Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2010 року він придбав у власність трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 вказаного договору продаж квартири за адресою: [ADDRESS] вчинено за ціною 296 684 грн. 05 квітня 2018 року Зарічним районним судом м.\~Суми по справі № 591/4271/17 про поділ майна подружжя ухвалено рішення, згідно з яким: визнано за [PERSON] право власності на 60/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] ; поділено 40/100 частин квартири, що перебували у спільній сумісній власності подружжя та визнано за [PERSON] право власності на 20/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 20/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що спірну квартиру не можна поділити без втрати її цільового призначення шляхом виділу у натурі 20/100 частки із вказаного нерухомого майна. За таких обставин, він погоджується на компенсацію 20/100 частин вказаної квартири відповідно до ст. 364 ЦК України у розмірі 59 336 грн 80\~коп., виходячи з вартості у розмірі 296 684 грн, за яку здійснено продаж квартири згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу квартири від 26 жовтня 2010 року (20% * 296 684 грн = 59 336 грн 80 коп.). Також повідомляє, що ним отримано 59336 грн 80 коп. від відповідача [PERSON] в якості компенсації за належні йому 20/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] до подання даної позовної заяви. Зазначає, що вказана квартира була придбана частково за кредитні кошти, які отримані в ПАТ «Райффайзен банк Аваль» за кредитним договором № 014/9809/8285583 від 22 липня 2008 року у сумі 10 201 доларів США, що еквівалентно станом на дату укладення договору 80 706 грн 23 коп. За вказаним кредитним договором відсутні претензії з боку кредитодавця. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить припинити право власності на належні йому 20/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] та визнати право власності на вказану частку за [PERSON] на 20/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 07\~вересня 2022 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 жовтня 2022 року 11 жовтня 2022 року розгляд справи відкладено на 14 листопада 2022 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області. В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Буланов О.М. подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, відповідачка позов визнає повністю. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ворошиною Л.В. за реєстровим номером 1602, [PERSON] придбав у власність трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.\~6-7). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2018 року, з урахуванням виправлень, внесених на підставі ухвали цього ж суду від 05 грудня 2018 року, визнано за [PERSON] право власності на 60/100 частин квартири [ADDRESS] . Поділено 40/100 частин квартири, що перебували у спільній сумісній власності подружжя та: Визнано за [PERSON] право власності на 20/100 частин квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 20/100 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 8-11, 12). Згідно з ч.ч. 4 і 5 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права. При розгляді справ національні суди України застосовують положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбачено статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до частини другої статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] на праві власності належить 60/100 та 20/100 частини квартири [ADDRESS] . Позивачу [PERSON] на праві власності належить 20/100 частини квартири [ADDRESS] , і ця частка є незначною порівняно з часткою іншого співвласника відповідачки у справі [PERSON] , якій належить 80/100 (60/100 + 20/100) частин цієї квартири. У позовній заяві позивач визнав факт отримання ним грошової компенсації за належну йому частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру у розмірі 59336 грн 80 коп. до дня подання позовної заяви до суду. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про припинення права власності позивача на частку у спільному майні у зв`язку з компенсацією йому, як співвласнику, вартості його частки відповідачкою. Отже, позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved