Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення адіментів та просить: - шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 08.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві розірвати; - після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] »; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј від усіх видів дозодів,щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви. Позов мотивовано тим?що між сторонами було зареєстровано шлюб 08.08.2009 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що останнім часом сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Зазначає, що кожен із сторін мають протилежні погляди на шлюб та сімейне життя, останні поступово втратили почуття любові. Спільне господарство подружжям не ведеться з вересня 2020 року. Фактично шлюбні відносини припинені, шлюб є формальним. Так, як сторони не проживають однією сім`єю, то дитина проживає окремо від батька разом з матір`ю. Вказує, що батько дитини не надає фінансову допомогу у достатньому обсязі на утримання дитини добровільно. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.04.2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2021 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] просили позов задвольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] просила позов задовольнити частково, розірвати шлюб. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.08.2009 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис - № 972 (а.с.9). Від даного шлюбу у подружжя є син - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. При таких обставинах позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання малолітнього сина, суд приходить до наступного. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18. Згідно акта про фактичне проживання особи від 15.06.2022 року, вбачається , що [PERSON] , [INFO] знаходитьсчя на повному утриманні свого батька [PERSON] (а.с.44). Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів не надала будь-яких доказів, які б підтверджували, що основним місцем проживання дитини є разом з матір`ю, а не батьком. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що малолітній син [PERSON] проживає разом з батьком, що не заперечується і позивачем. Враховуючи, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що позов судом задоволено частково, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 908, 00 грн., а також з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 908, 00 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial