду показав, що являється онуком [PERSON] . Вони постійно із ним спілкувались, останній представляв його своїм онуком, дарував подарунки. За життя дід казав, що після його смерті усе залишиться йому, однак при цьому наполягав, щоб він взяв прізвище « [PERSON] » та по-батькові батька. Заяву до РАЦС він не подавав. [PERSON] мав хороші статки та сам залишив кошти на своє лікування. Йому відомо, що відповідач похресниця його батька. З лікарем у день складання заповіту дідусем він не спілкувався, йому не відомо в якому стані він перебував на той час. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Зазначила, що фактично спадкодавець був у без свідомому стані, під кисневою маскою. Заповіт було складено з численними порушенням, а саме: не зазначено місце складення заповіту, не посвідчено особу заповідача, не зрозуміло яким чином встановлено його волю, не відомо хто замість заповідача підписав заповіт. Посадова особа [PERSON] є одночасно особою, яка його підписала та посвідчувала. Заповіт оскаржується з підстав, передбачених ст.1247 ЦК України. Просила позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Пояснила суду, що у заповіті зазначено місце його складання м.Чернівці. Форма заповіту була дотримана, його зміст відповідає волевиявленню заповідача. Заповіт було підписано особисто [PERSON] . Окрім того, вказувала на те, що позивач не довів порушення свого права, оскільки не перебуває у родинних відносинах із [PERSON] . Просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав подані до суду письмові пояснення. Зазначив, що уповноваженими особами було з`ясовано справжню волю заповідача, зміст заповідача зачитувався вголос заповідувачу. Просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Балан Р.В. у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Свідок [PERSON] суду показав, що обіймає посаду мед брата у лікарні. До нього звернувся хворий та повідомив, що бажає скласти заповіт. Це був чоловік похилого віку, він важко дихав та був під кисневою маскою. Свідок повідомив чергового лікаря [PERSON] про те, що хворий бажає скласти заповіт. Заповіт склав та посвідчив заступник головного лікаря [PERSON] . Заповіт було зачитано вголос хворому, після чого пацієнт сам у ньому розписався. Свідок [PERSON] суду показав, що працював заступником головного лікаря з медичної частини КНП «Міська лікарня №1» ЧМР. У них на лікуванні у реанімаційному відділенні з пневмонією, спричиненою Ковід 19, перебував хворий [PERSON] . Черговий лікар [PERSON] повідомив його, що хворий бажає скласти заповіт. Він особисто спілкувався з [PERSON] , зясовував його стан, чи усвідомлює він значення своїх дій, паспортні дані. Пацієнт написав на кого бажає оформити заповіт. Після цього він склав заповіт, який ними по черзі було зачитано уголос. [PERSON] особисто розписався в заповіті, після чого заповіт також підписав він та свідки. Свідок [PERSON] суду показав, що працює лікарем-анастазіологом у лікарні. Пацієнт [PERSON] висловив бажання скласти заповіт, про що його повідомив мед брат [PERSON] . Він підійшов до хворого, бо перебував на чергуванні. Останній підтвердив, що бажає скласти заповіт. Після цього він повідомив заступника головного лікаря [PERSON] , що пацієнт бажає скласти заповіт. [PERSON] був у важкому стані в реанімації, на кисневій дотації, проте при свідомості. У нього була двобічна пневмонія, внаслідок захворювання на Ковід 19. [PERSON] прийшов, поговорив із хворим, запитав чи дійсно той бажає скласти заповіт. [PERSON] розмовляв із ними з кисневою маскою та самостійно повідомляв їм свої особисті дані. Вони склали заповіт, після чого [PERSON] зачитав його вголос. Він також зачитував заповіт. У подальшому, заповіт особисто підписав [PERSON] у графі заповідач, після чого вони також підписали документ. Заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 20.10.2020 року було складено актовий запис про смерть №2310 (а.с.170 Том 1). 16.10.2020\~року в\~м.Чернівці\~о 15\~год.\~30\~хв.\~було складено\~заповіт від\~імені [PERSON] ,\~ [INFO] , який\~зареєстровано в\~журналі реєстрації\~заповітів за\~№1. (а.с.59 Том 1). Як вбачається із змісту заповіту, [PERSON] , громадянин України, [INFO] . проживаючий за адресою [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження: усе своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде мені належати на день моєї смерті і на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з коронавірусною хворобою COVID-19, внаслідок чого він не може прочитати заповіт, на його особисте прохання цей документ складається та посвідчується у присутності названих вище свідків та підписання заповіту за його дорученням здійснюється [PERSON] . Зміст статтей 1238, 1241, 1244, 1254, 1273, 1307 ЦК України йому нотаріусом роз`яснено. Цей заповіт складено і підписано в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, а другий виданий заповідачу. Підписання заповіту: підпис заповідача: наявний підпис. Цей заповіт на прохання заповідача [PERSON] складений та записаний [PERSON] , заступником генерального директора КНП «Міська лікарня №1» з лікувальної частини, з його слів і прочитаний йому ним уголос. Свідки своїми підписами підтвердили, що у їх присутності на особисте прохання [PERSON] був записаний [PERSON] , [PERSON] з його слів та прочитаний [PERSON] вголос, повністю відповідає волевиявленню заповідача. Заповіт посвідчено [PERSON] . Заповіт записано [PERSON] зі слів [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] з підстав з коронавірусної хвороби COVID-19 не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за його дорученням, в його присутності та в присутності [PERSON] , текст заповіту до підписання зачитаний уголос запрошеними свідками [PERSON] , [PERSON] . Особу заповідача встановлено, його дієздатність перевірено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що він є сином померлого [PERSON] та онуком померлого [PERSON] . Як було встановлено судом, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками, згідно копії свідоцтва про народження, виданого 24.10.2002 року, зазначено: батько: [PERSON] та мати: [PERSON] (а.