Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку обґрунтовує наступним. [PERSON] народилася [INFO] у селі Веселівка Христинівського району Черкаської області. У відповідності до свідоцтва про народження заявника її батьком є [PERSON] . У зв`язку з погіршенням стану здоров`я останнього та необхідністю здійснення за ним догляду, його донька [PERSON] проживала разом з ним по [ADDRESS] та здійснювала догляд за ним. Батько разом із донькою проживали разом до дня смерті [PERSON] , а саме до [INFO] . Через деякий час [PERSON] звернулася до Кочубіївської сільської ради з приводу оформлення спадщини, де їй пояснили, що для отримання спадщини необхідно звернутися до нотаріуса та після шести місяців від дати смерті оформити прийняття спадщини, оскільки вони разом проживали на момент смерті батька. У серпні 2022 року Першою уманською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] було заведено спадкову справу і постановою державного нотаріуса Околіті Г.П. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку для прийняття спадщини. Довідкою Паланської сільської ради підтверджено, що спадкодавець проживав на день смерті без реєстрації разом з [PERSON] , що також може підтвердити свідок [PERSON] . Встановлення такого факту необхідно заявнику для оформлення права на спадщину. У зв`язку з цим, заявник звернулася до суду та просить суд за результатами розгляду її заяви встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто на час смерті останнього. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява її представника адвоката Кравченка Р.М., у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність його довірителя [PERSON] , вимоги заяви підтримує та просить суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Паланської сільської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні заяви, в обґрунтування зазначивши про те, що за даними спадкового реєстру було перевірено наявність відкритої спадкової справи, спадкового договору або заповіту, складеного спадкодавцем та встановлено, що на момент заведення спадкової справи, був виявлений заповіт. Вважає, що у заяві не вказано причину пропуску строків звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не вказано з якого саме часу спадкоємець проживала разом зі спадкодавцем, а також заявлений лише один свідок, який може підтвердити факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем. У зв`язку з цим, Паланська сільська рада вважає надані заявником докази недостатніми для встановлення факту постійного проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На адресу суду також надійшли письмові заяви свідків [PERSON] та [PERSON] , у яких вони підтверджують, що заявник по справі [PERSON] постійно, з 2009 року проживала зі своїм батьком [PERSON] , до моменту смерті останнього, а саме до [INFO] . Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи наведене, судом розгляд справи по суті здійснюється за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію заявника та представника заінтересованої особи, викладені у заявах, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно матеріалів спадкової справи № 317/2022, заведеної Першою уманською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , він помер [INFO] у с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області. Спадкоємцем після його смерті є [PERSON] , яка 02.08.2022 подала заяву про те, що вона на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, а тому спадщину фактично прийняла і просить видати їй свідоцтво про право на спадщину, а також [PERSON] і [PERSON] , які подали заяви про те, що вони на спадщину після смерті [PERSON] не претендували і не претендують, на час відкриття спадщини зі спадкодавцем не проживали, а також не заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я доньки померлого - [PERSON] . Згідно довідки виданої Кочубіївським старостинським округом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області 02.08.2022 року, спадкодавець [PERSON] , 1948 року народження, помер [INFO] , проживав без реєстрації на день смерті по [ADDRESS] з квітня 1980 року. У вказаній довідці також наявна інформація про те, що разом зі спадкодавцем на день його смерті проживали [PERSON] , не родич спадкодавця (що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Уманському району Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області) та його діти [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] . Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , місце проживання останньої зареєстровано по [ADDRESS] з 03.03.2010, про що свідчить відповідна відмітка в паспорті заявника. Також у матеріалах спадкової справи наявний заповіт, складений спадкодавцем 17 січня 2012 року, яким він заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде мати право, [PERSON] . При цьому, останній звернувся до нотаріуса із заявою про те, що він не претендує на спадщину після смерті [PERSON] та не має наміру приймати таку спадщину, більше того, не заперечує проти того, щоб право на спадкове майно набула [PERSON] . Разом з цим, [PERSON] , державний нотаріус Першої уманської державної нотаріальної контори, 04 серпня 2022 року своєю постановою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки [PERSON] пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини проживання заявника разом із спадкодавцем підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказами, що не викликають у суду будь-якого сумніву. Встановлення факту проживання [PERSON] однією родиною з батьком [PERSON] до моменту смерті, яка настала [INFO] має для заявника юридичне значення, оскільки дасть їй право вирішити правовідносини цивільно-правового характеру, зокрема, прийняття спадщини, проти чого і не заперечують інші спадкоємці. Судом не взято до уваги відзив, направлений представником заінтересованої особи, оскільки такий процесуальний документ як відзив у справах окремого провадження не передбачено, крім того, заінтересованою особою будь-яких інших доказів, які б спростовували встановлені судом обставини щодо юридичного факту, який просить установити заявник, не надано. Доводи представника заінтересованої особи Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області не свідчать про наявність спору про право оскільки фактично вказують лише на недостатність, на їх думку, наданих заявником доказів для встановлення факту, що має юридичне значення. На думку суду, така незгода сама по собі не є спором про право при розгляді справи в порядку окремого, та не потребує розгляду справи в порядку позовного провадження. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви у повному обсязі. За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved