Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості майна. Позов мотивовано тим, що 23.07.1999 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №1292 та видано свідоцтво про шлюб. [INFO] у сторін народилася спільна донька - [PERSON] . Позивач зазначає, що на день звернення до суду сторони проживають окремо. Проживання однією сім`єю із відповідачем було фактично припинено, спільне господарство сторони не ведуть, мають окремий бюджет. За період перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: - ??автомобіль KIA CEED, 2008 року випуску VIN: [NUMBER] ; ???- нерухоме майно, ( було придбане за кредитні кошти, по кредитному договору позивач є поручителем), а саме: а) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; б) земельна ділянка, кадастровий номер 0520682800:02:002:0066 за адресою: [ADDRESS] . На даний час населений пункт, де розташовано нерухоме майно приєднано до м. Вінниця відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області» N°401 - VIII від 13.05.2015 року. З метою отримання копій кредитних договорів на купівлю транспортного засобу та нерухомості позивач зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки банк кредитодавець було ліквідовано. В отриманні копій кредитних договорів було відмовлено. Позивач позбавлена права користування спільним майном у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав. Здійснення розподілу спільного майна подружжя в добровільному порядку є неможливим, оскільки неодноразово позивач зверталася до відповідача із пропозицією врегулювання питання щодо спільного майна, що стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому вона просила визнати право власності на Ѕ житлового будинку за адресою [ADDRESS] , та Ѕ вартості меблів та побутової техніки, якими облаштований будинок. Визнати право власності на Ѕ земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0520682800:02:002:0066. Стягнути з [PERSON] грошову компенсацію Ѕ вартості транспортного засобу KIA CEED 2008 p. VIN: [NUMBER] на користь [PERSON] . Зобов`язати відповідача повернути особисті речі, які не є спільною власністю подружжя, а саме: золоті прикраси: 3 пари сережок (одні у формі квітів, ланцюжків, імітації гвіздків), обручку, кільце у виді пелюстка. Отримані від батьків у дар дві вази Богемське скло - позолота, по 6 ложок та виделок позолочених. Судові витрати пов`язані із розглядом справи у розмірі сплаченого судового збору та оцінкою спільного майна подружжя стягнути з відповідача. 31.12.2020 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. 08.02.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 09.02.2021 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 25.02.2021 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Відзив на позовну заяву та зустрічний позов мотивовані тим, що колишнє подружжя не проживали разом, як сім`я та не вели спільного господарства ще з січня 2018 року, а 04.12.2020 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] вважає спільним сумісним майном подружжя житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку яка знаходиться за тією ж адресою, однак [PERSON] не згоден із позовними вимогами [PERSON] , а тому звернувся до суду з зустрічною позовною заявою . [PERSON] вважає, що будинок та земельна ділянка не є спільним сумісним майном подружжя зважаючи на те, що [PERSON] розраховувався за даний будинок своїми особистими коштами, що підтверджується тим, що будинок та земельна ділянка були придбані в 2010 році у [PERSON] . Вартість будинку та земельної ділянки складала 105\~000 дол. США. В розрахунок даної нерухомості входила вартість квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві особистої приватної власності [PERSON] . Дана квартира збереглась за [PERSON] після смерті його матері. Узгоджена між [PERSON] та [PERSON] вартість квартири складала 40 000 дол. США. В підтвердження даних домовленостей наявна угода про завдаток. Залишок коштів, у розмірі 65 000 дол. США, для оплати вартості нерухомості, [PERSON] позичав у [PERSON] , що підтверджується розпискою від 30.09.2010 року. З позичених коштів, був сплачений завдаток за купівлю будинковолодіння, про що укладено Угоду про завдаток між [PERSON] та продавцем [PERSON] 30.09.2010 року. 06.10.2010 року, в день укладення основного договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, з [PERSON] був проведений повний розрахунок саме позиченими коштами у [PERSON] [PERSON] після отримання позики від [PERSON] , з часом, повернув йому 15 000 дол. США, які теж являлись особистими коштами [PERSON] , про що свідчить той факт, що [PERSON] має брата [PERSON] . Брати, як спадкоємці 1-ої черги, спадкували майно свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , по Ѕ частині кожний. В зв`язку із тим, що [PERSON] забажав залишитись проживати у будинку свого батька, який входив до спадкового майна, то між братами 04.06.2010 року був укладений договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого майно, яке успадковував брат [PERSON] було у значно більшій частці ніж Ѕ спадкового майна. В зв`язку із чим, [PERSON] та [PERSON] домовились про укладення Договору передачі відступного в рамках договору про поділ спадкового майна, померлого [INFO] їх батька - [PERSON] . За умовами даного договору [PERSON] зобов`язався сплатити [PERSON] в формі відступного, кошти в сумі 10 000 дол. США, а [PERSON] зобов`язався відступити від спадкування Ѕ частини спадкового майна після померлого [INFO] [PERSON] , а спадкує лише земельну ділянку розміром 0,1200 га., кадастровий номер 3221882000:06:005:0112, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області. В зв`язку із цим, брати уклали між собою Договір передачі відступного 04.06.2010 року. За цим договором [PERSON] сплатив [PERSON] 10 000 доларів США в рахунок більшої частини майна, яке успадковував [PERSON] . Зважаючи на даний договір [PERSON] отримав від [PERSON] відступні кошти у розмірі 10 000 дол. США., а у спадщину після смерті батька - земельну ділянку, кадастровий номер 3221882000:06:005:0112, яку згодом продав згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.07.2014 року за ціною 67 839,00 грн., що приблизно дорівнювало 5 800 дол. США та з цих коштів, [PERSON] погасив борг в сумі 5000 доларів США своєму кредитору [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідно до вищезазначених обставин, спірне майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] , так як придбане за його особисті кошти. У зв`язку з чим просив у суду визнати земельну ділянку площею 0,1000 га. з кадастровим номером 0520682800:02:002:0066, що розташована за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ) такою, що належить в цілому [PERSON] на праві особистої приватної власності. Визнати цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ), таким, що належить в цілому [PERSON] на праві особистої приватної власності. Ухвалою суду від 23.04.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано первісний позов з зустрічним позовом в одне провадження. 28.07.2021 року на адресу суду надійшла заява представника [PERSON] адвоката Глівінської С.Й. про зміну позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просив у суду визнати за ним право власності на 29/42 частки земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, з кадастровим номером 0520682800:02:002:0066, що розташована за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ). Визнати за ним право власності на 29/42 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 29.07.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у даній цивільній справі. 27.10.2021 року від представника [PERSON] адвоката Дяковського О.С. надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просила у суду стягнути з [PERSON] грошову компенсацію у сумі 79 320 гривень, що склалає Ѕ вартості транспортного засобу КІА CEED 2008р. VIN [NUMBER] на її користь. Стягнути з [PERSON] грошову компенсацію у сумі 289 686 грн., що складає Ѕ вартості меблів та побутової техніки, якими облаштований будинок за адресого: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (на даний час територія [ADDRESS] ). Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ земельної ділянки розташованої за адресо: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0520682800:02:002:0066 (на даний час територія [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 30.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Дяковський О.С. позовні вимоги за первісним позовом, з урахуванням змінених позовних вимог, підтримав у повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог від 27.10.2021 р. Щодо зустрічної позовної заяви просив у судовому засіданні залишити її без розгляду, у зв`язку з неодноразовою неявкою [PERSON] та його представника адвоката Глівінської С.Й. в судове засідання без поважних причин, з чого на його думку вбачається зловживання стороною процесуальними правами. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Глівінська С.Й. в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про місце, день та час проведення судового розгляду шляхом направлення судових повісток,, СМС повідомлень, телефонограм та через оголошення на офіційному сайті суду. Про причини неявки до суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надали. Ухвалою суду від 30.11.2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю залишено без розгляду. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони з 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2020 року було розірвано. За час спільного проживання у сторін [INFO] народилась донька - [PERSON] (т.1 а.с. 20). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.09.2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером 0520682800:02:002:0066, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (т.1 а.с.12-14). Як вбачається із договору купівлі-продажу від 06.10.2010 р. , [PERSON] (продавець) передає у власність, а [PERSON] (покупець) приймає цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та сплачує обговорену грошову суму. (т.1 а.с. 54). Із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.10.2010 р. вбачається, що [PERSON] (продавець) передає у власність, а [PERSON] (покупець) приймає у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га., кадастровий номер земельної ділянки 0520682800:02:002:0066, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: [ADDRESS] та сплачує відповідну грошову суму за вказану земельну ділянку (т.1 а.с.56). Відповідно до інформаційного витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.02.2021 р. житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2010 р. посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. за №1590 ( т.1 а.с. 35-36). 06.10.2010 року Пат «Ерсте Банк» (кредитор) надав [PERSON] ( позичальнику) кредит у сумі 499\~600,00 грн. зі строком користування кредитними коштами до 03.10.2025 року із сплатою процентів річних в розмірі та на умовах встановлених кредитним договором №014/016858/2/1 від 06.10.2010 року (т.1 а.с.191-195). Відповідно до договору поруки від 06.10.2010 року №014/016858/2/1/2 [PERSON] (поручитель) зобов`язалась перед ПАТ «Ерсте Банк» (кредитор) в повному обсязі солідарно відповідати за порушення [PERSON] (позичальник) зобов`язань, що випливають з кредитного договору №014/016858/2/1 від 06.10.2010 року, укладеного між кредитором та позичальником (т.1 а.с.199-202). З інформаційної довідки Регіонального сервісного центру МВС від 25.06.2020 року №31/26-392Аз вбачається, що транспортний засіб KIA CEED, 2008 року зареєстрований за [PERSON] (а.с.11). На підтвердження вартості транспортного засобу KIA CEED, 2008 року, позивач надала витяги із сайту «АвтоРіа», з яких вбачається що середня вартість данного автомобіля становить 6\~040 дол. США, що в еквіваленті на курс гривні складає 158\~610,40 грн. Половина від даної суми складає 79\~320 грн. (т.2 а.с. 56-79). Що стосується заявлених вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації у сумі 289\~686 грн., що складає Ѕ вартості меблів та побутової техніки, якими облаштований будинок за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] зазначила, що будинок облаштований наступними меблями та побутовою технікою, а саме: телевізором «Sumsung», шкіряним меблевим гарпітуром 3+2+1, журнальним столом, домашнім кінотеатром «Panasonic», посудомийною машиною «Indesit», холодильником «Атлант», набором посуду «Luminarc» - 2 набори, кухонним комбайном «Moulinex», мультиваркою «Redmond», чайником «Moulinex», мікрохвильовкою «Suturn», телевізором «Sony», кухонним столом, плитою, блендером «Braun», мiксером «Sitaki», розкладним диваном, меблями робочої зони, комп`ютером, монітором «DELL», шафою - купе «тристворчатою», душовою кабіною, шкафчиками, вмивальником, дзеркалом, ванною джакузі, пральною машиною «Indesit», вмивальником, дзеркалом, двоспальним ліжком, меблями, шафою для речей, музичним центром «Sharp», двоспальним ліжком, шафою для речей, телевізором «Sumsung», комодом, тумбами, кондиціонером, розкладним диваном, меблями, кондиціонером, системою опалення, морозильною камерою, двома велосипедами, палаткою 3-х містною, двома спальними мішками, підвісним кріслом «Кокон», магнітофоном Sony, пилососом «Philips», люстрою, гардинами, бесідкою, бензогенератором, газонокосаркою. Загальна вартість майна складає 579\~372 грн. На підтвердження наявності даних меблів у будинку позивач надала фототаблиці меблів та побутової техніки (а.с. 80-97). В судовому засіданні за клопотанням позивача допитана в якості свідка донька сторін - [PERSON] , яка зазначила, що їй відомо про те, що дане спірне майно купувалось за спільні кошти, також повідомила про те, що її батьки у 2010 році брали кредит для придбання нерухомого майна. Дані обставини їй відомі зі слів обох батьків. Підтвердила перелік меблів та побутової техніки, зазначений позивачем у позовній заяві, що знаходяться у будинку та на даний момент. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що давно знайомий із сторонами по справі та перебувають у дружніх відносинах. Крім того повідомив, що земельна ділянка купувалась за кредитні кошти, оскільки він працював у банківській установі та консультував сторін з приводу отримання кредитів. За кредитні кошти також купувався транспортний засіб KIA CEED. Дані обставини підтвердила також допитана в якості свідка [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Згідно зі ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05.2017р. у справі № 6-843цс17. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України) Згідно з роз`ясненнями у п.п. 22 - 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З аналізу вказаних вище норм матеріального закону слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело походження коштів. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 - 5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Так, на момент розгляду спору по суті, не було вчинено дій щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та сторонами не вносилася на депозитний рахунок суду грошова компенсація за належні їм частки в спільному майні. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, а також те, що відповідачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень на заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Україна судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved