Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Позов обґрунтовувала тим, що 26 листопада 2005 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Від шлюбу має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач [PERSON] , мати [PERSON] . З батьком своїх дітей позивач не проживає з 2010 року. Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з позивачкою [PERSON] .. Відповідач не проявляє батьківської турботи до дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчанням у навчальних закладах, підготовкою до самостійного життя не цікавиться, не підтримує їх матеріально, ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо їх дітей. Позивач піклується про дітей, займається їх вихованням та матеріально забезпечує, відвідує навчальні заклади, де навчається [PERSON] , [INFO] , тa [PERSON] , [INFO] . Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та її дітьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров?я синів з моменту їх народження і по сьогоднішній день здійснює матір [PERSON] .. Батько - [PERSON] участі в цій сфері життя дітей нe приймає. За повідомленням керівництва Сороківської гімназії Городенківської міської ради, де навчається [PERSON] , зазначено, що [PERSON] за час навчання сина у даному навчальному заклалі не приділяв належну увагу вихованню дитини. Також, відповідач не провідує навчальний заклад, в якому навчається старший син [PERSON] .. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов?язків щодо своїх синів, не цікавиться життям, здоров?ям дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не створює належні умови для отримання дітьми освіти, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей. Діти повністю знаходяться на утриманні позивача. Батько дітей - [PERSON] не цікавиться дітьми, матеріально їх не забезпечує, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, проживає окремо, самоусунулася від виховання синів, ухиляється виконувати батьківські обов?язки щодо дітей, що може буде підтверджено свідками. Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 22.07.2022 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, призначено підготовче судове засідання. Не погодившись із позовом відповідач [PERSON] , 17.08.2022 року подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, любить своїх синів, регулярно сплачує на їх утримання аліменти, не чинить негативного впливу на їх життя. В серпні поточного року він не в повному обсязі сплатив аліменти через те, що він втратив роботу та перебував на обліку в Центрі зайнятості, також він в добровільному порядку надавав дозвіл на виїзд дітей за кордон на відпочинок. Останім часом він не спілкувався із синами телефоном через те, що його номер заблокований в мобільних телефонах дітей. До будь-яких видів відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків він не притягувався, дітей любить, турбується про їхнє майбутнє, надає кошти на їх утримання. Його спілкування із дітьми не складається через неприязні стосунки, які склалися із позивачкою, однак це не є безумовною причиною для позбавлення його батьківських прав. Коли відповідач та його мати приходили до дітей у садочок та в школу, позивачка висловлювала свої невдоволення, не бажаючи їхнього спілкування. Зазначив, що старший син приїзджав до нього на канікули та гостював близько тижня. Вважав, що позов не підлягає задоволенню, просив відмовити у задоволенні позову. 01.09.2022 року позивач по справі подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що заперечення відповідача є безпідставними та не відповідають дійсності, зазначила, що до свого відзиву відповідач не надав жодного доказу того, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні із дітьми. [PERSON] неналежно піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітніх дітей, не цікавиться навчальним процесом дітей, не проводить із ними вільний час, не оздоровлює дітей, не підтримує їх своєю порадою, ніяких стосунків із синами не підтримує, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Самі діти бажають щоб батька позбавили відносно них батьківських прав. Ухвалою суду від 01.09.2022 підготовче провадження у даній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Позивач також пояснила, що відповідач не виконує батьківські обов`язки відносно неповнолітніх дітей. Під час спільного проживання із відповідачем він зловживав спиртними напоями. У нього були запої, бійки, він піднімав руку на позивача при дітях, вона із дітьми уїзжала в село до батьків. З приводу побиття відповідачем позивач не зверталась ні в поліцію, ні в лікарню. Відповідач не бачив молодшого сина більше 6 років. 2 роки тому відповідач давав дозвіл на виїзд дітей за кордон, в подальшому не дав. В 2018 році син лежав в лікарні, але відповідач не надав допомогу на його лікування. Відповідач іноді в стані сп`яніння дзвонив та погрожував. Протягом останніх 1 - 1,5 року номер телефону відповідача заблокований в мобільних телефонах дітей. Зазначила, що навчання дітей сплачує вона, аліменти відповідач сплачує несвоєчасно. Три роки тому мати відповідача - бабуся дітей, передавала дітям 200 грн., цукерки та мандарини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в школу до дітей їздив 1 раз на півроку, регулярно сплачує аліменти, є невелика заборгованість через втрату роботи та перебування на обліку в Центрі зайнятості. Дітей він не бачив приблизно 3 роки, зв`язатись по телефону із дітьми не може, так як його номер в телефонах дітей заблокований. Він передавав дітям подарунки приблизно 4-5 років тому. Просив не позбавляти його батьківських прав відносно дітей, він бажає та має наміри налагодити відносини із дітьми. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в судове засідання не з"явився, були сповіщени про час та місце розгляду справи, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що його батько [PERSON] не дзвонить йому, не цікавиться ним, не запитує про навчання, коли дзвонив запитував про маму. Коли раніше вони мешкали разом, він бачив батька п`яним. Він не хоче спілкуватись із батьком, так як той не піклувався про нього. У судовому засіданні були допитані свідки. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є дядею позивачки, він не бачив участі відповідача у вихованні дітей 5 років. Молодший син сторін мешкає в селі Сороки у бабусі. Зі слів своєї сестри свідку відомо, що за період спільного проживання сторін, відповідач зловживав спиртними напоями та ображав позивачку. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача та бабусею дітей сторін. Зазначила, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей з 2010 року. Приблизно 5-6 років тому, до них приїжджав її онук [PERSON] на канікули, був тиждень, також приїжджав онук [PERSON] . Її онук [PERSON] просив у неї 500 грн., але вона не дала, так як були сплачені аліменти, в подальшому телефони були заблоковані. Свідку не відомо, чи ображав відповідач позивачку, коли вони мешкали разом. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що є вчителькою дітей сторін та проживає по сусідству із відповідачем. Свідок знає сторони приблизно 10 років, відповідач та бабуся дітей передавали через неї солодощі та фрукти для дітей на день Святого Миколая та Дні народження дітей, стабільно 2 рази на рік, приблизно 3 роки тому. Коли її не було на роботі, свідку відомо, що відповідач та бабуся дітей передавали передачі для дітей через іншу вчительку в школі. Дітей в домі відповідача свідок не бачила, відповідач та бабуся дітей цікавились чи ніхто не ображає молодшого сина, запитували про здоров`я дітей. При свідку відповідач та бабуся набирали мобільні телефони дітей, але номер був поза зоною. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, з`ясувавши думку неповнолітнього [PERSON] , встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі із 26.11.2005 року. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були залишені на проживання із позивачкою [PERSON] (а.с.14,15) Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько: [PERSON] та мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 03.03.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. /а.с. 9/. Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько: [PERSON] та мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 20.05.2009 року виконкомом Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. /а.с. 10/. Неповнолітній [PERSON] , 2006 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 779 від 15.10.2020 року (а.с.11) Згідно копії довідки директора Сороківської гімназії Городенківської міської ради від 27.05.2022 року, вбачається, що батько дитини [PERSON] - [PERSON] , за час навчання його сина у даному навчальному закладі не приділяв належну увагу вихованню дитини (а.с.13) Згідно довідки-розрахунку із сплати аліментів, складеної державним виконавцем, вбачається, що станом на 01.05.2022 року у відповідача [PERSON] була наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 9527,10 грн. (а.с. 18). Згідно довідки-розрахунку із сплати аліментів, складеної державним виконавцем, вбачається, що станом на 01.08.2022 року у відповідача [PERSON] була наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 3935,93 грн. (а.с. 53). Згідно наданих відповідачем копій квитанцій про сплату аліментів, судом встановлено, що відповідач сплачував аліменти на утримання дітей (а.с.51,52) Згідно копії нотаріально посвідченої заяви від 18.08.2020 року [PERSON] надавав дозвіл позивачу [PERSON] на виїзд за кордон на відпочинок їх дітям (а.с.54) Згідно листа директора ДПТНЗ «Івано-Франківського вищого професійного училища сервісного обслуговування техніки» від 25.08.2022 року, в якому навчається неповнолітній [PERSON] , зазначено, що мати дитини систематично інтересується навчальними досягненнями сина у телефонному режимі, підтримує зв`язок з класним керівником та майстром групи, була присутня на батьківських зборах. Батько не цікавився навчанням свого сина. Жодного разу не звертався ні до адміністраціїї, ні до керівників групи. (а.с.109) Згідно висновку Керуючого справами виконавчого комітету міської ради від 16.11.2022 року № 1125, затвердженого рішенням «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Матеріали справи не містять характеритики відповідача взагалі, в тому числі не надано доказів в підтвердження явно будь-якої негативної інформації щодо нього, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню синів. Судом встановлено, що відповідач приймає участь в матеріальному забезпеченні дітей, сплачує аліменти, хоча і має незначну заборгованість. Відповідач дійсно останні роки не спілкується із дітьми особисто, в телефонному режимі не спілкується через заблокування його номеру в телефонах дітей, що не оспорювали сторони в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Таке втручання в даному випадку не є виправданим і пропорційним. Поведінка батька відносно його синів, його позиція висловлена в судовому засіданні, свідчить про його бажання, спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Також, суд вважає, що позбавлення батьківських прав не забезпечуватиме інтересів самих дітей та може стати психотравмуючим фактором для них, питання щодо належного виховання дітей можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів. В матеріалах справи відсутні докази про виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Враховуючи бажання відповідача відновити спілкування із синами, розуміння своєї вини в усуненні, в певний проміжок часу, від участі в вихованні та розвитку дітей, бажання, намагання та необхідність змінити свою поведінку, виключно в інтересах дітей, суд вважає за необхідне надати можливість батьку та дітям налагодити їх родинні стосунки, а також, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на недоведеність виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав. Разом з тим суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання синів. У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed