Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

02.07.2021 року позивач звернулася в суд з даним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «П`ятидні», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0722485200:05:000:0647, площею 2,1102 га. 15.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про надання права користування цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). 11.01.2021 року TOB «П`ятидні» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору та скасування запису про проведену державну реєстрацію іншого речового права. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області відкрито провадження у справі № 931/9/21 за даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на думку TOB «П`ятидні» 26.01.2012 року між TOB «П`ятидні» та [PERSON] укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 0722485200:05:000:0647, площею 2,1102 га, строком на 10 років. Даний договір зареєстровано в управлінні Держкомзему у Локачинському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.03.2012 року за № 072240004001583. Разом з тим, договір оренди землі від 26.01.2012 року не містить усіх необхідних істотних умов для договорів такого виду. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, договір оренди землі від 26.01.2012 року слід визнати недійсним через відсутність у ньому кадастрового номеру земельної ділянки та відповідальності за несплату орендних платежів. Крім того, [PERSON] не укладала та не підписувала договір оренди землі 26.01.2012 року. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Як вбачається із тексту самого договору, в розділі «Підписи сторін» в графі «Орендодавець» відсутній підпис Позивача. Натомість наявний напис її прізвища « [PERSON] », що не здійснювався позивачем. У позивача відсутній примірник вказаного договору. Просить визнати недійсним договір оренди землі від 26.01.2012 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «П`ятидні» строком на десять років, кадастровий номер земельної ділянки 0722485200:05:000:0647, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Локачинському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.03.2012 року за № 072240004001583 та скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди землі. Ухвалою судді\~від 06 липня 2021 року позовну заяву\~прийнято до\~розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29.07.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що не згідний із заявленими позовними вимогами. Стверджує, що [PERSON] підписувала договір та визнала його, отримуючи орендну плату, що підтверджується витягами з бухгалтерських відомостей про видачу орендної плати. До договору оренди землі позивачем додано копію її паспорта та державного акту на земельну ділянку. Твердження позивача щодо відсутності у договорі істотної умови, а саме: кадастрового номеру земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки п. 43 договору зазначено, що невід`ємними частинами договору є план схема земельної ділянки (із зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки, кадастровий план ділянки з відображенням обмежень у її використанні). Тобто сторонами були досягнуті усі істотні умови, передбачені Законом України «Про оренду землі» на час укладення вказаного договору. Також наявні відомості про видачу орендної плати позивачеві за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, де також є її підпис, який візуально співпадає з підписом на договорі оренди землі від 26.01.2012 року, достовірність якого оспорюється позивачем. Зазначає, що відповідач використовує вказану земельну ділянку уже понад 10 років, відкрито, не приховуючи від власника земельної ділянки та інших осіб. За час користування жодної скарги чи попередження від власника ділянки чи органів поліції чи органів місцевого самоврядування чи інспекції з охорони земель на адресу товариства не надходило. Вважає, що позов має ознаки завідомо безпідставного, просить у його задоволенні відмовити повністю. Ухвалами від 28.12.2021 року та 13.07.2022 року зупинялось провадження у справі на час проведення експертиз. Ухвалами від 02 березня 2022 року та відповідно 13 жовтня 2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 27.10.2022 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 12.07.2022 року представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності, яку мотивує тим, що [PERSON] у розділі ІІІ декларації від 09.02.2018 рік про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, вказує, що отримувала дохід від оренди паю від ТОВ "П`ятидні". Даний факт є доказом того, що позивачу 09.02.2018 року було відомо про орендні відносини з ТОВ "П`ятидні", а саме: існування договору оренди. Дана позовна заява про визнання договору недійсним подана позивачем 02.07.2021 року, тобто з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови у заявлених позовних вимогах. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю із підстав, зазначених у позовній заяві та з врахуванням проведеної почеркознавчої експертизи. Крім того, пояснила, що про існування договору з ТОВ "П`ятидні" позивач дізналась після подачі відповідачем позову до суду про визнання недійсним договору, укладеного між нею та [PERSON] . Підтвердила той факт, що отримувала від ТОВ "П`ятидні" кошти за користування її земельною ділянкою, проте вона не знала, що існує укладений між ними договір, вважала, що плата за землю відбувається на бездоговірній основі, по факту користування на підставі усної домовленості. Разом з тим, зазначила, що спірна земельна ділянка на даний час перебуває у користуванні [PERSON] , тому фактичних перешкод у її користуванні не існує, окрім державної реєстрації договору оренди землі від 26.01.2012 року. Представник позивача також просила суд здійснити розподіл судових витрат у справі, а саме: судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката та до закінчення судових дебатів відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані нею після ухвалення рішення суду. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю із підстав, зазначених у відзиві на позов, просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності. Також зазначив, що відповідачем понесено витрати на правничу допомогу, докази про що будуть надані після ухвалення рішення судом. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, 17.11.2022 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так,\~судом встановлено,\~що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0722485200:05:000:0647, площею 2,1102 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку № 064105 від 16.12.2011 року (а.с. 16, 17). 15.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про надання права користування цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (а.с.216-217). У матеріалах справи наявний договір оренди землі від 26.01.2012 року між TOB «П`ятидні» та [PERSON] щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 0722485200:05:000:0647, площею 2,1102 га, строком на 10 років, зареєстрований в управлінні Держкомзему у Локачинському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.03.2012 року № 072240004001583, і який оспорюється позивачем (а.с. 10-13, 196а-196б). Із даного договору вбачається, що в ньому передбачена відповідальність за несплату орендної плати (п.14 договору), а кадастровий план земельної ділянки, що є невід`ємною частиною договору (п.43 договору) містить зазначення кадастрового номера земельної ділянки (а.с.109б), тому посилання позивача на ці обставини як підставу недійності спірного договору судом до уваги не береться. Разом з тим, згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 2576, проведеної\~\~26.09.2022 року Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в розділі: «Підписи сторін» на договорі оренди землі від 26.01.2012 року між TOB «П`ятидні» та [PERSON] , що зареєстрований в управлінні Держкомзему у Локачинському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.03.2012 року за № 072240004001583, на 4-й сторінці виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 187-196). При цьому судом встановлено, що у 2012-2020 роках позивач отримувала плату від відповідача за користування земельною ділянкою, що позивачем не заперечується. Належність підписів на долучених до матеріалів справи відомостях про отримання орендної плати (а.с.43-51) саме [PERSON] судом не перевірялась. Звертаючись до суду з позовом та посилаючись на те, що оспорюваний правочин не укладала і не підписувала, позивачка просила визнати недійсним даний договір та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі. Частиною третьою статті 203\~ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (тут і\~\~далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18\~цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим суд констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження\~\~№ 14-499цс19). У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від\~\~\~04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня\~2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Судом встановлено, що позивачка оспорюваний договір не підписувала, що підтверджується висновком експерта, тобто він є неукладеним, а тому на підставі вищенаведеного, суд не може визнати даний правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), недійсним, а відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Разом з тим, державна реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивачки на розпорядження її власністю. Позивачем також заявлена вимога про скасування державної реєстрації договору оренди землі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 17\~Закону України\~«Про оренду\~землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Як встановлено судом, оспорюваний договір оренди землі від 26.01.2012 року між TOB «П`ятидні» та [PERSON] щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 0722485200:05:000:0647, площею 2,1102 га, строком на 10 років, зареєстрований в управлінні Держкомзему у Локачинському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.03.2012 року за № 072240004001583. Статтею 2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Власником земельної ділянки із кадастровим номером 0722485200:05:000:0647 є [PERSON] , про що свідчить наявний у матеріалах справи державний акт на право власності на земельну ділянку. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом із тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивачки на розпорядження\~\~власністю - земельною ділянкою, площею 2,1102 га (кадастровий номер 0722485200:05:000:0647), що призначена для ведення особистого селянського господарства. Отже, реєстрація права оренди за орендарем на вказану земельну ділянку, коли договір оренди орендодавець фактично не підписувала (правочин є неукладеним), не відповідає вимогам закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18). За таких обставин, реєстрація права оренди ТОВ «П`ятидні» на підставі неукладеного договору оренди землі не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації договору оренди землі є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права, позаяк представник позивача стверджує, що інших перешкод у користуванні земельною ділянкою позивач не має, позаяк земельна ділянка фактично повернута відповідачем та на даний час перебуває у користуванні третьої особи - [PERSON] , що не заперечив представник відповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 26.01.2012 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "П`ятидні", строком на десять років,\~ кадастровий номер 0722485200:05:000:0647, площею 2,1102 га,\~ зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у Локачинському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.03.2012 року № 072240004001583. Доводи відповідача в поданій ним суду заяві від 12.07.2022 року щодо пропуску позивачем позовної давності судом не приймаються до уваги, що обґрунтовується наступним. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). У своїй заяві про застосування строків позовної давності представник відповідача зазначив, що обставина пропуску [PERSON] строку звернення з позовом про визнання договору недійсним підтверджується подачею [PERSON] декларації від 09.02.2018 року, в якій вона зазначила, що отримувала дохід від оренди паю від ТОВ "П`ятидні". Проте, у судовому засіданні представник позивача пояснила, що [PERSON] дійсно отримувала дохід від ТОВ "П`ятидні" за користування її земельною ділянкою, однак договір оренди землі вона не підписувала, і вважала, що кошти отримувала на бездоговірній основі, на підставі усної домовленості. Про існування договору оренди землі між нею та ТОВ "П`ятидні" позивач дізналась після звернення відповідача ТОВ "П`ятидні" до суду 11.01.2021 року із позовом до неї та [PERSON] про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і лише після того звернулась до суду із своїм позовом. Суд вважає, що докази, подані відповідачем на підтвердження пропуску строку позовної давності позивачем не є достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність вказаної обставини, оскільки в самій декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, від 09.02.2018 року та відомостях про отримання орендної плати від ТОВ "П`ятидні" ніде не зазначено, що кошти отримані [PERSON] на підставі договору оренди землі від 26.01.2012 року, а сама обставина отримання таких коштів на бездоговірній основі позивачем не оспорюється (а.с. 43-51, 168). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні із даним позовом не пропущено трьохрічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК україни, а відтак у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності у справі слід відмовити. Враховуючи те, що позов задоволено частково, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог на загальну суму 908 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Представником позивача у судовому засіданні було зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу становлять 5000 грн, просить їх стягнути з відповідача на користь позивача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача у судовому засіданні заявила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані нею після ухвалення рішення суду. Аналогічно представник відповідача зазначив, що відповідачем понесені витрати на правничу допомогу, докази про що ним також будуть надані після ухвалення рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку про призначення судового засідання у даній справі для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу та надання позивачу та відповідачу строку - п`ять днів після ухвалення даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених ними витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial