Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Благовіщенської міської ради, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" про визнання права на земельну ділянку (пай) та виділення їй земельної ділянки із земель запасу (резервного фонду) Лозуватської сільської ради. На обґрунтування позовних вимог послалась на те, що вона працювала в СВК ім. Фрунзе, СТОВ «Зоря» с.Лозувата, Благовіщенського району з 1997 року по 25.12.2003 року телятницею, різноробочою, дояркою. Набула членства КСП ім. Фрунзе 07.04.1997 року. 25.12.2003 року була звільнена із СТОВ «Зоря» за власним бажанням. Зазначає, що при вирішенні питання про складення списків на отримання земельної частки (паю) та в послідуючому, при вирішенні питання про надання земельної частки (паю), вона з невідомих причин була позбавлена права на земельний пай. Про порушення свого права щодо земельного паю дізналась лише після звернення до адвоката та надання ним роз`яснень з цього приводу - тобто з 03.05.2019 року, тому просить суд визнати цю обставину поважною причиною пропущення нею строків позовної давності. Благовіщенська міська рада в судове засідання представника не направила, заяв, клопотань не подала, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" в судовому засіданні проти позову заперечив. Позов заперечив такими доводами: - позивачка не була членом КСП ім. Фрунзе на день видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Фрунзе, тому вона не має права на отримання земельного паю; - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Зоря" не є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємтсва ім. Фрунзе, тому не повинно відповідати за позовом; - позивачка пропустила строк позовної давності, тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено. Крім того Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Зоря" подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивачки. При цьому вказано про те, що причини пропуску строку позовної давності позивачки не є поважними з огляду на те, що перебіг позовної давності для звернення позивачки з відповідним позовом до суду розпочався 22 лютого 1996 року, а позов був пред`явлений лише у 2019 році - поза межами позовної давності. Товариством зазначено, що діяльність КСП ім. Фрунзе була публічною і позивачка як член такого підприємства не могла не знати про розпаювання земель. Також вказано, що позивачка не довела того факту, що вона не могла вчасно дізнатися про порушення свого цивільного права. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено з трудової книжки позивачки з 07.04.1997 року позивачка була прийнята у члени колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе. Звільнена з членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе 17.02.2000 року та прийнята в члени СВ ім. Фрунзе. Працювала в КСП ім. Фрунзе з січня 1995 року телятницею, різноробочою, дояркою, з 18.02.2000 у СВ ім. Фрунзе дояркою. 25.12.2003 року звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до інформації відділу в Благовіщенському районі Кіровоградської області Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.12.2019 року № 297/103-18 Державний акт на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе с.Лозувата Ульяновського району, Кіровоградської області був виданий 22 лютого 1996 року, розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе проходило з 1996 по 2002 рік. Суд, оцінивши, відповідно до ст.89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких норм законодавства: Відповідно до ч.2 ст.23 Земельного кодексу України (в ред. 18 грудня 1990 року, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З наданої позивачкою трудової книжки вбачається, що позивачка набула членства КСП ім. Фрунзе 07.04.1997 року. З інформації відділу в Благовіщенському районі Кіровоградської області Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області вбачається, що Державний акт на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе був виданий 22 лютого 1996 року. Таким чином позивачка не входила до кола осіб, які відповідно до п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" мали право на земельну частку (пай) при паюванні землі вказаного сільгосппідприємства. Крім того частина 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України покладає обов`язок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаних вимог законодавства позивачкою не доведено той факт, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Зоря" є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємтсва ім. Фрунзе і повинно відповідати за позовом. Крім того, суд погоджується з запереченнями Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" про те, що причини пропуску позивачкою строку позовної давності із зверненням до суду з цим позовом не є поважними з огляду на те, що діяльність КСП ім. Фрунзе була публічною і позивачка як член такого підприємства не могла не знати про розпаювання земель, позивачка не довела того факту, що вона не могла вчасно дізнатися про порушення свого права, про який йдеться у позові. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачкою строків позовної давності. Перебіг позовної давності для звернення позивачки з відповідним позовом до суду розпочався 22 лютого 1996 року - з часу КСП ім. Фрунзе державного акту на право колективної власності на землю. Статтями 71, 80 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час спірних правовідносин, встановлено трирічний строк позовної давності та передбачено, що закінчення вказаного строку є підставою для відмови у позові. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Таким чином строк позовної давності за вимогами позивачки закінчився 22 лютого 1999 року. Зважаючи на заяву відповідача - СТОВ «Зоря» про застосування позовної давності до вимог позивачки, на відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду у позові повинно бути відмовлено. Тому суд відмовляє у позові з вказаних підстав. Згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові суд покладає судові витрати на позивачку. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed