Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

До Решетилівського районного суду Полтавської області 20 березня 2019 року звернулася позивачка [PERSON] з позовом до Решетилівської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в якому зазначила, що у 2018 році позивач здійснив самочинне будівництво сараю господарського , загальною площею 644,4 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Позивач здійснив заходи, передбачені законодавством України щодо позасудового порядку узаконення та отримав відмову у введенні в експлуатацію. За вказаною адресою місцезнаходження самочинно збудованого майна знаходиться земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер 5324255108:08:003:0097, власником якої є позивач у справі. Відповідно до висновку ППИ ПБТІ «Інвентаризатор» встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації вказаного сараю. Державні та громадські інтереси будівництвом не порушено, тому позивач вважає за можливе набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: господарська будівля сарай, літера Б-1, загальною площею 644,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 22.03.2019 р. ухвалою судді Лизенко І.В., яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 р. №175/о/15-19 строком на один рік, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 28 травня 2019 року. 27 травня 2019 року до суду надійшов уточнений позов, в якому відповідачем зазначена Решетилівська міська рада Полтавської області. Позивачка зазначає, що 04 квітня 2019 року на її замовлення експертом [PERSON] був виготовлений висновок №28, відповідно до якого розміщення і забудова, об`ємно - планувальне та конструктивне рішення, санітарно гігієнічні вимоги та пожежна безпека будівлі літ. Б-1, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відповідають будівельно технічним нормам, які діють на території України і висуваються до складських будівель. До проведення експертизи були проведені додаткові обстеження будівель на предмет виправлення помилок і виготовлений технічний паспорт, в якому площа забудови змінена до достовірних показників і зазначено: площа забудови 483,4 кв.м, а загальна площа приміщень будівлі складає 439,5 кв.м. Крім цього позивачка зазначає, що вона зверталася до відповідача 19 березня 2019 року, сплатила штраф за самочинно побудоване майно на земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд та житлового будинку. контролюючим органом Державною архітектурною інспекцією України в Полтавській області було складено Припис №06 від 30.01.2018 про зупинення будівельних робіт, протокол №П-5-18 від 30.01.2018 про адміністративне правопорушення, внаслідок чого позивачкою було повністю виконані вимоги законодавства щодо оплати штрафу. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила визнати за нею право власності на самочинно збудоване майно. 28 травня 2019 року до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПП ПБТІ «Інвентаризатор» надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що третя особа проти задоволення позову не заперечує, вважають, що позивач обрав вірний спосіб захисту, являється власником земельної ділянки та має правові підстави для набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. ПП ПБТІ «Інвентаризатор» здійснило технічну інвентаризацію самочинного будівництва в 2018 році за результатом якого був виготовлений технічний паспорт та висновок про можливість прийняття до експлуатації самочинного будівництва у відповідності до державних будівельних норм. Під час обстеження нерухомого майна не виявлено обставин, які б порушували державні, громадські чи суспільні інтереси. При наданні послуг були узгоджені розбіжності у площі нерухомого майна, остаточно перевірена і визначена вірна площа забудови 483,4 кв.м, а площа приміщень будівлі складає 439,5 кв.м (т.1, а.с.а.с.76-77, 89-90). Ухвалою суду від 28.05.2019 за клопотанням позивача замінено неналежного відповідача Решетилівське селищну раду Полтавської області, на належного Решетилівську міську раду Полтавської області. 15 липня 2019 року до суду від [PERSON] надійшла заява про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. У вказаній заяві [PERSON] зазначив. що 02 грудня 1998 року він набув право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться на території села Хоружі Решетилівського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV ПЛ №040861. Таким чином вважає, що позовні вимоги позивача стосуються визнання права власності на самочинно збудовані будівлі, яка знаходиться на його земельній ділянці (т.1, а.с.95). Ухвалою суду від 15.07.2019 у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучено до участі у справі Державну архітектурну будівельну інспекцію та [PERSON] . Ухвалою суду від 06.11.2019 провадження у справі № 546/311/19 за позовом [PERSON] до Решетилівської міської ради Полтавської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Державна архітектурна будівельна інспекція, [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 546/1082/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та Решетилівської міської ради Полтавської області про визнання недійсним рішення Решетилівської селищної ради Полтавської області. У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В. Ухвалою судді Зіненка Ю.В. від 07.08.2020 справу прийнято до свого провадження. 13 квітня 2022 року ухвалою суду поновлене провадження у справі та призначене підготовче засідання на 16 травня 2022 року, яке за клопотанням позивачки було відкладене на 06 червня 2022 року. 06 травня 2022 року від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява в якій він зазначив, що визнає право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Хоружі. Розгляд справи просить провести за його відсутності (т.1, а.с.194). В подальшому підготовче судове засідання неодноразово відкладалося за клопотанням сторони позивача. 19 вересня 2022 року до суду надійшла заява позивачки [PERSON] про уточнення позовних вимог та про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в якій вона зазначила, що у позовних вимогах помилково спірним об`єктом нерухомого майна вказане приміщення як «складська господарська будівля сарай», у той час як по технічним документам, долученим до матеріалів справи, вказане нерухоме майно значиться як «господарська будівля сарай». Також за період зупинення провадження у справі відбулися зміни у суб`єктному складі учасників судового провадження, зокрема третя особа Державна архітектурна будівельна інспекція припинила своє існування як виконавчий орган. Загалом позивачка просила визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: господарська будівля сарай, літера Б-1, площа забудови 483,4 кв.м, загальна площа приміщень будівлі складає 439,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 36077, збудований у 2018 році, кадастровий номер 5324255108:08:003:0097 та залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державну інспекцію архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України в Полтавській області. Ухвалою суду від 19.09.2022 прийнято до розгляду заяву позивачки про зміну предмету позову та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державну інспекцію архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України в Полтавській області, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладене на 17.10.2022. Підготовче судове засідання у даній справі було проведено 17 жовтня 2022 року, та призначено судовий розгляд справи на 15 листопада 2022 року. 14 листопада 2022 року на електронну адресу суду надійшли пояснення третьої особи Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) за підписом представника - Топал Т., повноваження якої підтверджені належним чином, в яких вона зазначила, що ДІАМ України є новоутвореним центральним органом виконавчої влади та не є правонаступником Державної інспекції містобудування, Державної сервісної служби містобудування, Державної архітектурно будівельної інспекції. Щодо безпосередньо предмету спору представниця третьої особи посилалася на положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», постанову КМУ від 23 травня 2011 року №553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно будівельного контролю». рішення Верховного Суду України у справі №6-1328цс15 від 02.12.2015 та №6-225цс14 від 28.01.2015 та ін. та зазначила, що спірна будівля у передбаченому законом порядку до експлуатація не приймалася, дані щодо звернення позивача до ДІАМ з цього приводу наразі відсутні (т.2, а.с.а.с.42-48). У судовому засідання 15 листопада 2022 року позивачка [PERSON] та представниця [PERSON] , посилаючись на викладені у позові обставини просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду (а.с. 49). Представники третіх осіб - Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України в Полтавській області та третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (т.2, а.с.а.с.38-40). Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~нерухоме майно\~непідлягає задоволенню з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.08.2017, індексний номер 95955517, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 5324255108:08:003:0097, що розташована за адресою: с. Хоружі Решетилівського району Полтавської області, цільове призначення даної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1, а.с.23). Як встановлено з Технічного паспорту на господарську будівлю, виготовленого станом на 16.11.2018 експертом інженером з інвентаризації нерухомого майна ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] знаходиться сарай господарський літ. «Б-1» (т.1, а.с.а.с.5-9). Як вбачається з розділу характеристика будинків, господарських будівель даного Технічного паспорту, вищевказаний сараю господарського побудований у 2018 році, інвентаризаційна вартість складає 4767806,00 грн (а.с.9). Також, на даному Технічному паспорті мається відмітка інженера [PERSON] про те, що сарай господарський літ. «Б-1» не зареєстрований в Департаменті ДАБІ у Полтавській області як об`єкт закінченого будівництва (т.1, а.с.9 зворот). Згідно Звіту про проведення технічного обстеження №811/419 від 10.12.2018, складеного експертом Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації Дорофеєвою В.М., яка має кваліфікаційний сертифікат експерта з технічного обстеження будівель і споруд серія АЕ 002983 (т.1, а.с.21), встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації сараю господарського літ. «Б-1» загальною площею 644,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . З даного Звіту також вбачається, що даний об`єкт нерухомості був побудований у 2018 році; вогнестійкість об`єкта - ІІІа згідно з додатком «Д» ДБН В.1.1.-7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека об`єктів будівництва»); клас наслідків (відповідальність) об`єкта -\~СС1; проектна та робоча документація у замовника відсутня, попередні обстеження об`єкта не проводилися (т.1, а.с.а.с.10-22). З листа Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 01.03.2018 від 19.02.2018 встановлено, що позивачка [PERSON] зверталася із заявою щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки загальною площею 0,15 га та надавала ескіз намірів забудови на будівництво житлового будинку і господарських будівель і споруд в с. Хоружі Решетилівського району. Також в даному листі зазначено, що у наданому ескізі намірів забудови житлового будинку та господарських будівель і споруд показано розміщення будівлі гаража та навісу з виступом за лінію забудови, що суперечить законодавству, крім того [PERSON] до подання даної заяви розпочато будівництво з порушенням норм розміщення господарських будівель біля житлового будинку, які визначені в Державних будівельних нормах «Містобудування. Планування і забудова міських її сільських поселень» ДБН 360-92**. Враховуючи факт розпочатого будівництва з порушеннями нормативів та вимог містобудівного законодавства було вирішено відмовити у видачі будівельного паспорта на будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд в с. Хоружі Решетилівського району Полтавської області (т.1, а.с. 27). Відповідно до припису №06 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам, складеного 30.01.2018 головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу №1 Департаменту ДАБІ у Полтавській області Нестеренко І.І., виданого [PERSON] , за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті: «будівництво господарської будівлі (гаража) по [ADDRESS] » встановлено виконання будівельних робіт з будівництва даного об`єкту без документу, що надає право на виконання будівельних робіт (т.1, а.с.68). Також за результатами вказаної перевірки відносно [PERSON] було складено протокол №П-5 - 18 про адміністративне правопорушення від 30.01.2018 про притягнення її до адміністративної відповідальності за п.5 ст. 96 КУпАП (т.1, а.с.69-70). Як було встановлено з пояснень позивачки [PERSON] в судовому засіданні за результатами розгляду протоколу №П-5 - 18 про адміністративне правопорушення від 30.01.2018 було винесено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за п.5 ст. 96 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який було нею сплачено, що підтверджується копією квитанції №21649094-1 від 19.02.2019 (т.1, а.с.71). З висновку судового експерта №28 Федорова Д.Ф. за результатами експертного будівельно технічного дослідження на замовлення [PERSON] , складеного 04 квітня 2019 року, вбачається, що розміщення і забудова, об`ємно планувальне та конструктивне рішення, санітарно гігієнічні вимоги та пожежна безпека будівлі літ. Б-1, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідають будівельно технічним нормам, які діють на території України і висуваються до складських будівель (т.1, а.с.59 -64). При дослідженні вказаного висновку було встановлено, що у ньому відсутні відомості про те, що висновок підготовлений\~для подання\~до суду та про попередження (обізнаність)\~експерта про\~кримінальну відповідальність\~за надання\~завідомо неправдивого\~висновку за\~статтею 384\~Кримінального\~кодексу України\~або\~за відмову\~від надання\~висновку за\~статтею 385\~Кримінального кодексу\~України. Позивачка та її представниця з приводу відсутності у висновку інформації про\~те,\~що висновок\~підготовлений для\~подання до\~суду посилалися на те, що даний пункт доповнено змінами до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998\~ № 53/5, від 24 лютого 2020 року, а висновок складений 04 квітня 2019 року. Суд не приймає дані пояснення сторони позивача та зазначає, що вказаний висновок не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так,\~ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6\~ст. 106 ЦПК України\~зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5\~ст. 106 ЦПК України\~у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку судового експерта №28, складеного 04 квітня 2019 року, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Висновок суду базується на висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №\~522/1029/18. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 331 ЦК України\~визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Згідно з частинами четвертою, п`ятою\~статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~(в редакції, яка діяла на момент побудови сараю, зі слів позивачки - січень 2018 року) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Згідно з частинами 1, 4 статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до положень частин 1, 3 статті 376 ЦК України житловий будинок,\~будівля,\~споруда,\~інше нерухоме\~майно вважаються\~самочинним будівництвом,\~якщо вони\~збудовані або\~будуються на\~земельній ділянці,\~що не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту,\~або з\~істотними порушеннями\~будівельних норм\~і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2019 року у справі №308/5988/17 щодо застосування положення частини першої\~статті 376\~ЦК України звертав увагу про необхідність наявності в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Як роз`яснено у пункті 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90\~ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32\~Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В пункті 11 даної постанови Пленуму зазначено, що відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27\~Закону № 3038-VI\~право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга\~статті 376 ЦК України). Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга\~статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята\~статті 376 ЦК України). Виходячи зі змісту статей\~331,\~375,\~376,\~380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої\~статті 376 ЦК України\~може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними. При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи, та передбачених статтями\~27,\~29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті\~34,\~37\~цього\~Закону). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/9974/17. Відповідно до пунктів 8, 11\~ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~(в редакції, яка діяла на момент побудови сараю, зі слів позивачки - січень 2018 року), містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією. Проектна документація - затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва. Вимоги містобудівної\~документації є\~обов`язковими для\~виконання всіма\~суб`єктами містобудування\~(частина\~2\~статті 5\~цього закону) За змістом частин 2, 4 та 5\~(в редакції станом на січень 2018 року), суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та\~будівництво об`єктів\~здійснюється власниками\~або користувачами\~земельних ділянок\~у такому\~порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31\~цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4)\~виконання підготовчих\~та будівельних\~робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Також, у відповідності до вимог частини 1 статті 29 вищевказаного Закону, основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Згідно частини другої цієї статті, фізична особа, яка подала виконавчому органові, зокрема, відповідної ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває, зокрема, у власності такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі (частина 3 цієї статті). Завдання на проектування об`єктів будівництва складається і затверджується замовником за погодженням із проектувальником; воно визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень суб`єкта будівництва, його основних параметрів та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень (частини 9,10 цієї статті). Положення частини 1\~статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~визначають, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Частина 5 стаття 32 даного Закону (в редакції станом на січень 2018 року) поділяє усі об`єкти за такими класами наслідків (відповідальності): незначні наслідки - СС1; середні наслідки - СС2; значні наслідки - СС3. З відомостей, що містяться у розділі 2 Звіту про проведення технічного обстеження №811/419 від 10.12.2018, складеного експертом Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації Дорофеєвою В.М. встановлено, що клас наслідків (відповідальності) сараю господарського літ. «Б-1» загальною площею 644,4 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461\~(далі - Порядок), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до статей 26, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктів 2, 9, 13, 19 Порядку декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підтвердженням замовника того, що об`єкт, який будувався, вже збудований (закінчений будівництвом) та готовий до експлуатації і її реєстрація державним органом, та є визнанням завершення будівництва, у відповідності із технічними умовами, будівельними нормами та положеннями законодавства, що регулює будівництво та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, і дає підстави для набуття права власності через здійснення державної реєстрації. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Такий висновок висловив Верховний Суд у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 450/2307/15-ц та від 28 травня 2020 року у справі № 718/785/17. Як пояснила у судовому засіданні позивачка у справі [PERSON] та її представниця адвокат Здебська О.П., перед початком будівництва сараю позивачка не зверталася до відповідних органів і не отримувала документації відповідно до\~Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проєктна документація на будівництво не розроблялася, декларація про виконання підготовчих робіт та про початок виконання таких робіт не подавалася. Також судом враховано пояснення третьої особи - Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) про те, що спірна будівля у передбаченому законом порядку до експлуатація не приймалася, дані щодо звернення позивача до ДІАМ з цього приводу відсутні. В судовому засіданні 15 листопада 2022 року позивачка та її представниця зазначили, що зверталися до органу ДАБІ із заявою про прийняття об`єкту в експлуатацію, однак отримали відмову, що підтверджується відповідним листом. Однак суд зазначає, що факт звернення позивачки до органу державного архітектурно-будівельного контролю не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Також в судовому засіданні позивачкою [PERSON] було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи вказаного листа органу ДАБІ. В задоволенні вказаного клопотання судом було відмовлено з таких підстав. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України). Відповідно до частини 9 статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Судом було встановлено, що вказаний доказ, на який посилається сторона позивача, ні з первісним позовом, ні разом із заявою про уточнення позовних вимог, позивачкою не подавався, при тому, що дана справа перебуває в провадженні суду з 2019 року. Про причини неможливості їх подання разом із цими заявами позивачка не повідомила. Доказів направлення даного доказу іншим учасникам справи матеріали справи не містять. Суд також звертає увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 лютого 2019 року у справі №308/5988/17, де зазначено, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивачка не зверталася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернулася з позовом про визнання права власності. Зворотного стороною позивача доведено не було. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня. Суд вважає, що подане позивачкою звернення на видачу будівельного паспорта по факту проведення будівництва не є отриманням належного дозволу на початок будівництва, а технічний паспорт на об`єкт самочинного будівництва не може бути підставою для визнання права власності на нього в судовому порядку. Сплата ж позивачкою штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КУпАП, з огляду на диспозицію вказаної норми та характер виявленого правопорушення під час позапланової перевірки, проведеної на об`єкті: «будівництво господарської будівлі (гаража) по [ADDRESS] » (виконання будівельних робіт з будівництва даного об`єкту без документу, що надає право на виконання будівельних робіт) жодним чином не свідчить про усунення виявлених порушень, а є їх закономірним наслідком. Таким чином суд, встановивши, що перед початком будівництва сараю господарського позивачка не зверталася до відповідних органів і не отримувала документації відповідно до\~Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проєктна документація на будівництво не розроблялася, декларація про виконання підготовчих робіт та про початок виконання таких робіт не подавалася, декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось, а отже, спірне будівництво не введено в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Водночас суди не можуть підміняти органи державного архітектурно-будівельного контролю, у разі, якщо ті не розглядали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Щодо судових витрат Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає судові витрати на позивачку. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного та

Outcome: dismissed