Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 05.11.2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, у якому народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що за час шлюбу за спільні кошти ними була придбана у власність квартира по [ADDRESS] , яка була зареєстрована за відповідачем. Оскільки вказане майно було набуто під час шлюбу, позивачка вважає, що таке підлягає поділу. А поскільки у спірному житловому приміщенні вона проживає разом із двома неповнолітніми дітьми, які фактично перебувають на її утриманні, так як розмір аліментів, які сплачує відповідач на їх утримання є недостатнім, то вважає, що наявні підстави для відступу від рівності часток подружжя та визнання за нею 2/3 часток такої, про що просить ухвалити рішення. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 10.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 01.08.2022 року. 01.08.2022 року у зв`язку з першою неявкою відповідача судове засідання було відкладене на 26.09.2022 року. Ухвалою від 26.09.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 07.11.2022 року, яке відкладено через першу неявку належним чином повідомленого відповідача на 28.11.2022 року В судове засідання 28.11.2022 року сторони не з`явились. Представник позивача зазначив у позовній заяві, що не заперечує проти заочного рішення у випадку неявки відповідача. Відповідач не повідомив суду про причини свої відсутності, заяв чи клопотань не подав, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача та позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом було встановлено, що 05.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб за актовим записом №227, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.11.2005 року (а.с.8) та відміткою про сімейний стан у паспорті позивачки (а.с.6). Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] . Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6869370 від 25.07.2013 року підтверджується реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 115193746118 (а.с.13) на підставі договору купівлі - продажу від 25.07.2013 року (а.с.11-12). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2021 року, яке набрало законної сили 26.06.2021 року, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 20). Як вбачається копії свідоцтва про шлюб від 06.08.2022 року, Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Львів) 06 серпня 2022 року за актовим записом № 216 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Ч.1 ст.61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України). За ч.ч.1,2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Встановлено, що [PERSON] до [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.11.2005 року по 26.06.2021 року. У період шлюбу 27.12.2013 року подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . Позивачка просить відступити від засади рівності часток та визнати за нею право власності на 2/3 вказаної квартири, мотивуючи такий порядок поділу спільного майна тим, що разом з нею проживають їх спільні діти. Згідно абзацу 3 пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Однак позивачем не надано доказів того, що відповідач ухилявся від виконання судового наказу від 12.05.2021 року про стягнення з нього аліментів в користь [PERSON] на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , (а.с.28), що призвело б до утворення заборгованості, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відступлення від засад рівності часток у спільній власності подружжя та збільшення частки позивачки у спільному майні подружжя в порядку, визначеному положеннями ч.ч.2, 3 ст.70 СК України. Оскільки право власності на спірну квартиру сторонами набуто за час перебування у шлюбі і щодо такого майна має місце презумпція спільності права власності подружжя, а тому це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки сторін в якому є рівними. Таким чином, суд прийшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1,3,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Позивач просить стягнути з відповідача у його користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Розмір таких витрат підтвердив такими документами: 1) договором про надання правової допомоги від 07.05.2022 р.; 2) копією ордеру на надання правової допомоги від 17.05.2022 р.; 3) копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 4) копією квитанції на суму 6000 грн. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката. Розмір таких витрат співрозмірний з обсягом та часом, об`єктивно необхідним для надання даних послуг в межах цієї справи. При цьому, відповідач жодного клопотання про зменшення відповідних витрат не заявляв. За наведених обставин та міркувань, судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн та 1490,00 грн судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: partial