Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги" Хмельницької обласної ради (далі - КНП ХОЗзНПД ХОР) про стягнення 100000 грн. моральної шкоди. \~ \~ \~ \~На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в січні 2019 року, коли він перебував на роботі у Чеській Республіці, після розриву стосунків з дружиною, у нього стався нервовий зрив та 21 січня 2019 року до нього було викликано швидку медичну допомогу. Під час виклику було встановлено, що він перебуває у стані депресії та потребує психіатричної допомоги. Його залишили під наглядом дружини, з якою він мав повернутися в Україну та звернутися по психіатричну допомогу. Цього ж дня, прямуючи до України, вони перетнули кордон з Польщею. Там дружина залишила його без документів і 25 січня його було госпіталізовано до Воєводської клінічної лікарні №1 ім. Фридерика Шопена, де була надана медична допомога (діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шозифренії). 29 січня 2019 року його виписали з клініки з рекомендацією про подальше амбулаторне лікування. \~ \~ \~ \~30.01.2019 він був доставлений до КНП ХОЗзНПД ХОР (раніше - Хмельницька обласна психіатрична лікарня №1 (ХОПЛ №1)). Комісією лікарів-психіатрів, яка його оглянула, було встановлено, що він страждає на важкий психічний розлад (шизоафективний розлад, маніакальний тип), у зв`язку з чим була встановлена необхідність його госпіталізації. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05.02.2019 його було госпіталізовано до ХОПЛ №1 в примусовому порядку терміном до одного місяця. Не погоджуючись з таким рішенням, він оскаржив його в апеляційному порядку. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25.04.2019 колегія суддів констатувала, що висновок лікарів ХОПЛ №1 не містив належного обґрунтування для примусової госпіталізації [PERSON] , оскільки психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні. Тому позивач вважає, що незаконним поміщенням його на примусове лікування на підставі необґрунтованого висновку лікарів йому було завдано моральної шкоди, що виразилося у незаконному позбавленні його свободи, зміні його соціальних зв`язків, втрати роботи, втручанні у його приватне життя шляхом застосування примусового медичного лікування. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові та пояснила, що незаконним поміщенням [PERSON] до психіатричного закладу йому було заподіяно моральну шкоду. До цього позивач перебував на роботі в Чеській Республіці, і через поміщення до психіатричного закладу втратив заробіток. \~ \~ \~ \~Представник КНП ХОЗзНПД ХОР проти задоволення позову заперечила, пояснила, що [PERSON] був госпіталізований до психіатричного закладу згідно його стану і діагнозу. До цього він неодноразово проходив лікування в даному закладі. Захворювання позивача носить хронічний характер з періодичними загостреннями, а підставою для його госпіталізації в примусовому порядку є небезпека для оточуючих. Згідно висновку лікарів медичного закладу Республіки Польща до [PERSON] застосовувалась фізична фіксація через його стан. В той же час, в польській лікарні він не був долікований і його стан психічного загострення не був знятий. Вдома він відмовлявся приймати ліки, був агресивним. При поступленні в КНП ХОЗзНПД ХОР [PERSON] на два дні дав згоду на лікування, а потім почав відмовлятися. Коли проводився огляд [PERSON] комісією лікарів-психіатрів бралися до уваги висновки, в тому числі, Воєводської клінічної лікарні. Виписаний він був за рішенням лікарів-психіатрів на 21-й день, як тільки його психічний стан покращився. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Статтею 1 Закону України Про психіатричну допомогу\~визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади; Усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування; Статтею 13 Закону України Про психіатричну допомогу\~передбачено, що особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною 2\~ст. 27 Закону України Про психіатричну допомогу\~передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 30.01.2019 [PERSON] був доставлений до КНП ХОЗЗНПД ХОР\~(раніше\~-\~ХОПЛ №1)швидкою допомогою у супроводі матері та працівника поліції за направленням лікаря психіатра Старокостянтинівської ЦРЛ з діагнозом: манія з психотичними симптомами. \~ \~ \~ \~На приймальному відділенні він був оглянутий лікарем-психіатром, який після особистого огляду [PERSON] підтвердив наявність підстав для госпіталізації у зв'язку із наявністю у нього важкого психічного розладу - шизоафективний розлад, маніакальний тип. \~ \~ \~ \~При поступленні [PERSON] дав згоду на лікування на два дні. Також [PERSON] не висловлював будь-яких скарг на адресу лікарів, а його згода на лікування носила добровільний характер. \~ \~ \~ \~Комісія лікарів-психіатрів, яка 01.02.2019 оглянула [PERSON] , прийшла до висновку про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що він страждає на шизоафективний розлад, маніакальний тип, що проявляється у агресивності по відношенню до матері і дружини, гнівливості, багатослівності, висловлював ідеї величі, говорив, що він Бог, погрожував матері покінчити життя самогубством, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. \~ \~ \~ \~Того ж дня головний лікар ХОПЛ №1 звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку терміном до двох місяців. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05.02.2019 заяву головного лікаря КНП ХОЗЗНПД ХОР задоволено частково, [PERSON] госпіталізовано у Хмельницьку обласну психіатричну лікарню №1 у примусовому порядку терміном до 1 місяця. 20.02.2019 [PERSON] був виписаний з лікарні. Дані обставини підтверджуються даними медичної карти стаціонарного хворого №823 від 30.01.2019 (а.с. 116). Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05.02.2019 скасовано та ухвалено нове судове рішення, у задоволені заяви головного лікарня ХОПЛ №1 відмовлено (а.с. 15). Апеляційний суд констатував, що висновок комісії лікарів-психіатрів не містить належного обґрунтування для примусової госпіталізації [PERSON] , оскільки психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні. Заявник не надав достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчиняє чи має намір вчинити дії, небезпечні для нього чи оточуючих, або доказів того, що він не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Суду також не було надано належних та допустимих доказів стійкості відповідного захворювання, що є підставою для тривалого тримання у психіатричній лікарні. За змістом статті 25 Закону України Про психіатричну допомогу особи, яким надається психіатрична допомога, мають право, зокрема, на відшкодування заподіяної їм\~\~шкоди або шкоди їх майну внаслідок\~незаконного поміщення до психіатричного закладу\~чи психоневрологічного закладу для соціального захисту або спеціального\~\~навчання чи внаслідок незабезпечення безпечних умов надання психіатричної\~\~допомоги або розголошення конфіденційних відомостей про стан\~\~психічного здоров`я і надання психіатричної допомоги. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди,\~протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, для наявності підстав для відшкодування моральної шкоди повинно бути встановлено протиправність дій відповідача, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправними діями та шкодою, а також вину відповідача. Проте, із суті позовної заяви вбачається, що позивач\~не заявляв вимог про визнання протиправними дій відповідача, а отже і вимог щодо захисту пов'язаних із цим порушених його прав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними. Так право на відшкодування моральної шкоди нерозривно пов'язано як із встановленням протиправності дій відповідача, так і наявністю шкоди, причинного зв'язку між протиправними діями та шкодою, а також виною відповідача. Проте позивач вимоги про визнання дій відповідача протиправними не заявляв, а відповідно обставини щодо цих вимог, зокрема причинний зв'язок між протиправними діями та шкодою, а також виною відповідача не встановлювалися цим рішенням суду, оскільки відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Щодо аргументів позивача про наявність постанови Хмельницького апеляційного суду про скасування рішення Ярмолинецького районного суду про його примусову госпіталізацію, то розгляд судом заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку є гарантією від свавільного надання особі психіатричної допомоги, а сама по собі відмова суду у задоволенні заяви представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки це не відповідало б загальним засадам цивільного законодавства, визначеним у ст. 3 ЦК України. Крім того, висновок комісії лікарів-психіатрів від 01.02.2019 про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу не був єдиною і безумовною підставою для прийняття судом першої інстанції рішення про госпіталізацію позивача. Зокрема суд, заслухавши учасників процесу, в тому числі і [PERSON] , який заперечував проти госпіталізації, також досліджував і послався в рішенні як на докази по справі, виписки іноземних психіатричних закладів, де лікувався позивач (а.с. 8-12, 13). Таким чином, з урахуванням викладеного та за відсутності встановленого факту незаконності дій з боку відповідача, вимоги про які позивач не заявляв, у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.\~526,\~610,\~1054\~ЦК України,\~

Outcome: dismissed