Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», яке є правонаступником АТ «Кредобанк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № CL-203062 від 27.06.2019 року у розмірі 255395,12 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 3830,93 грн. та суму витрат на професійну правову допомогу у розмірі 25539,51 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.06.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-203062 на суму 198080 грн. під 36.99 відсотків річних на строк до 26.06.2024 року. 27.06.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано анкету-заяву №CL-203062 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено, інформацію про фактичні сімейні відносини та спільне проживання із [PERSON] . Позивач вказує на практику Верховного Суду у справі №205/5882/18 від 07.10.2020 року, яка дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі, - солідарним відповідачем іншого з подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 09.11.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 255395,12 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів. Відтак, у відповідності до ст.ст.\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України\~та умов договору, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на професійну правову допомогу. Ухвалою від 10.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачами не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього. Представником позивача разом із позовною заявою подане до суду клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, в якому представник також просить суд у разі неявки відповідачів ухвалити заочне рішення. Відповідачі не подали відзив на позовну заяву. Враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та наявність іншим умов передбачених\~ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених\~ст.281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що 27.06.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-203062, відповідно до умов якого позивач надає позичальнику кредит у розмірі 198080 грн. на строк до 26.06.2024 року. За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 36.99 відсотків річних. Відповідно до п.п.6.1.,6.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього, позичальник здійснює погашення заборгованості за цим договором відповідно до графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 7358 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяці, впродовж 60 місяців. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит)\~глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст.\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2\~ ст.1050 Цивільного кодексу України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1\~ст.1048 цього Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитних коштів на позичковий рахунок. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то остання ухиляється від їх виконання. Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 09.11.2020 року становить у розмірі 255395,12 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 192007,41 грн., заборгованості за відсотками 60810,49 грн., заборгованості за пенею по простроченому тілу кредита 2577,22 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Крім цього, 27.06.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано Анкету-заяву №CL-203062 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено, інформацію про фактичні сімейні відносини та спільне проживання із [PERSON] . Відповідно до копії паспорту [PERSON] останній перебуває у шлюбі з [PERSON] з 12.07.2014 року. Суд приймає до уваги, як належні та допустимі, посилання представника позивача на практику Верховного Суду у справі №205882/18 від 07.0.2020 року, яка дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі, - солідарним відповідачем іншого з подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Відповідно до ч.3\~ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.4\~ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Відповідно до ч.1\~ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідачі взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарної заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 255395,12 грн., а відтак позов необхідно задовольнити повністю. У відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3830,93 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3830,93 грн. Крім цього, позивачем понесено витрати на професійну правову допомогу в розмірі 25539,51 грн., які останній просить стягнути з відповідачів. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої та другої\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. За змістом\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частини перша та друга статті). Згідно частин третьої-п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved