Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з Відповідача - [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , на користь Позивача - [PERSON] [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи стягнення з січня 2022 року і до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона в період з червня 2016 по листопад 2021 років, перебувала у цивільному шлюбі з громадянином Французької Республіки [PERSON] , у вказаний період Позивач та Відповідач вели фактичні шлюбні відносини, у яких жили у двох країнах переїжджаючи з України у Францію та навпаки. У той час, коли Позивач з Відповідачем жили в Україні, вони мешкали за місцем проживання та реєстрації позивача у м. Дніпро, у квартирі що належить матері позивача - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . У період проживання у Франції сторони проживали у різних помешканнях у [PERSON] та його пригородах, як розуміла Позивач ці помешкання, належать родичам або винаймалися Відповідачем. Від стосунків Позивача з Відповідачем у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дмитро народився у м. Дніпро, про що 12 липня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області складено актовий запис № 727. Матвій народився у м. Дніпро, про що 22 березня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 316. Народження дітей Позивач та Відповідач разом зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану. У листопаді 2021 року фактичні шлюбні стосунки Позивача з Відповідачем - [PERSON] були закінчені. Діти мешкають разом з позивачем та перебувають на повному її утриманні. З листопада 2021 року Відповідач перестав надавати допомогу на утримання дітей, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у тому числі судові документи були направлені відповідно до ст. 5 Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року. Однак, у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. Направлені відповідачу документи до суду повернуті не були, як і не було направлено повідомлення про неможливість їх вручення відповідачу. Суд враховує, що Конвенцією не передбачено права суду, який направив прохання про вручення документів, направляти нагадування про необхідність його виконання. Отже, судом вжито всіх передбачених законом заходів для повідомлення відповідача, який проживає на території Французької Республіки, про час та місце розгляду справи і таке повідомлення, є належним. На підставі викладеного, судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст. 497 ЦПК України\~ підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлений\~ЗУ «Про міжнародне приватне право». Згідно пп. 2 п. 2 ч. 1\~ст. 1\~ЗУ «Про міжнародне приватне право»\~іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим\~Законом, та виявляється в тому, що хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідач не є громадянином України та не проживає на її території. Отже, у даній справі наявний іноземний елемент. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 2\~ЗУ «Про\~міжнародне приватне\~право» він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як підсудність судам України справ з іноземним елементом. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 76\~ЗУ «Про\~міжнародне приватне\~право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні. Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Позивач є громадянкою України та постійно поживає разом із дітьми на території України ( [ADDRESS] ), а тому дана справа підсудна судам України, тобто Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч.7, 8, 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що у стосунках у сторін [PERSON] та [PERSON] народилися діти [PERSON] , [INFO] , про що Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12 липня 2017 року складено відповідний актовий запис № 727 (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ); [PERSON] , [INFO] , про що Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22 березня 2019 року складено відповідний актовий запис № 316 (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (арк.с.13,57, 75,76). Суд вважає доведеним і підтвердженим, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , так як відповідно до досліджених в судовому засіданні письмових доказів, а саме копії Актового запису про народження за № 727 від 12 липня 2017 року, при внесенні змін до Актового запису було подано копію паспорта на ім`я [PERSON] , громадянина Французької Республіки, [INFO] , який перекладено на українську мову. Діти [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з матір`ю [PERSON] (арк.с.12,33,56). Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька\~або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених обставин, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дітей в єдиній частці в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10\~прожиткових мінімумів\~для дитини\~відповідного віку\~на кожну\~дитину, починаючи з 13 січня 2022 року (дня пред`явлення позову) та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial