Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Заяву обгрунтовує тим, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності. Заявниця вказує, що відповідач [PERSON] уже протягом тривалого часу застосовує щодо неї домашнє насильство: фізичне ( хватає за руки, штовхає), психологічне (обзиває її нецензурними словами, погрожує їй заподіянням фізичного насильства, агресивно себе поводить, заховує від неї мої документи), економічне (не допомагає фінансово в утриманні їхніх спільних дітей). У зв`язку з цим заявниця зверталася за допомогою до Калуського міського центру соціальних служб, в результаті чого було проведено профілактичну роботу та складено акт потреб сім`ї від 12.08.2022 р. Також заявниця неодноразово зверталася в поліцію. Відносно [PERSON] були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.09.2022 у справі № 345/2341/22 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. [PERSON] вчиняє щодо заявниці домашнє насильство протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією, погрожує їй розправою та впевнений у своїй безкарності, його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на те, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо заявниці, настання тяжких наслідків для її здоров`я, є дуже високою, тому заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявилися неефективними та не захистили її від насильства. Заявниця подала заяву про розгляд заяви у її відсутності, заяву підтримує та просить її задоволити. Заінтересована особа [PERSON] подав заяву в якій вказав про розгляд заяви у його відсутності. Просить у задоволенні заяви відмовити. Представник Калуського міського центру соціальних служб Яцишин В.Л. подав заяву про розгляд заяви у його відсутності, не заперечив щодо задоволення даної заяви. Суд, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності. У даній квартирі також зареєстровані діти заявниці [PERSON] , [PERSON] . Згідно відповідей Калуського РВП ГУНП від 15.08.2022 № 11866/108/59/2022, від 23.07.2022 № 10332/108/59/2022, від 16.08.2022 № 11933/108/59/2022, 19.10.2022 № 16024/108/59/2022, відносно [PERSON] були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП та скеровано на розгляд до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області (а.с.16,17,18,19). Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.09.2022 у справі № 345/2341/22 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У постанові Калуського міськрайонного суду від 06.09.2022 у справі № 345/2341/22 суд зазначив, що [PERSON] вчинив домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного, економічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої. [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначити йому стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень 00 копійок (а.с.20-21). Як вбачається з акту з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення від 10.08.2022 та висновку оцінки потреб сім`ї від 12.08.2022 складеного комісією Калуського міського центру соціальних служб - встановлено дії, що мають ознаки домашнього насильства, які вчинені [PERSON] (а.с.7-12, 13-14). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] .. На підставі досліджених доказів, а саме звернень [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства до правоохоронних органів, результатів вирішення таких звернень досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу обов`язків. Але такі обов`язки слід покласти на термін 3 місці, оскільки більший термін може привести до негативних наслідків для дітей, які мають право на спілкування з батьком та дітьми відповідно. Суд, відмовляє заявниці у задоволенні вимоги, щодо заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею, оскільки заявнице не доведено та необгрунтовано дану вимогу. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed