Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У лютому 2022 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною матір`ю позивача. За життя [PERSON] залишила заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений 19.12.2003 державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у складі якої була двокімнатна квартира [ADDRESS] . Вказана квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач неодноразово збирався звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак через постійне перебування у відрядженні, а також епідеміологічну ситуацію в країні, а саме: дію карантинних обмежень, відкладав свій візит до нотаріуса. У 2022 році позивач звернувся до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де в усній формі відмовлено у зв`язку з тим, що він пропустив передбачений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Вважає, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений з поважної причини, оскільки позивач з 19.07.2021 по 27.08.2021 перебував у службовому відрядженні в селі Немиринці Городоцького району Хмельницької області, а тому пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважної причини. Інших спадкоємців, окрім [PERSON] , немає. Ухвалою суду від 18.04.2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач подав відзив, у якому просив відмовити позивачу у задоволені позову з тієї підстави, що в матеріалах справи відсутні докази звенення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позов вважав передчасним, просив розглядати справу без участі представника відповідача. 15.11.2022 року позивачем долучено до матеріалів справи: копію свідоцтва про народження позивача; копію відповіді №1111/01-16 від 20.10.2022 року Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області, про те, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася; копію витягу зі спадкового реєстру від 20.20.2022 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Володимир-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів), актовий запис №95 (а.с.5). 19.12.2003 року [PERSON] , [INFO] , залишила заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений 19.12.2003 державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Олейник А.О., яким заповіла все своє майно [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Шумським р/б РАЦС Тернопільської області 25.10.1960 року, позивач є сином [PERSON] (а.с.13). За життя квартира за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на квартиру від 20.03.1998 №148-С (а.с. 7). Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 565/1145/17 (Постанова від 26.06.2019 року). Відповідно до довідки №30/08-2021 від 30.08.2021 року, виданої директором ТОВ «ДБУ-208» Шафорост Ю.О., геодезист [PERSON] перебував у слудбовому відрядженні з 19.07.2021 по 27.08.2021 року в с. Немиринці Городоцького району Хмельницької області. Судом встановлено, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини стало відрядження позивача з 19.07.2021 по 27.08.2021 року, який працює геодезистом, і мав постійно знаходитися у місці відрядження. Як убачається з копії листа завідувача Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області №1111/01-16 від 20.10.2022 року спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Вказана обставина також підтверджується копією Витягу зі Спадкового реєстру №70379683 від 20.10.2022 року. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, поважність причин пропущення строку для прийняття спадщини та наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Відтак, оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, суд вважає, що позивачем пропущено строк для прийнятгя спадщини з поважних причин та, що для прийняття спадщини достатнім є тримісячний строк з моменту набрання законної сили цим рішенням.

Outcome: approved