Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.01.2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] був укладений кредитний договір №22037000482632, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 47 200,00 грн., зі строком користування 12 місяців, зі сплатою щомісячною комісією за обслуговування кредиту - 22.01.2021 по 21.05.2021 - 5% від суми кредиту, - з 22.05.2021 по 21.08.2021 - 4 % від суми кредиту, - з 22.08.2021 по 21.11.2021 - 3 % від суми кредиту, - з 21.11.2021 по 21.01.2022 - 1,9 % від суми кредиту, процентною ставкою за користування кредитом на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно договору. АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Проте відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 20.10.2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 51 671,25 грн., з яких: залишок строкового кредиту - 18 106,2 грн., залишок нарахованих строкових відсотків - 0,01 грн., залишок нарахованих строкових комісій -20 348,8 грн., залишок прострочених відсотків - 0,24 грн., залишок прострочених комісій - 13 216,00 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити. 01.12.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 20.12.2021 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року відкрито спрощене провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Сторонам було направлено копію ухвали від 22.12.2021, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками, які останнім не отримані та повернуті до суду за закінченням терміну зберігання, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.01.2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] був укладений кредитний договір №22037000482632, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 47 200,00 грн., зі строком користування 12 місяців, зі сплатою щомісячною комісією за обслуговування кредиту - 22.01.2021 по 21.05.2021 - 5% від суми кредиту, - з 22.05.2021 по 21.08.2021 - 4 % від суми кредиту, - з 22.08.2021 по 21.11.2021 - 3 % від суми кредиту, - з 21.11.2021 по 21.01.2022 - 1,9 % від суми кредиту, процентною ставкою за користування кредитом на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за укладеним між сторонами кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі 47 200,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку. У свою чергу, [PERSON] скористався кредитними коштами, однак свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.10.2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 51 671,25 грн., з яких: залишок строкового кредиту - 18 106,2 грн., залишок нарахованих строкових відсотків - 0,01 грн., залишок нарахованих строкових комісій -20 348,8 грн., залишок прострочених відсотків - 0,24 грн., залишок прострочених комісій - 13 216,00 грн. Згідно п. 2.1. Цей УДБО визначає: перелік послуг Банку, умови та порядок здійснення Банком банківського обслуговування Клієнта, права та обов`язків Сторін, порядок сплати вартості послуг Банку, відповідальність Сторін та інше. Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (версія 14.0) 6 УДБО містить елементи різних договорів (є змішаним у розумінні ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України). До відносин Сторін застосовуються у відповідних частинах положення чинного законодавства України про договори, елементи яких містяться в цьому Договорі. Згідно п. 2.5.1. УДБО вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції Банку прийняті (акцептовані) Клієнтом з моменту оформлення Заяви-згоди за умови подання Клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь- якими іншими умовами УДБО. У разі ненадання фізичною особою необхідних документів чи відомостей або умисного надання неправдивих відомостей щодо себе, вважається, що такі дії фізичної особи позбавляють Банк можливості надання цій особі Банківських послуг, у зв`язку з чим Банк відмовляє такій фізичній особі в укладанні з нею УДБО та її обслуговуванні. Банк може відмовити Клієнту у наданні послуг(и) за цим УДБО у випадках, передбачених законодавством України, а також якщо це може призвести до порушення законодавства та/або надання таких послуг не передбачено або заборонено нормативно-правовими актами НБУ (мораторій, заборона, обмеження тощо). Судом встановлено, що АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» свої зобов`язання за умовами договору виконав у повному обсязі, у свою чергу відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, кредит та проценти за користування кредитними коштами не сплачує. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Умовами договору встановлено, що в разі порушення строку сплати платежів за Кредитним договором відповідач зобов`язаний сплатити пеню та проценти за користування коштами. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15. Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем умов договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. В той же час, з розрахунку позивача вбачається, що до загальної суми заборгованості включено 13 216,00 грн. комісії. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Пунктами 9, 11 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З цього випливає, що споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. За положеннями ч.5 ст.11, чч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту. Крім того, відповідно до ст.55 Закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із чч.1, 2, 4 та 5 ст.18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року в справі №175/1543/16-ц, яка, відповідно до ч. 4 ст. 264 ЦПК України, має враховуватися судом. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за вирахуванням 13 216,00 грн. комісії. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: partial