Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

14\~вересня 2022 року, представник позивача адвокат Яковенко О.С., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] у місті Запоріжжі Запорізької області народився позивач. 17 лютого 2011 року у квартирі [ADDRESS] була зареєстрована відповідач [PERSON] . 13 листопада 2020 року [PERSON] приватним нотарiусом Запорізького міського нотаріального округу було складено спадковий договір, серiя та номер: 1354, на квартиру об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного спадкового договору відчужувач [PERSON] , [INFO] , після своєї смерті передає у власність вищевказану квартиру набувачу [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, про що зроблений відповідний актовий запис за №3461. 16 грудня 2021 року за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на квартиру об`єкт нерухомого майна адресою: [ADDRESS] , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62426162. Підставою для державної реєстрації послугував вище зазначений спадковий договір № 1354 виданий 13 листопада 2020 року. 12 червня 2022 року головою квартального комітету № 16 Комунарського району м. Запоріжжя було складено довiдку № 13 про те, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , 1947 року народження, але за місцем своєї реєстрації остання не проживає з жовтня 2020 року. Вказана довідка підписана за участю сусiдiв та голови квартального комітету №16 Комунарського району м. Запоріжжя. Отже, вiдповiдач [PERSON] з 2020 року не проживає у вищевказаному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має i взагалі не цікавиться житлом в якому зареєстрована. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає понад одного року, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються права позивача, як власника. Тому реєстрація місця проживання відповідача у квартирi позивача, як власника житла, об`єктивно створює перешкоди у користуванні вказаним будинком. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2022 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, але до суду від представника позивача та позивача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причина неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. З заявою про розгляд справи за її відсутності відповідач до суду не зверталась. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991\~«Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Як вбачається з матеріалів справи поштові відправлення відповідачу не вручені під час доставки у зв`язку з відсутністю адресата. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Відповідно до ч. 1\~ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 22 листопада 2022 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997\~року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] \~є власником\~квартири [ADDRESS] \~на підставі\~спадкового договору\~№ 1354\~від 13\~листопада 2020\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Запорізького\~міського нотаріального\~округу Нарохою\~О.В.,\~витягом з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності №\~291405355\~від 20\~грудня 2021\~року /а.с.9-10,12/\~ [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ,/а.с.17/ проте остання фактично не проживає за даною адресою з 2020 року по теперішній час, що підтверджується довідкою №13 від 12 липня 2022 року, видана головою квартального комітету № 16 [PERSON] /а.с.15/ Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України відсутність особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved