Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. 10 березня 2017 року о 23 год. 30 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме з вини [PERSON] , який керував автомобілем BMWдержавний номер [NUMBER] в м. Миколлаєві, внаслідок чого автомобільLEXUS, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] отримав пошкодження. Відповідно до постанови Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/2483/17 від 26травня 2017 року відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна шкода відповідачем, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Потерпіла особа- [PERSON] повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надав останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (далі - Закон України №1961-IV). Зокрема, потерпіла особа подала Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 100800,00 грн., та судовий збір 1921,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, відповідач як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, на переконання позивача, зобов`язана відшкодувати позивачу в порядку регресу завдану шкоду. З огляду на вищевикладене МТСБУ просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 100800,00 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. У той же час,відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що сторона відповідача не може погодитись з доводами, викладеними у позовній заяві, оскільки вони не відповідають дійсності, є помилковими і необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, зокрема, у позовній заяві сторона позивача посилається на постановуЦентрального районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2017 року у справі №490/2483/17, якою була встановлена винуватість відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталося 10березня 2017 року, та притягнуто його (відповідача) до відповідальності за ст.124 КУпАП. Доводи позивача не заслуговують уваги, оскільки постановою серії АР № 775285 від 11.04.2017 [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Вказана постанова була оскаржена останнім до Центрального суду м. Миколаєва, та ухвалою суду від 19.05.2017 року даний позов залишено без розгляду. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] під час ДТП, у порушення вимог ПДР, створив перешкоди для руху автомобілей у правій крайній смузі руху, саме у якому рухався відповідач. Таким чином, за твердженням відповідача, доводи позивача про наявність вини відповідача у вказаному ДТП, що є єдиним обґрунтуванням і підставою для пред`явлення ним позову по відповідача, не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, за твердженням відповідача, стягнення з відповідача на користь позивача суми завданої шкоди в порядку регресу у даному позовному провадженні задоволенню не підлягають, оскільки розмір збитків визначений неправильно, суду таких (допустимих і належних) доказів в обґрунтування позову не надано,а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зі свого боку, представником позивача було надіслано до суду відповідь на відзив, в якій вказує на те, що,постановою суду від 26.05.2017 року дана оцінка всім обставинам ДТП, та вказано, що саме порушення з боку [PERSON] вимог ПДР перебуває у безпосередньому причинно- наслідковому зв`язку з ДТП, а тому не звільняє особу, яка відповідальна за вчинені дії, від цивільно-правових наслідків. Адже обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірні, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Враховуючи той факт, що між діями відповідача та завданою шкодою, на переконання представника позивача, є безпосередній причинний зв`язок, то незалежно від того, чи підтверджена зазначена вина відповідача постановою суду, відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду. На підставі звіту № 135\\03-17 від 10.03.2017 року, виконаного ФОП [PERSON] , визначена сума збитків, та вівдповідач не навів жодного доказу, який би спростовував його або викликав сумнів.Тому вважав, що даний висновок відповідає приписам ст. 102 ЦПК України, а саме дослідження виконано з джотриманням вимог Методики товарознавчсої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142\\5\\2092. Тому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги МТСБУ у повному обсязі. У судове засідання представникпозивача не з`явився, просив про розгляд справи у їх відсутності. У судове засідання відповідач та його представник адвокат Матвієнко І.Ю. не з`явилися, про час та м ісце судового засідання повідомлені належним чином. Заяв, клопотаньпро відкладення розгляду справи не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10 березня 2017 року о 23 год. 30 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «BMW»реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в м. Миколаєві по пр. Центральному в районі будинку 98, та в порушення п.2.3»б», 10.1,10.3 Правил дорожнього руху України, не слідкував за дорожньою обстановкою та особливісю її змін, під час виконання маневру перестроювання з крайньої правої смуги у середню, не впевнився, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, не надав переваги у русі транспортному засобу маркиHyundaiSantaFe, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який в цей час рухався у середній смузі руху попутного напрямку та допусти зіткнення. В подальшому, після контактування автомобіля під його керуванням, скоїв наїзд на припиркований у крайній правій смузі транспортний засіб марки«LEXUSLS 460», реєстраційний номер [NUMBER] , водій якого [PERSON] перебував поза межами свого автомобіля. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.05.2017 року у справі №490/2483/17, провадження №3/490/1220/2017, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Зі змісту даної постанови вбачається, [PERSON] у судовому засіданні погодився із обставинами вчиненого правопорушення. Окрім того, у постанові суду зазнчено, що саме правопорушення з боку [PERSON] вимог п.2.3»б»,10.1,10.3 Правил дорожнього руху України перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із ДТП та його дії правомірно кваліфіковано як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП: а саме порушення водіями транспортних засобів Правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів. Дана постанова суду [PERSON] не оскаржувалась. Власник пошкоджденого автомобіляLexus [PERSON] звернувся до Моторного ( транспортного ) бюро України із заявою про відшкодування збитків 13.03.2017 року. Відповідно до п.п.а п.41.1 ст. 41 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відполвідальнсті власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, зазначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За приписами ст. 22 ЗУ, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку шкоду, яка була заподіяна під час ДТП. Згідно висновку, проведеного 10.03.2017 року [PERSON] , за № 135\\03-17,вартість матеріального збитку складає 125020,22 грн. При цьому, оцінювачем [PERSON] складався акт огляду транспортних засобів, який без зауважень підписаний [PERSON] та [PERSON] [PERSON] має сертифікат № 976\\15 зі строком дії до 18.12.2018 року на проведення оцінки транспортних засобюів, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Згідно наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України №6016 від 21 липня 2017 року та довідки №1 від 11 липня 2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] підлягає виплаті страхове відшкодування матеріальної шкоди в сумі 100 000 грн., яке було сплачено 24 липня 2017 року згідно платіжного доручення № 6016 рв, а також сплачено платіжним дорученням за № 6911 рв від 31.05.2017 року за проведення експертизи 800 грн. Судом враховано, що відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Однак, відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у ДТП. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Судом також враховано, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки відрізняється від загальних підстав відповідальності тим, що передбачає її настання незалежно від вини заподіювача шкоди. Так, відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Керування автомобілем є діяльністю, пов`язаною з використанням джерела підвищеної небезпеки, а відповідач, як особа, яка здійснює керування, відповідає за шкоду, задану іншому транспортному засобу незалежно від наявності або відсутності його вини. Згідно із ч.2. ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 ст.1187 ЦК України містить лише два виключення, які звільняють водія від відшкодування шкоди. Так, зокрема, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи та наданих сторонами доказів, при вчиненні ДТП відповідач не знаходився під впливом непереборної сили, як і не встановлено умислу водія іншого автомобіля на завдання шкоди своєму транспортному засобу. За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст.1187 ЦК України. Судом також враховано, що ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо неправильного розрахунку шкоди,виходячи з такого. [PERSON] був присутній при визначенні пошкоджень автомобіля, що підтверджується підписом у акті огляду, заперечень не надав, не мав зауважень до оцінки збитків. При цьому,в матеріалах справи наявні документи : сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 876\\15 від 18.12.2015 року, дійсний до 18.12.2018 року,, кваліфіувційне свідоцтво оцінювача. Доказів, які б стверджували про відсутність кваліфікації,відповідачем не надано та не встановлено сдом. Відповідно до пп.«а» п.41.1 ст.41, п.п.38.2.1 ст.38 Закону України №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як випливає із приписів вищенаведених правових норм, перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник на добровільній основі фактично передає свої права страховику і приймає на себе зобов`язання сприяти останньому у здійсненні його суброгаційних прав. При цьому, право вимоги передається у тому ж обсязі, в якому воно могло б бути здійснено самим страхувальником. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресата) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові. За наведених обставин суд вбачає правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати в порядку регресу витрати МТБСУ на виплату страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі у сумі 100 000,00 грн. Наведені висновки суду не спростовуються доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. У той же час суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог МТБСУ щодо стягнення з відповідача витрат на проведення оцінювання збитків у сумі 800,00 грн., оскільки в світі вимог ст.ст.81-83 ЦПК України представником позивача надано на підтвердження даного факту понесення даних витрат платіжне доручення. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та про наявність обов`язку відповідача відшкодувати позивачу здійснені ним документально підтверджені витрати. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму сплаченого відшкодування в розмірі 100800,00 грн. Крім того, в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved