Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

У жовтні 2022 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Калініна С.К. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Учасники справи в судове засідання для розгляду заяви в порядку ст. 270 ЦПК України не викликалися. Дослідивши заяву представника позивача, матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду від 16.07.2021 року задоволено вимоги позовної заяви [PERSON] , виконавчий напис № 70884 вчинений 16.07.2021 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 108 624,99 грн., - визнано таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі - 908,80 грн. Як вказує сторона позивача, розмір витрат на професійну правову допомогу складає 5 000,00 грн. З наявних в матеріалах справи додатків вбачається, що між АБ «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К. (надалі - Бюро) та [PERSON] (надалі - Клієнт) укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 04.02.2021 року (далі Договір). Відповідно до пункту 1.1. Договору предметом даного договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту за рішенням суду визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Згідно з п. 2.3.1. Договору оплатити Бюро гонорар (винагороду) та виплати, необхідні для виконання його доручень в розмірі та в строк погоджений Сторонами у Договорі. Так пунктами 3.1., 3.2. Договору визначено, що гонорар є формою винагороди Бюро за надання професійної (правової) допомоги Клієнту. За правничу (правову) допомогу, передбачену в п.п. 1.1., 1.2. Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) розмір якого, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника АБ «Калінін і Партнери» № 3/2018 від 17.07.2018 року. З копії Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 04.02.2021 року вбачається що за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п. 1.1 договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 5 000,00 грн З копій наявних в матеріалах справи вбачається, що на підтвердження розміру гонорару суду надано Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 16.02.2021 року, меморіального ордеру АТ КБ «Приватбанк» № @2PL159281 від 06.02.2021 року на суму 4 999,00 грн. З Акту виконаних робіт (наданих послуг), вбачається, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 5 000,00 грн. та складається з наступного: 1) усна з вивченням документів консультація Клієнта - 1 год. 30 хв. - 500,00 грн.; 2) складання, формування (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю - 1 год. 30 хв. - 500,00 грн.; 3) складання, формування (друк) адвокатського запиту приватному нотаріусу - 1 год. 30 хв. - 500,00 грн.; 4) складання, підготовка та подання позовної заяви - 6 год. - 2 500,00 грн.; 5) складання, підготовка та подання заяви про забезпечення позову - 4 год. - 1 000,00 грн. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 4 статті 137 ЦПК України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 4 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Відповідно до частин 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial