Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Чагорської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 липня 2019 року між ним та відповідачем [PERSON] шлюб був розірваний. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Із травня 2022 року спільний син сторін - [PERSON] проживає разом із батьком за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що належним чином утримує дитину, створив для нього комфортні умови проживання, займається його вихованням та піклується про його здоров`я. На даний час між позивачем та відповідачем виникають непорозуміння з приводу місця проживання сина. У зв`язку із чим позивач змушений звертатися до суду із цією заявою , задля здійснення ним належного медичного та соціального обслуговування сина, здійснення позашкільного навчання та розвитоку, що залежить від місця його проживання. Тому просить суд постановити рішення яким визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, спрямував на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, спрямувала на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Органу опіки та піклування ВК ЧМР у поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності. Заперечень щодо задоволення позовних вимог не висловлював. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі та рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 липня 2019 року шлюб розірвано. (а.с. 10) В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9) Згідно висновку органу опіки та піклування [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Також встановлено, що житлове приміщення перебуває у власності громадянина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] за вищевказаною адресою, тобто [PERSON] забезпечений житлом, умови проживання в якому належні. Також із вище зазначеного висновку вбачається, що дитина - [PERSON] забезпечений належним доглядом, є здоровим, рівень його розвитку відповідає його віку, під час спілкування із дитиною встановлено, що він хоче проживати із батьком (а.с. 14-17) Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами. За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи положення частини першої статті 161 СК України, суд зауважує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до наданої Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів характеристики №4 №01-12/384 від 23.09.2022 року на [PERSON] , 2008 року народження, батько [PERSON] цікавиться шкільним життям дитини та підтримує зв`язок з класним керівником, відкритий у спілкуванні. Батько є безперечним авторитетом для [PERSON] . Вони мають спільні хобі та разом покращують свої спортивні результати. (а.с.12). Згідно довідки міської дитячої поліклініки від 22.09.2022 року, дитина [PERSON] , 2008 року народження перебуває на обліку у медзакладі щодо його медичного обслуговування укладена декларація із лікарем Попович С.В . З дитиною до лікаря звертаються обоє батьків (а.с.13). Частинами 5, 6 ст. 19 СК України регламентовано, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування Чагорської сільської ради від 07.10.2022 року №895, надав суду висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , 2008 року народження, разом із батьком [PERSON] [INFO] . (а.с.14-17) Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім того, суд враховує, що постанові від 17.10.2018 року №402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, зокрема приймаючи до уваги наданий суду органом опіки і піклування висновок про доцільність проживання дитини з батьком та те, що дитина бажає проживати саме з батьком, що досліджено спеціалістами вищевказаного органу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини за його місцем проживання є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved