Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

У серпні 2022 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про поділ спільного майна подружжя. Вимоги позову мотивовані тим, що в період шлюбу сторін було придбано два транспортні засоби (автомобілі), а саме BMW 4201, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 1 009 294,05 грн та Volkswagen Golf, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 511 960,75 грн (далі також - спірне майно). Посилаючись на те, що за нормами сімейного законодавства спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачка просить здійснити його поділ шляхом визнання за нею та за відповідачем права власності на Ѕ частину кожного з автомобілів. Ухвалою від 12.08.2022 суд залишив позовну заяву без руху з підстав подання її без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України, вказуючи, що обраний позивачкою спосіб поділу майна суперечить закону. 30.08.2022 від представника позивачки надійшла заява-відповідь на ухвалу про усунення недоліків, у якій він наполягав на розгляді заявлених вимог. Ухвалою від 01.09.2022 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Протокольною ухвалою від 27.10.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Відповідач [PERSON] , місце проживання якого зареєстроване на тимчасово окупованій території України, а місце перебування - невідоме, повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, шляхом направлення судових документів за зазначених у позовній заяві поштовою адресою у м. Києві та адресою його електронної пошти, проте в судове засідання він не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Заслухавши позивачку, її представника, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З 25.11.2006 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2022. В період шлюбу сторони набули у власність два транспортні засоби (автомобілі), а саме: BMW 4201, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.07.2021; Volkswagen Golf, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований за позивачкою на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 03.07.2020. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина третя статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) також передбачає презумпцію дії режиму спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже ураховуючи, що спірне майно набуте у власність вперіод зареєстрованого шлюбу сторін, а презумпція його спільності не спростована, суд визнає заявлені до поділу транспортні засоби об`єктами права спільної сумісної власності. Право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, передбачене нормою статті 69 СК України. За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 70 цього Кодексу, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Позивачка не посилається на наявність між нею та відповідачем домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби є рівними. Вартість спірного майна позивачка визначила виходячи з ринкової вартості аналогічних об`єктів (автомобілів), схожих за технічними та іншими характеристиками, оголошення про продаж яких розміщені в мережі Інтернет (на сайті AUTO.RIA). Доказів на спростування визначеної позивачкою вартості спірного майна відповідач не надав. Отже загальна вартість заявлених до поділу транспортних засобів складає 1 521 254,80 грн, а тому на долю кожного з подружжя припадає майна на суму 760 627,40 грн. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). Принцип поділу речей на подільні та неподільні визначено у статті 183 ЦК України, за положеннями якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Внаслідок поділу транспортний засіб втрачає своє первісне цільове призначення та істотно знецінюється, а тому він є неподільною річчю. Отже ураховуючи, що позивачка ставить питання про поділ двох об`єктів однакового функціонального призначення, які не є рівноцінними за вартістю, і при цьому нею не внесено на депозитний рахунок суду грошову суму для компенсації різниці вартості часток у майні подружжя, єдиним можливим і законним способом поділу майна у цій справі є його поділ в натурі з виділенням позивачці більш дешевого автомобіля (Volkswagen Golf) зі стягненням з відповідача відповідної грошової компенсації, що узгоджується з вимогами частини другої, четвертої статті 71 СК України. У разі ж поділу майна у заявлений у позовній заяві спосіб (визнання ідеальних часток подружжя у кожному з транспортних засобів без їх реального поділу і залишенні майна в їхній спільній частковій власності) ефективного захисту порушених прав не відбудеться, оскільки така правова ситуація в подальшому може призвести до нових спорів між сторонами з приводу порядку користування спільним майном, що суперечить завданням цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України). Разом з тим з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу (стаття 13 ЦПК України) суд позбавлений можливості присудити позивачці з відповідача грошову компенсацію різниці вартості часток у майні подружжя, а тому поділ майна у цій справі здійснюється шляхом виділення кожному з подружжя того транспортного засобу, який за кожним з них зареєстрований і перебуває у їх фактичному володінні і користуванні. З огляду на результат розгляду справи, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачкою пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial