Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син - [PERSON] . Рішенням Подільського районного суду від 07.08.2015 року у справі №758/5986/15-ц шлюб було розірвано. Оскільки відповідач припинив приймати участь у вихованні та утриманні їх спільної дитини, позивач звернулася до суду про стягнення аліментів в розмірі 7000 грн. щомісячно. Заочним Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 05 серпня 2019 року і до 08.07.2020 року. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 06.09.2021 року подав заяву про перегляд зазначеного заочного Рішення суду. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 07.09.2021 року заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. 20.09.2021 року відповідачем подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.10.2022 року справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 01.09.2022 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, скасовано заочне Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22.03.2021 року по справі № 758/10135/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 14.09.2022 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам, оскільки після припинення спільного проживання з позивачем він надавав допомогу на утримання дитини в готівковій та безготівковій формі. Також зазначив, що аліменти в розмірі 7 000 гривень на місяць перевищують розмір його доходів за місцем роботи, крім того, на утриманні відповідача перебуває його матір, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду. З урахуванням викладених обставин відповідач визнав позов в частині виплати аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень. В судовому засіданні 15.09.2022 року представник позивача подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина позивача в розмірі 5 000 гривень щомісячно,починаючи з 06.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття - до [INFO] . 04.10.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідача про систематичне надання допомоги позивачу та її сину не підтверджені необхідними доказами. Також зазначено, що перебування на утриманні відповідача його матері саме по собі не є підставою для стягнення мінімального розміру аліментів. Позивач визнав, що розмір аліментів 5 000 гривень є необхідним та достатнім для забезпечення розвитку дитини. В судовому засіданні 30.11.2022 року представник позивача підтримала зменшені позовні вимоги, просила задовольнити позов, а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 7 000 гривень, докази на підтвердження яких зобов`язалася надати протягом п`яти днів. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала стягнення аліментів в сумі 2 000 гривень з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження запис № 402, видане 07.07.2001 року (т.1, а.с.12). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.08.2015 року у справі №758/5986/15-ц шлюб сторін було розірвано (т.1, а.с. 16-17). [PERSON] , матір`ю якого є позивач, а батьком - відповідач, народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.08.2002 року, серія [NUMBER] (т.1, а.с.13). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 5 000 грн., що, на думку суду, є достатнім та необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач в ході судового розгляду та у відзиві на позовну заяву вказував, що заявлений позивачем розмір аліментів є надмірним, оскільки перевищує його дохід, крім того, зазначав, що на його утриманні знаходиться особа з інвалідністю, яка потребує догляду. Оцінюючи доводи сторони відповідача, суд зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.03.2020 року у справі № 759/10277/18, інтереси дитини превалюють над майновим станом платника аліментів, тому перебування на утриманні відповідача непрацездатної особи саме по собі не є підставою для стягнення мінімального розміру аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (надалі за текстом - Перелік), п. 1 якого визначено види доходів, з яких провадиться утримання аліментів. У постанові від 07.05.2018 (справа № 640/537/14-ц) Верховний Суд дійшов висновку, що Перелік не є вичерпним. Відсутність можливості надавати дитині утримання відповідного розміру не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Суд при ухваленні рішення про стягнення аліментів керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення (висновок Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи встановлені обставини справи та викладені положення законодавства, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з 05 серпня 2019 року і до 08 липня 2020 року, з урахуванням раніше сплачених відповідачем аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved