Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

19 серпня 2022 року, згідно поштового відправлення, представник позивача адвокат Переверзєв О.О. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Позов вмотивований тим, що сторони проживають окремо, дитина [PERSON] залишився проживати з батьком. Мати проживає окремо, з 20.03.2022 виїхала за кордон, де перебуває до даного часу. Розвитком дитини, харчуванням, здоров`ям повністю займається батько. Ухвалою від 29 серпня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 10 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач, будучи повідомленою належним чином про день та час проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала, надала письмові пояснення, в яких підтвердила, що перебуває за кордоном у Німеччині, не збирається повертатись до України, дитина вже майже два роки проживає з батьком, заперечує щодо визначення проживання дитини разом з батьком, оскільки останній стягнув з неї аліменти, з чим вона не згодна. Третя особа не забезпечили участі представника в судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та надали висновок щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку. Встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] .. Згідно довідки № 4710 від 06.06.2022 року про реєстрацію місця проживання особи та довідки № 2867 від 13.06.2022 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] (а.с.4,7,8). Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] 20.03.2022 року перетнула кордон України та виїхала до Варшави (Польща) (а.с.15). За повідомленням відповідача на даний час перебуває у Німеччині. За повідомленням Чернігівського дошкільного навчального закладу № 65 Чернігівської міської ради Чернігівської області № 01-52/26 від 13.06.2022 року, [PERSON] відвідує ДНЗ № 65 з 13.09.2018 року, вихованням дитини переважно займалась бабуся [PERSON] .. Батько [PERSON] приводив та забирав дитину 1-2 рази на тиждень, плату за садок тато вносив вчасно. Мати [PERSON] забирала дитину в останній час дуже рідко, 1 раз на два тижні (а.с.19). Відповідно до висновку Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.160, ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.02.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». При вирішенні питання про місце проживання дитини, суд, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання [PERSON] , прихильність дитини до батька, з яким вона проживає протягом тривалого часу, участь матері у вихованні дитини, яка проживає окремо та фактично самоусунулась від подальшої участі у вихованні свого сина, під час бойових дій на території Чернігівської області самостійно, без дитини, виїхала за кордон, ставлення батька до дитини, що створив всі необхідні умови проживання сина у квартирі, його подальшого розвитку, піклується про здоров`я дитини, повністю погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком та вважає, що в даному випадку проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] відповідає інтересам дитини. Крім того, суд зауважує, що мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищезазначені обставини, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved