Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] у травні 2021 року звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2021 року позов [PERSON] до\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбу\~та стягнення\~аліментів задоволено повністю. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 01.09.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відповідний актовий запис № 2041. Позивачу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати. 01.07.2022 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 28.09.2021 року Вінницьким міським судом по справі № 12712281/21. Ухвалою суду від 19.07.2022 року поновлено [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2021 року по цивільній справі № 127/12281/21 за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2021 року по цивільній справі № 127/12281/21 за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено повністю. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2021 року по цивільній справі № 127/12281/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів скасовано та призначено справу до розгляду. Позов мотивовано тим, що сторони 01.09.2009 року сторони зареєстрували шлюб. Від сумісного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що за час шлюбних відносин та спільного проживання сторони не змогли створити повноцінну сім`ю, не знайшли взаємних інтересів для спільного життя, спільного господарства не ведуть, спільним побутом та фінансами не пов`язані. Син проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає належної участі в наданні матеріальної допомоги й утримання сина. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила розірвати шлюб між ними та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач в ході судового розглдяу позов підтримала. Також представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач згідно заяви погодився на розірвання шлюбу, заперечив щодо інших обставин. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечив щодо розірвання шлюбу, стосовно вимоги про стягнення аліментів визнав частково, зазначивши, що слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини доходу від його заробітку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.09.2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ Вінницької області, відповідний актовий запис № 2041, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 01.11.2011 року. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 1635, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 10.05.2011 року. Судом встановлено, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, так як сторони наполягають на розірванні шлюбу. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. У частині третій\~статті 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року № 2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до\~Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України\~та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з\~статтею 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо стягнення аліментів, враховує те, що відповідач здорова, працездатна особа та може надавати матеріальну допомогу, протилежних доказів він не надав, встановивши, що із матір`ю дитина проживає більшість часу, а отже на [PERSON] покладено більше турбот щодо утримання дитини, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, тобто суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судом враховані всі обставини, передбачені\~ст. 182 СК України. Аліменти в контексті ст. 191 СК України\~підлягають стягненню з дня звернення до суду, тобто з 13.05.2021 року. У відповідності до ч. 2 ст. 430 ЦПК України\~суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті. Відповідно до ч. 1, 2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 8 ст. 141\~ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно матеріалів справи, до позову долучено ордер на надання правової допомоги, серії ВН № 119900, акт про надані послуги з правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 20/4/21 від 20.04.2021 року. Згідно про надані послуги з правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 20/4/21 від 20.04.2021 року вбачається, що адвокатом надані такі послуги: підготовка та надсилання до Вінницького міського суду Вінницької області позовної заяви від 02.05.2021 року [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину; участь у судових засіданнях, в якості представника [PERSON] . Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Суд, виходячи із суті спору та зважаючи на складність цієї справи, вважає, що визначена представником позивача сума витрат на правову допомогу є співмірною. Також суд зазначає, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2021 року, яке було скасоване ухвалою суду від 19.07.2022 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн., з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 908,00 грн. Доказів виконання рішення в даній частині матеріали справи не містять. Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення судових витрат з [PERSON] в розмірі 3000,00 грн. з урахуванням часткового задоволення позову, складності справи; виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів та 908,00 грн. на користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial