Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), у якому просить визнати [PERSON] втратившим право користування її житлом квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За проханням її брата відповідача у справі він був зареєстрований у цій квартирі з 11.10.2013. Після смерті батька 23.09.2021 на її прохання відповідач виписатися з квартири відмовився. Вона як власник квартири не може добровільно розпоряджатися своїм майном. Відповідач з дня реєстрації не проживає у її квартирі. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано заяву про розгляд справи за її відсутності але за участю її адвоката (а.с.14), заяву про проведення підготовчого засідання за її відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.23). Представником позивачки подано заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.28). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 08.09.2022 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.17-18). Ухвалою підготовчого засідання від 20.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.24). Ухвалою від 05.12.2022 постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.30). Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/960/22 відповідача [PERSON] (а.с.21,6). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2017, зареєстрованого у реєстрі за №576, та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованих 05.05.2017 та 26.11.2020, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.8, 9, 10). Із записів з будинкової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 11.10.2013 (а.с.11). Актами обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 10.09.2021, 26.03.2022 , та 08.08.2022 встановлено, що брат [PERSON] [PERSON] за місцем реєстрації у квартирі [PERSON] не проживав (а.с.3, 4, 5). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивачки перешкод у користуванні належною їй на праві приватної власності квартирою через зареєстроване місце проживання у ньому її родича, який не проживає у цьому житлі тривалий час. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон № 1871-IX). Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до приписів статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до приписів частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За змістом статті 2 Закону № 1871-IX орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи. Згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 24 Закону № 1871-IX орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці. Відповідач з 11.10.2013 має зареєстроване місце проживання у цій квартирі. Позивачка, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що відповідач жодного дня не проживав у належній їй квартирі з дня реєстрації і така реєстрація чинить їй перешкоди у розпорядженні її майном. Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зауважує, що такі заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються належними та допустимими доказами, які свідчать про тривалу, безперервну відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Більше того, зазначені докази дозволяють зробити висновок, що реєстрація місця проживання відповідача у вказаній квартирі є формальною, оскільки він з моменту реєстрації жодного дня у ній не проживав. Суд також звертає увагу на те, що відповідач не є членом сім`ї позивачки, хоч і є її родичем, оскільки не проживає разом з нею та не пов`язаний з нею спільним побутом. Крім цього, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних фактичних даних на підтвердження наявності у відповідача перешкод у користуванні вказаною квартирою чи інтересу до неї як житла. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. На переконання суду, припинення права користування відповідачем належною позивачці квартирою відповідає вимозі пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що позивачка, у зв`язку із збереженням за відповідачем права користування належною їй квартирою та реєстрації його проживання у цій квартирі, вимушена нести додатковий тягар утримання майна, зокрема: збільшені витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає наведені обставини такими, що мають істотне значення, а відтак право відповідача на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу позивачки як власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 ЦК України, тому позов слід задовольнити повністю. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за його заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (протягом тридцяти днів з дня його проголошення). Крім цього, суд зауважує, що Закон України від 5 листопада 2021 року № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані з реєстрацією та зняттям особи із зареєстрованого місця проживання (перебування), відтак положення цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Суд зазначає, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. На підставі статей 319, 321, 383, 391, 401-403, 406 Цивільного кодексу України, статей 2, 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», статей 9, 150 Житлового кодексу України та

Outcome: approved