с.25 Том №1). Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] з 21.04.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.24 Том 1). Рішенням Ярмолинського районного суду Хмельницької області від 21.04.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.28 Том 1). У подальшому, рішенням Ярмолинського районного суду Хмельницької області від 11.08.2008 року виключено з актового запису про народження №12 від 24.10.2002 року, зробленого Глушковецькою сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області, запис про батьківство [PERSON] , [INFO] , щодо [PERSON] , [INFO] (а.с.90-91 Том 2). Вказане рішення є чинним та набрало законної сили. [INFO] [PERSON] помер (а.с.81 Том 1). Батьком [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 03.10.1973 року, є [PERSON] (а.с.84 Том 1). Правовідносини, що виникли між сторонами, пов`язані із спадкуванням і регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~статтею 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд\~(частина перша статті\~12\~та стаття\~1234 ЦК України).\~\~ Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу (ст.1223 Кодексу). Спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу (стаття 1258 Кодексу). Відповідно до ст.1261 Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст.1266 Кодексу). Розглядаючи аргументи представника відповідача про те, що [PERSON] не набув права звернення до суду, оскільки не довів факт порушення його законного права чи інтересу, яке підлягає\~захисту, суд виходить із наступного: \~Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що, виходячи зі змісту частини першої\~статті 8 Конституції України\~охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Враховуючи наведене та положення статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. \~Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Саме до\~таких провових\~висновків дійшов\~Верховний суді\~у постанові\~від 24.02.2021\~року справа\~№ 233/3516/18-ц. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 520/10060/16-ц (провадження\~\~№\~61-5085сво18), викладений правовий висновок, згідно з яким, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту не будь-яке право, а лише порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Аналізуючи наведені норми Закону суд зауважує, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, правові наслідки вчинення нікчемного (недійсного) правочину насамперед стосуються прав та інтересів осіб, які є сторонами за таким договором. У ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, суд не вправі робити висновок по суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідача, чинність або дійсність укладеного правочину тощо (Постанова ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 761/310/17). Як вбачається з дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи №152 від 21.01.2022 року, проведеної у межах цивільної справи №686/7407/21, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] може являтися біологічним батьком громадянина [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] з ймовірністю 99,999 % (Том 2 а.с.243-245). Однак, із дослідженого судом Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20.10.2020 року вбачається, що 24.03.2014 року до актового запису №12 від 04.11.2002 року про народження, складеного Виконавчим комітетом Глушковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, за заявою матері на підставі ч.1 ст.135 СК України внесено зміни до актового запису. Зокрема, змінено відомості про дитини: прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.29-30 Том 10). На даний час у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області перебуває цивільна справа №686/7407/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту батьківства (а.с.242). Рішення суду у справі №686/7407/21 не прийнято. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.08.2022 року провадження у справі №727/6148/21 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №686/7407/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту батьківства, проте ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 29.09.2022 року ухвалу суду від 12.08.2022 року було скасовано та направлено справу для продовження розгляду. Відповідно до положень ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу. За змістом\~ст.130\~СК України\~у разі\~смерті чоловіка,\~який не\~перебував у\~шлюбі з\~матір`ю\~дитини,\~факт його\~батьківства може\~бути встановлений\~за рішенням\~суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними участині третій статті 128\~цього Кодексу. На підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126\~цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст.134 Кодексу). Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 Кодексу). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 Кодексу). Виходячи з вище наведених норм Закону, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надав суду допустимих доказів на підтвердження факту перебування у родинних відносинах із [PERSON] . Наданий суду висновок судово-медичної експертизи №152 від 21.01.2022 року, проведеної у межах цивільної справи №686/7407/21 (Том 2 а.с.243-245), не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки обставини, на підтвердження яких його було складено, не входять до предмету доказування у даній справі. Оцінка вказаному висновку буде надана судом у межах розгляду цивільної справи №686/7407/21. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивач у даному спорі не довів права на позов у матеріально-правому сенсі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed