Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

17.09.2021 позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить шлюб укладений між ними розірвати, дітей залишити проживати з відповідачкою. В обґрунтування позову позивач вказує, що у вказаному шлюбі у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Під час спільного подружнього життя не змогли створити міцну сім`ю. Вже більше року проживають окремо, що призвело до припинення спільних сімейних відносин. Оскільки між ними не існує фактів сімейного благополуччя, спільні сімейні відносини фактично припинені, а тому подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу суперечить моїм інтересам неповнолітніх дітей. Також вважає, що збереження шлюбу між ними неможливим та суперечить його інтересам та інтересам їх дітей. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ, 05.09.2022 таку передано головуючій Кіндратишин Л.Р. 09.09.2022 суддею Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р. прийнято позовну заяву до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі та просив задоволити. Не заперечив проти розгляду справи за відсутності відповідача. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Васютин Я.В. подав клопотання, у якому просив проводити розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] та її представника. Не заперечують проти задоволення позову та розгляду справи у разі відсутності позивача. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Так як сторони в судове засідання, призначене на 16.11.2022 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 17 вересня 2021 року серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 листопада 2008 року, складено відповідний актовий запис №1851. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.4). У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з тим, що не змогли створити міцну сім`ю. Сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, на переконання суду, знайшли своє місце обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Таким чином позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, то з цього приводу слід зазначити наступне. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років,визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, донька сторін\~ [PERSON] , [INFO] , тобто досягла 11 років, тому її місцем проживання може бути вирішене за спільною згодою батьків та самої дитини. Однак, згоди дитини [PERSON] на проживання з матір`ю, суду не надано. Відповідач визнала позов. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд вважає, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду з вимогою про залишення дітей проживати з матір`ю, у зв`язку з відсутністю оспорюваного інтересу, доказів, що діти після припинення шлюбних відносин між сторонами залишаються з нею проживати, згоди дитини [PERSON] на проживання з матір`ю, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного права, інтересу та недоведеністю. При цьому, сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних доказів на підтвердження даної вимоги стосовно залишення дітей на проживанні, чи визначення їхнього місця проживання. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи заяву про визнання позову подану до початку розгляду справи. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed