Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

19.08.2022 [PERSON] звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт його постійного проживання на території України з моменту народження по даний час, в тому числі станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Заява мотивована тим, що Паспорт громадянина CPCP ним було втрачено і своєчасно не оформив паспорта громадянина України. Вказує, що збройна агресія зі сторони російської федерації, з 24.02.2022 року, застала його у [ADDRESS] , де він тимчасово перебував на заробітках. І в цей час була повна раптова окупація Чернігівської області та велися бойові дії і місце де він тимчасово проживав зазнало руйнації внаслідок авіаудару та всі його документи були знищені. Після цього він рятуючи своє життя повернувся на постійно додому в [ADDRESS] . Зазначає, що рішення суду про встановлення факту його постійного проживання на території України йому необхідне для отримання у Старосамбірському РВ ГУ ДМС України у Львівській області паспорта громадянина України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2022 року справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 30.08.2022 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 20.09.2022 від представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області Пержола А. до суду надійшли письмові пояснення в яких останній заперечує проти задоволення заяви [PERSON] мотивуючи тим, що потребує додаткової перевірки факт проживання заявника в [ADDRESS] з дружиною, шлюб з якою розірвано, [PERSON] в заяві про виклик свідків просить допитати [PERSON] , 1953 р.н., яка, ймовірно, перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, однак проживає разом з заявником, потребує також перевірки інформація про тимчасове проживання заявника на території Чернігівської області та його працевлаштування, враховуючи факт відсутності документів, які посвідчують особу. \~У судове засідання заявник [PERSON] та його представник адвокат Пецкович В.Д. не з`явилися, подали суду заяви в яких справу просили розглядати за їх відсутності, вимоги заяви підтримали та просили таку задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив хоча був належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у с.Сусідовичі Старосамбірського району Львівської області. Його мати [PERSON] , за національністю українка. Вказані обставини підтверджується наявною в матеріалах справи копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію уродження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, №00036515444, дата формування 16.08.2022 року, який виданий Старосамбірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.9) та довідкою №286 від 04.08.2022 виконкому Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області (а.с.11). Із доданих до заяви копії довідки№40 від 08.08.2022, ЗЗСО І-ІІІ ступенів с. Стрільбичі Старосамбірської міської ради [PERSON] , 1955 року народження у 1979 році закінчив Стрільбицьку середню шкоду Старосамбірського району Львівської обалсті (а.с.12), та згідно довідки№15 від 21.12.2020 Приватної агрофірми « Стрільбичі К» відомо, що заявник [PERSON] , [INFO] працював столярем по виготовленню тарних ящиків в радгоспі « Старосамбірський» з 01.03.1973 року по 02.03.1976 року (а.с.14). Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, №00036297305 від 27.07.2022, [PERSON] одружився із [PERSON] 25.01.1975 року, актовий запис №2 та 23.11.1988 року даний шлюб було розірвано ( а.с. 15) Із даних будинкової книги, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.19,20), відомо, що заявник [PERSON] , [INFO] 11.11.1978року отримав паспорт громадянина [NUMBER] , однак такий, як стверджує заявник, на даний час втрачено. Крім того, із будинкової книги також відомо, що 18.08.1988року заявник був зареєстрований (прописаний) в [ADDRESS] . Згідно акту перевірки житлових умов, складеного комісією депутатів Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області 08.08.2022 (а.с.21), та довідки, виданої виконкомом Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області за №695 від 09.08.2022 (а.с.17), відомо, що заявник [PERSON] на даний час фактично проживає в [ADDRESS] з липня 2022 року, але за даною адресою не зареєстрований. Як вбачається із листа Старосамбірського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області №4637-457/4637.1-22 від 28.07.2022 (а.с.23), заявник [PERSON] звернувся до Старосамбірського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області із заявою про отримання паспорта громадянина України. Однак, зазначеним листом йому роз`яснено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 чи п.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка станом на 24.08.1991р. постійно проживала на території України або проживала на території України станом на 13.11.1991, і перебувала в громадянстві колишнього СРСР, підтверджує факт її постійного проживання або проживання на території України на зазначену дату судовим рішенням, а тому йому необхідно звернутися до суду для отримання відповідного рішення. У зв`язку із цим, заявник 19.08.2022 звернувся до суду із даною заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.\~\~Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.\~\~Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.\~\~Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.\~\~При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. У ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст.256ЦПК України\~(після внесення змін Законом України № 2147-VIIIвід 03.10.2017року ч.2\~ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і\~факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Згідно з п. 1 - п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України. Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, - з 13 листопада 1991 року, а у п. 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 08.10.1991 № 1636-ХІІ - 13.11.1991. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991. 27 березня 2001 року (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) Указом Президента України № 215 затверджено «Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», який відповідно до Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Відповідно до Розділу 1 п.1 Порядку для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Відповідно до розділу 2 п. 7 підп. а Порядку встановлення належності до громадянства України стосується\~\~громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до розділу 2 п.8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до розділу 2 п.9 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно розділу 2 п.44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991 року. Оскільки [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд дійшов висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». На переконання суду, вищевказані зібрані по справі докази підтверджують те, що станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991року заявник [PERSON] постійно проживав на території України. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Таким чином, на підставі повного об`єктивного і неупередженого розгляду і оцінки усіх наявних у справі доказів, якими підтверджено факт проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991року, враховуючи те, що встановлення цього факту дає заявнику можливість\~реалізувати своє право для отримання паспорта громадянина України, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту ніж як у судовому, суд приходить до висновку, що вимоги заяви в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог заяви в частині про встановлення факту проживання заявника на території України з часу народження та по даний час, то суд вважає необхідним в цій частині вимог відмовити, оскільки, як зазначалось вище, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991). Таким чином, для встановлення факту належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути лише заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991. Отже, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання в Україні з народження та по даний час, за встановленням якого звернувся до суду заявник, не має юридичного значення, оскільки не несе за собою право на оформлення/видачу паспорта громадянина України. При цьому, суд вважає за необхідне

Outcome: partial