Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах яких діє адвокат Печерський А.Т. звернулись до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що позивачі є дружиною та дітьми [PERSON] , з яким трапився нещасний випадок на виробництві 28.12.2018 року. Починаючи з 15.03.1988 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля" працював електрослюсарем підземного, 4 розряду дільниці підготовчих робіт № 2. Нещасний випадок, який стався 28.12.2018 року призвів до смерті [PERSON] , яка настала внаслідок шкідливих та небезпечних умов праці останнього, що підтверджується актом за формою Н-1/П від 02.09.2019 року. Внаслідок смерті [PERSON] позивачам завдана моральна шкода, оскільки вони втратили близьку людину. Після загибелі батька та чоловіка нормальні життєві та сімейні зв`язки позивачів втрачені, погіршився моральний стан їх здоров`я. Фізичні страждання полягають в гострих болісних відчуттях за загиблим батьком та чоловіком, що виникають постійно, у відчутті постійного дискомфорту, порушенні нормальних життєвих зв`язків позивачів. Через втрату чоловіка та батька, позивачі позбавлені належного піклування, на яке розраховували, що спонукає позивачів постійно вирішувати матеріальні та побутові проблеми, тобто докладати зусиль для організації свого життя. Просять стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі по 150000,00 гривень кожному. З відзиву відповідача вбачається, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» позовні вимоги не визнає, оскільки смерть [PERSON] настала внаслідок загального захворювання - ішемічної хвороби серця. Смертельний випадок, який стався на шахті «Добропільська» з [PERSON] не може бути таким котрий пов`язаний з дією шкідливих умов праці на підприємстві, а отже, позовні вимоги заявлені позивачами не мають під собою жодних правових підстав. Ухвалою від 06.07.2020 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 08.09.2020 року задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі 227/2990/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» до Головного управління Держпраці у Донецькій області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі: Добропільського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про скасування акту за формою Н-1/П від 02.07.2019 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 року, який був проведений на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Добропільського міськрайонного суду № 706 від 01.10.2021 року, вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді Здоровиці О.В. Ухвалою судді від 13.01.2022 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 17.11.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи було відмовлено. У судове засідання позивачі не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та прохали суд їх задовольнити. Представник позивачів в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи, у задоволенні якої судом було відмовлено. Враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України, суд вважав можливим розглядати справу за відсутності учасників справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 18.12.1999 року (а.с.8) [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.02.2005 року (а.с. 11) [PERSON] є рідним сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.09.2000 року (а.с.13) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.12.2018 року [PERSON] помер [INFO] про що Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану складено 28.12.2018 року актовий запис № 625 (а.с.20) З довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради № 16-01-06/3033 від 25.05.2020 року вбачається, що позивачі були зареєстровані за адресою [ADDRESS] разом із [PERSON] по день його смерті, тобто по [INFO] (а.с.17). Померлий [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 17.03.1988 року. (а.с.18-19) Як вбачається з Акту розслідування від 06.08.2019 року(а.с.21-25), з [PERSON] 28.12.2018 р. о 02 год. 05 хв. на виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» стався нещасний випадок, який було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Згідно вказаного акту, нещасний випадок стався при виконанні [PERSON] трудових обов`язків на шахті «Добропільська" ВСП «Шахтоуправління`Добропільське «ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля» внаслідок погіршення стану здоров`я останнього. Основною причиною нещасного випадку є незадовільні фізичні дані або стан здоров`я (раптове погіршення стану здоров`я: захворюваня - ішемічна хвороба серця у вигляді атеросклеротичного стенозуючого коронаросклерозу, міокардіосклерозу. Супуті причини - відсутні. Зі змісту акту розслідування нещасного випадку вбачається, що шкідливим та небезпечним фактором є робота підвищеної небезпеки. Нормативні акти, які застосовувались судом та висновки суду. Частиною 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством. Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України. Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Статтею 1193 ЦК України визначені обставини за яких ураховується вина потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди. Так шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Згідно акту від 06.08.2019 року розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався 28.12.2018 р. о 02 год. 05 хв. з [PERSON] на шахті «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» встановлено, що вид подіє є погіршення стану здоров`я потерпілого; основною причиною визнано раптове погіршення стану здоров`я потерпілого. Але за висновками комісії за результатом проведеного розслідування вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом та таким, що підлягає обліку по шахті «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» із складанням акту за формою Н-1/П. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди в наслідок смерті працівника потерпілого [PERSON] необхідно встановити наявність протиправності в діях особи, що завдала такої шкоди, настання самої моральної шкоди, вини особи, що завдала такої шкоди, а також встановлення причинно - наслідкового зв`язку між діянням особи та настанням моральної шкоди. У роз`ясненнях наданих в абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, а також правове врегулювання відносин за участю відповідних органів державної влади, відносин між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища та встановлення єдиного порядку організації охорони праці в Україні унормовано Законом України «Про охорону праці». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про охорону праці» дія цього Закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 27 вказаного закону встановлено, що нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 160 КЗпП України постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, суд звертає увагу на те, що на роботодавця покладено обов`язок щодо здійснення контролю за додержанням всіма працівниками вимог нормативних актів про охорону праці. У акті про розслідування нещасного випадку на виробництві зі смертельним наслідком, що стався 28.12.2018 року складеного за формою Н - 1/П від 06.08.2019 року зазначено, що основною причиною настання нещасного випадку стало раптове погіршення стану здоров`я потерпілого. Зі змісту акту також вбачається, що хворобою, що призвела до смерті потерпілого стала: гостра серцева недостатність та ішемічна хвороба серця. Також вказаний акт свідчить про те, що шкідливим або небезпечним фактором вказаної події була робота підвищеної небезпеки. З наведеного вбачається, що смерть [PERSON] сталася внаслідок роботи з підвищеною небезпекою, що свідчить про те, що з боку відповідача не в повній мірі були забезпечені належні умови праці потерпілого, що призвело до виробничого ризику у вигляді смерті працівника при виконанні своїх трудових обов`язків, тому незабезпечення роботодавцем належного контролю за дотриманням вимог нормативно - правових актів з охорони праці, і як наслідок, не створення безпечних умов праці, призвело до нещасного випадку на виробництві та в подальшому смерті чоловіка та батька позивачів. Частинами 1,2 ст. 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно доположення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 337 (далі - Порядок). Відповідно до п. 9 Порядку розслідування (спеціальне розслідування) проводиться у разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), у тому числі про які своєчасно не повідомлено роботодавцю чи внаслідок яких втрата працездатності потерпілого настала не одразу. Згідно з п. 10 Порядку нещасні випадки із смертельними наслідками підлягають спеціальному розслідуванню. Відповідно до п. 14 Порядку комісія із спеціального розслідування (спеціальна комісія) утворюється Держпраці та/або її територіальним органом.Спеціальна комісія утворюється протягом одного робочого дня після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок). Пунктом 34 Положення встановлено, що рішення щодо визнання нещасного випадку пов`язаним чи не пов`язаним з виробництвом приймається спеціальною комісією шляхом голосування простою більшістю голосів. Відповідно до підпункту 6 пункту 52 Порядку обставинами, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, зокрема, є раптова смерть внаслідок гострої серцево-судинної недостатності, ішемічного інсульту, серцево-судинної недостатності під час перебування на підземних роботах (видобування корисних копалин, будівництво (реконструкція, капітальний ремонт). Пунктом 53 Порядку визначено, що нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються не пов`язаними з виробництвом у разі вчинення потерпілим кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами; смерті працівника від загального захворювання або самогубства, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження. Таким чином доказом вини відповідача є акт про нещасний випадок на виробництві, згідно встановленої форми Н-1, затверджений начальником управління Держпраці у Донецькій області. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачам заподіяно моральну шкоду, і вони мають право на її відшкодування на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї. Вирішуючи питання щодо розміру спричиненої позивачам моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачі дійсно зазнали моральних страждань, оскільки вони втратили близьку людину, а саме чоловіка та батька, яка є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачів будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть чоловіка та батька призвела до фізичних страждань, які полягають в гострих болісних відчуттях за загиблим чоловіком та батьком, порушення нормальних життєвих з`язків позивачів, що не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. З урахуванням викладеного, а також характеру та обсягу страждань позивачів з урахуванням їх тривалості й тяжкості, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю чоловіка та батька, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму в розмірі 80 000 грн кожному з позивачів. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачі звернулися до суду в 2020 році з вимогою майнового характеру, але від сплати судового збору звільнені на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином при зверненні до суду кожний з відповідачів, як би не був звільнений від сплати судового збору, повинен був сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01.01.2020 року розмір прожиткового мінімуму становив 2102,00 грн. Таким чином кожний з позивачів повинен був сплатити 1500,00 грн судового збору (виходячи з ціни позову 150 000,00 грн). Враховуючи, що позовні вимоги позивачів задоволені частково, а саме по 80 тисяч гривень кожному, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 1452,00 грн виходячи з такого розрахунку: (80 тисяч грн х 1500,00 грн : 150 тисяч грн) х 3, де: 80 тисяч грн - сума задоволених вимог на кожного позивача 1500,00 грн - сума судового збору, яка підлягала сплаті кожним з позивачів (за позов майного характеру 150 тисяч грн - ціна позову.

Outcome: partial