Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] - [INFO] . Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд розірвати шлюб укладений 24.07.2003 року між ним та [PERSON] зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 945 від 24 липня 2003 року, посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалося, їх шлюб носить формальний характер, а тому збереження сім`ї є неможливим та не чинити перешкод, приймати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] - [INFO] за бажанням сина. Представник позивача зазначив, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні із сином [PERSON] - [INFO] , який не відповідає на телефонні дзвінки, відповідач змінила номер телефону сина та уникає будь-яких контактів. У зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та зобов`язання не чинити перешкод [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] - [INFO] визнала повністю . Передставник відповідача, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу просить задоволити. Відмовити у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання не чинити перешкод [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] - [INFO] про що, зазначила у відзиві на позовну заяву. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу Представник органу опіки і піклування - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області, будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи за відсутності представника та пояснення на позовну заяву до суду не подав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. 24 липня 2003 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 945, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . В шлюбі у сторін народилося троє дітей на даний час неповнолітніми є [PERSON] [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Між подружжям виникають непорозуміння, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З врахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу неможливе та недоцільне, оскільки суперечить інтересам сторін, дана сім`я фактично розпалася, сторони разом не проживають, шлюб носить формальний характер, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задоволити. Щодо позовних вимог щодо зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] - [INFO] року, то під час ухвалення рішення суд керується Декларацією прав дитини та Конвенцією про права дитини, положеннями Конституції України, Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства". Так, Конвенцією про права дитини визнано, що дитині для повного, гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство та батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 24 Конституції України декларовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народився [PERSON] - [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, який залишився проживати разом із матір`ю [PERSON] , яка до подачі позову не чинила перешкод у спілкуванні батька із сином. Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з положеннями статей 157, 159 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що батько дитини [PERSON] , який проживає окремо від дитини та бажає брати активну участь у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] - [INFO] , має право на особисте спілкування з сином, а мати [PERSON] не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] комісією органу опіки і піклування, встановлено, що житло позивача розміщене на 2 поверсі 9 поверхового будинку, складається із 2 кімнат загальною площею - 48, 9м?, житловою площею - 26,5 м?, із всіма комунальними зручностями. Для дітей виділено окрему кімнату, наявні два дивани, журнальний стіл. Батько бажає встановити графік побачень з дітьми та брати участь у їх вихованні. а. с. 77 Європейський суд з прав людини наголосив, що при визначених найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З врахуванням встановлених судом обставин, враховуючи принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод позивачу [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] - [INFO] .

Outcome: approved