Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 грудня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилалася на те, що з 15 серпня 2009 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З травня 2015 року позивач переїхала проживати в м. Хмельницький до своїх батьків, щоб лікувати свою доньку, яка протягом трьох тижнів знаходилась в інфекційному відділенні Дніпропетровської дитячої міської лікарні № 6 з захворюванням кишечника, однак фактичний діагноз не був встановлений і її фізичний стан погіршувався. З цього часу відносини між сторонами погіршилися та шлюб було розірвано. Донька залишилася проживати з позивачем в м. Хмельницьку, відповідач з донькою не спілкується її життям не цікавиться, з моменту її переїзду до м. Хмельницького по теперішній час, знаючи номер телефону позивача, жодного разу не телефонував і не цікавився життям доньки, взагалі не виявляв бажання спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, жодного разу не приїжджав до міста Хмельницький, щоб зустрітися з донькою. Відповідач з дитиною не бачиться, участі у вихованні доньки не приймає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям. Тому позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 1-5). Відповідач 24 листопада 2022 року надав заяву в якій заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 грудня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.29). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 30). До суду 14 січня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.31). Ухвалою судді від 18 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав (а.с.32-33). 05 квітня 2021 року в судовому засіданні залучено третю особу Службу у справах дітей Хмельницької міської ради (а.с. 51-53). Ухвалою суду від 19 квітня 2022 року залучено Орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради до участі у справі в якості третьої особи та витребувано у Органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 104-105). 22 листопада 2022 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки заперечував. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомленні належним чином, представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. З 15 серпня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 9). Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 10). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року у справі № 201/1493/16 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 11). На даний час донька проживає разом з матір`ю в м. Хмельницьку, що підтверджується довідкою про зареєстроване місце проживання у житловому приміщенні та актом (а.с. 12-13). 17 лютого 2016 року постановою державного виконавця Костенко О.В. Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 502033 на виконання виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку / доходів але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 21 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14-15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2017 року у справі № 201/5112/17 усунуто для [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні кв. [ADDRESS] з боку [PERSON] та її дитини [PERSON] та зняти їх з реєстрації у вказаному житлі кв. [ADDRESS] (а.с. 16-18). Відповідно довідки від 05 листопада 2020 року виданої завідуючим Хмельницьким дошкільним навчальним закладом № 5 «Соловейко» Оніщук С.І.- [PERSON] , [INFO] , відвідувала Хмельницький дошкільний навчальний заклад № 5 «Соловейко» з 01 січня 2016 року по 01 вересня 2017 рік. За час перебування дитини в навчальному закладі її батько [PERSON] , жодного разу не був у дошкільному закладі, не приймав участі у громадському житті групи, не брав участі у вихованні дитини (а.с. 19). Згідно довідки від 04 листопада 2020 року виданої завідуючим Хмельницьким дошкільним навчальним закладом № 37 «Незабудка» Слівінською Т. - [PERSON] , [INFO] , відвідувала Хмельницький дошкільний навчальний заклад № 37 «Незабудка» з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2019 рік. За час перебування дитини в навчальному закладі її батько [PERSON] , жодного разу не був у дошкільному закладі (а.с.20). 03 листопада 2020 року директором Хмельницької спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи Броварською О.А. надано довідку в тім що батько [PERSON] учениці 2 -Б класу з вересня 2018 року по жовтень 2020 рік жодного разу не з`являвся у школі, не цікавився навчанням дочки, не брав участі в її вихованні (а.с. 21). Відповідно до довідки від 06 листопада 2020 року виданої директором палацу творчості дітей та юнацтва Пилипак М. - про те що батько [PERSON] контакту з гуртком не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з викладачем не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с. 23). 02 березня 2021 року [PERSON] надавав пояснення голові адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в тім що він ознайомився з позовною заявою про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки та пояснив, що він дійсно з 2015 року не проживає спільно з дитиною, про її місце знаходження йому стало відомо з позовної заяви. Має бажання в повній мір виконувати свої батьківські обов`язки однак позивач не бажає з ним спілкуватися (а.с. 43). 10 листопада 2022 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради надано висновок органу та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] . Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно частин 1-4 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини Згідно із ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Водночас згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Так, із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради вбачається, що даною службою враховано ставлення та піклування батька про свою дитину, його участь в житті доньки, у зв`язку з чим вважали за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . При вирішенні такої категорії спорів слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року, у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка, як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки. Натомість, з пояснень відповідача встановлено, що він від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється, а навпаки бажає спілкуватися з дитиною. Суд звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначаючи, що бажає спілкуватися з донькою. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з донькою, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження їх зав`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного та

Outcome: dismissed