Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості станом на 8 червня 2022 року за період з 1 липня 2014 року по 30 листопада 2021 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 12687,19 грн., а також судового збору в розмірі 2481 грн. Позов мотивує тим, що відповідач зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , та користується послугами, що надаються ЛКП «Львівтеплоенерго» за даною адресою, зокрема послугами з централізованого опалення, для чого відповідачу присвоєний особовий рахунок № [NUMBER] . Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач не проводить оплати за отримані послуги, внаслідок чого за період з 1 липня 2014 року по 30 листопада 2021 року розмір заборгованості останньої за спожиті послуги з централізованого опалення становить 12687,19 грн. Оскільки відповідач добровільно не сплачує за надані послуги, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Матеріали даного позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 30 червня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 27 липня 2022 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами на 1 вересня 2022 року. Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня - 27 липня 2022 року було скеровано сторонам для відома, однак станом на 1 вересня 2022 року на адресу суду не надійшли рекомендовані повідомлення про вручення останнім зазначених поштових відправлень, а також такі не повернулися до суду у зв`язку з неможливістю їх вручення адресатам. У зв`язку з наведеним вище ухвалою суду від 1 вересня 2022 року відкладено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами на 27 вересня 2022 року. Копію вказаної ухвали, а разом з нею також копії ухвали про відкриття провадження у справі та копію позову з додатками того ж дня скеровано сторонам у справі, однак станом на визначену дату розгляду справи - 27 вересня 2022 року рекомендовані повідомлення про вручення останнім зазначених вище поштових відправлень на адресу суду знову не надійшли, а також такі не повернулися до суду у зв`язку з неможливістю їх вручення адресатам. Відтак ухвалою суду від 27 вересня 2022 року відкладено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами на 18 жовтня 2022 року. Копію вказаної ухвали, а разом з нею також копії ухвали про відкриття провадження у справі та копію позову з додатками теж того ж дня було скеровано сторонам у справі, однак станом на визначену дату розгляду справи рекомендовані повідомлення про вручення останнім зазначених вище поштових відправлень на адресу суду знову не надійшли, а також такі не повернулися до суду у зв`язку з неможливістю їх вручення адресатам. Водночас 18 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання, відповідно до якого просила витребувати у ЛКП «Господар» акт прийому-передачі кімнати [ADDRESS] , а розгляд справи відкласти. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року вказне вище клопотання відповідача задоволено, витребувано у ЛКП «Господар» акт прийому-передачі кімнати [ADDRESS] , відкладено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами на 29 листопада 2022 року. Копію даної ухвали того ж дня скеровано сторонам у справі для відома та ЛКП «Господар» для виконання. Позивачем було отримано копію ухвали 24 жовтня 2022 року, а поштове відправлення, що скеровувалось на адресу відповідача, 27 жовтня 2022 року повернулось до суду без вручення з проставленою у такому 25 жовтня 2022 року у наявній на ньому довідці про причини повернення відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, відтак судом було повторно скеровано його відповідачу. Дане поштове відправлення було отримано відповідачем 3 листопада 2022 року. 2 листопада 2022 року представником позивача Лозинською О.А., що діє на підставі довіреності від 20 грудня 2019 року, подано до суду клопотання про долучення до справи додаткових матеріалів, оскільки такі містять обставини, які є суттєвими для вирішення спору судом. Просила поновити строк для надання таких, оскільки необхідність їх долучення виникла після отримання ухвалу суду від 18 жовтня 2022 року про витребування доказів. Надані стороною позивача докази прийняті судом та долучені до матеріалів справи. 16 листопада 2022 року до суду надійшов лист директора ЛКП «Господар» на виконання вказаної вище ухвали про витребування, яким надано копію ордеру, на підставі якого [PERSON] вселилась в кімнату [ADDRESS] . Вказує, що надати акт прийому-передачі на вказану кімнату ЛКП «Господар» не має можливості, оскільки при передачі такої [PERSON] основним документом, який видавався районною адміністрацією та дозволяв громадянину і його сім`ї заселитися в квартиру був саме ордер. Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні чи про відкладення розгляду для надання додаткових доказів не подав, а також не скерував до суду заперечень щодо можливості заочного розгляду справи, у позовній заяві просив розгляд справи провести за наявними у справі матеріалами. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, протягом п`ятнадцятиденного строку з дня вручення їй ухвали про відкриття провадження у справі відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подала, а також не подала клопотання про відкладення розгляду для надання додаткового часу для подання таких. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 279 ЦПК України суд вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у ній доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. При цьому слід зауважити, що право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є основним квартиронаймачем квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] на підставі ордеру №4583 від 5 серпня 2015 року, зареєстрована та проживає у даних квартирах, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №1 від 8 червня 2022 року (а.с. 9), а також отриманою судом відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України у Львівській області про реєстрацію місця проживання останньої від 8 липня 2022 року (а.с. 27). Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) - ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 24 червня 2004 року № 1875-IV, який був чинним у момент виникнення спірної заборгованості. Виконавцем, згідно ст. 1 цього Закону є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» №650 від 6 червня 2014 року, №146 від 17 жовтня 2014 року та №1171 від 31 березня 2015 року, зі змінами та доповненнями до такої, встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, і зокрема, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обов`язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Так згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення споживачу [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , за період з 1 липня 2014 року по 30 листопада 2021 року, розмір заборгованості останньої за спожиті послуги з централізованого опалення становить 12687,19 грн. (а.с. 12). При цьому судом встановлено, що Львівське міське комунальне підприємство «Льввітеплоенерго» зверталось до суду з заявами про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення щодо відповідача, у тому числі щодо квартири [ADDRESS] . Зокрема судовим наказом Личаківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2020 року у справі №463/3823/20 було стягнуто з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] за період з 1 квітня 2018 до 31 березня 2020 року в розмірі 8671,46 грн. (https://www.reestr.court.gov.ua/Review/90762015). Однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2021 року за заявою боржника вказаний судовий наказ було скасовано (https://www.reestr.court.gov.ua/Review/95523847). Також ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2021 року у справі №463/9060/21 відмовлено у видачі судового наказу за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з боржників [PERSON] , [PERSON] боргу за послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з 1 липня 2014 року по 30 червня 2021 року в розмірі 12 417,68 грн., інфляційні втрати в розмірі 2694,62 грн., 3% річних в розмірі 996,15 грн., а також 227,00 грн. судового збору у зв`язку з тим, що заяву було подано з порушенням строку позовної давності (https://www.reestr.court.gov.ua/Review/101909786). Дійсно, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. З даної норми вбачається, що за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується, за власною ініціативою застосувати позовну давність суд не має права. Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц, провадження № 61-16895св18. Відтак враховуючи те, що відповідач з відповідною заявою до суду не зверталась, у суду відсутні підстави для застосування позовної давності. З врахуванням наведеного суд приймає вказаний вище розрахунок заборгованості відповідача як належний та допустимий доказ позовної вимоги, оскільки доказів протилежного відповідач не представив. Матеріали справи не містять доказів про існування між сторонами договірних відносин, водночас судом враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. В матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Водночас відповідно до ч. 1 та 4 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Як вбачається з наданих стороною позивача додаткових матеріалів, відповідач [PERSON] 11 березня 2021 року зверталась до ЛМКП «Львівтеплоенерго» з заявою, у якій просила скласти акт про те, що кімната [ADDRESS] , не опалюється, оскільки в такій була знята батарея у зв`язку з аварійною ситуацією та така нею не прийнята, оскільки немає акту передачі, просила припинити нарахування. Водночас у відповідь на дану заяву 9 квітня 2021 року позивачем було повідомлено відповідача, що відповідно до положень «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, відсутність приладу опалення не дає підстав для зняття нарахувань з причини того, що незалежно від того чи усі приміщення квартири обладнані приладами опалення вони вважаються опалювальною площею. При цьому відповідача також було повідомлено, що оскільки обслуговуванням внутрішньобудинкової системи опалення будинку займається ЛКП «Господар», яке несе відповідальність за її стан і роботу, ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до керівництва ЛКП «Господар» та Личаківської районної адміністрації, щодо вирішення питання, в найкоротші терміни, відновлення схеми теплопостачання опалення її квартири, що підтверджується долученою копією відповідного листа. Також 27 травня 2021 року відповідач [PERSON] 27 травня 2021 року звернулась до ЛМКП «Львівтеплоенерго» з ще одною заявою, у якій просила провести акт обстеження в присутності працівників ЛКП та внести корекцію до її оплат за опалювальну площу, оскільки ЛКП «Господар» не надає правдиву інформацію щодо опалювальної площі займаних нею кімнат. Водночас у відповідь на дану заяву позивачем 5 липня 2021 року відповідним листом було роз`яснено відповідачу, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не несе відповідальності за технічний стан внутрішньобудинкових систем опалення та не проводить замірів площ квартир (кімнат). Відтак оскільки в матеріалах справи немає доказів того, що сторони складали акти-претензії, суд використовує презумпцію, що позивач належним чином надавав відповідачу житлово-комунальні послуги. Також у справі, яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведений позивачем розрахунок заборгованості є невірним, а тому такий приймається судом до уваги як належний доказ розміру наявної у відповідача заборгованості. Відтак, суд позов задовольняє в повному обсязі та повертаючись до своїх попередніх висновків про змагальність цивільного судочинства звертає увагу на те, що в даній справі відповідач хоч і зверталась з клопотанням про витребування доказу, з чого вбачається, що проти позову вона заперечує, однак жодних письмових заперечень позовних вимог вона до суду не скерувала, не лише самоусунулась від самостійного подання доказів, але й навіть не зазначила, якими є її докази та яке вони можуть мати значення для встановлення істини у справі. Відповідно, саме на неї суд покладає ризик настання наслідків, пов`язаних із задоволенням позову. При цьому слід також зауважити, що судом було задоволено клопотання відповідача про витребування, однак надана суду на виконання ухвали про витребування копія ордеру навпаки підтверджує наявність у відповідача обов`язку утримання житла, до якого вона вселилась на підставі такого. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 7). На підставі наведеного та

Outcome: approved