Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У квітні 2021 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачу надані послуги з теплопостачання в квартиру по [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 68,7 кв.м; за період з 01.11.2017 року по 01.01.2021 року існує заборгованість в розмірі 63957,79 гривень. Крім того, вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 70983,33 гривень. Ухвалою суду від 14.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05.07.2021 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено. Стягнуто з [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Комарова, 2а; р/рахунок № [NUMBER] в філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030) суму заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 70983,33 гривень та повернення судового збору в сумі 2270 гривень. Відповідач [PERSON] у серпні 2022 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 28.09.2022 року заяву адвоката Захарова Олександра Сергійовича в інтересах [PERSON] про скасування заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05.07.2021 року, ухваленого у справіза позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання; розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні вимог у повному обсязі. Зазначив, що на момент звернення з позовною заявою повноваження начальника юридичної служби ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л. не підтверджені належним чином та допустимими доказами, а саме не належним чином засвідченою копією довіреності на підписання позовної заяви. Крім того, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору міни від 03.12.1996 року. Відповідно до листа №478/20.22.27 від 18.10.2022 року Шевченківського відділу ДРАЦС м. Полтаві 11.10.1995 року Центральним відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Даний шлюб розірвано 27.03.2008 року. Оскільки право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] було оформлено в період шлюбу, то вона належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а отже [PERSON] зобов`язана на рівні з [PERSON] сплачувати надані позивачем послуги. Як вбачається з матеріалів справи позивачем нарахована заборгованість та штрафні санкції за період з 11.2017 року по 01.2021 року. Заявляє, що строк позовної давності для стягнення заборгованості з листопада 2017 року по березень 2018 року сплинув у квітні 2021 року, а тому позовні вимоги в цій частині є незаконними, просив застосувати строк позовної давності (а.с.51-52). 17.11.2022 року від представника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначає, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартиру [ADDRESS] , власником якої на підставі Договору міни, зареєстрованого 03 грудня 1996 року, є [PERSON] . Таким чином, в розумінні норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються підприємством для забезпечення належного санітарного стану квартири [ADDRESS] . Обставини та матеріали справи свідчить, що правові підстави для застосування судом строків позовної давності за період заявлених підприємством позовних вимог відсутні. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті за спожиті послуги утворилася заборгованість, щодо стягнення якої підприємство було змушене звернутися до суду. 13 квітня 2021 року підприємство звернулося до Октябрського районного суду м.Полтави з позовною заявою щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2017 по 01.01.2021 в сумі 63957,79 грн., нарахованого індексу інфляції в сумі 4382,20 грн. та трьох відсотків річних в сумі 2643,34 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 вересня 2022 року, заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2021 року по цивільній справі №554/3355/21 за позовом ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" до [PERSON] про стягнення на користь підприємства суми заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 70983,33 грн. та повернення судового збору в сумі 2270,00 грн. судового збору - скасовано. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені у тому числі статтями 257 та 258 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2" № 211 від 11.03.2020 року карантин встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України дія карантину неодноразово продовжувалася, та на сьогодні не скасовано. Таким чином, перебіг позовної давності зупинено до кінця дії карантину. Викладене свідчить про відсутність правових підстав для застосування строків позовної давності та правомірність задоволення позовних вимог ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" в повному обсязі. Представник позивача до суду не з`явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання. Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи не міститься підписаного між сторонами договору про надання відповідних послуг. Проте, згідно з ч. 6 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з постачання теплової енергії та гарячої води надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання даних послуг, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). У той же час, згідно з ч. 5 ст. 13 Закону, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Отже, правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», згідно норм якого відповідач є споживачем послуг, що надаються підприємством для забезпечення належного санітарного стану квартири за адресою: [ADDRESS] . Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 29 Правил, споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Зі змісту позовної заяви та заяв по суті справи встановлено, що у квартиру відповідача протягом спірного періоду позивачем надавались відповідні комунальні послуги, незважаючи на відсутність договору між сторонами, що відповідачем відповідними доказами не спростовано. Також відповідачем не доведено факту не отримання вказаних послуг або припинення їх надання. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, відповідач зобов`язаний оплатити позивачеві за фактично спожиті комунальні послуги. Отже, судом встановлено та не спростовано сторонами, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.11.2017 року по 01.01.2021 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 63957,79 гривень. При цьому, розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам (а.с.5-6). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і електричної енергії) за індивідуальним договором складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України; плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, які забезпечують надання такої послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п.п. 17, 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Відповідно до п. 30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків щодо своєчасної та повної сплати отриманих послуг, тому вважає за можливе покласти останній в основу судового рішення. За період з 21.12.2017 року по 01.01.2021 року нараховано індекс інфляції в сумі 4382,2 гривень та 3 % річних в сумі 2643,34 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 70983,33 гривень. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги. Разом з тим, відповідач у відзиві заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. З даного приводу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті України). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Отже, зважаючи на характер спірних правовідносин у частині порядку оплати вартості отриманих послуг - щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, слід виходити з того, що у разі неналежного виконання споживачем обов`язку з оплати вартості отриманих послуг позовна давність за вимогами надавача послуг повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 року, карантин встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. У подальшому постановами КМУ дія карантину неодноразово продовжувалася, зокрема останньою постановою №981 від 22 вересня 2021 року і за станом на час звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду з позовом (грудень 2021 року) карантин продовжував свою дію. Таким чином, якщо позовна давність за станом на квітень 2021 року не спливла, то її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишався до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжить свій перебіг. Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2021 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.11.2017 року по 01.01.2021 року. Станом на квітень 2021 року загальний строк позовної давності (три роки) по вимогам про стягнення заборгованості за станом на 01.11.2017 року не сплив, а тому слід вважати обґрунтованою вимогу про стягнення заборгованості, яка визначена у позові. З урахуванням наведеного, доводи сторони відповідача про існування підстав для застосування строку давності не можна визнати обґрунтованими. Отже, позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 2270 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved