Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 21 липня 2012 року між ним та відповідачкою укладено шлюб. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що після реєстрації шлюбу вони проживали спільно до середини серпня 2022 року, однак, протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Останньою краплею сімейних відносин стала подружня зрада відповідача. Фактично на сьогоднішній день шлюбні відносини між ними припинені, примирення неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім взаємним інтересам. У зв`язку з тим, що шлюб існує тільки формально, позивач просить не давати строк на примирення та розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, у прохальній частині позовної заяви просить суд розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, однак, 16.11.2022року через канцелярію суду подала письмову заяву у якій просить позов задоволити повністю та розгляд справи провести у її ідсутності . Враховуючи те , що відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову та в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній документах. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом по справі, 21 липня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 липня 2012 року виконкомом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 6. У даному шлюбі, у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвам про народження серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 2014 року виконкомом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, копія якого долучена до матеріалів справи. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, подальше збереження шлюбу обоє вважають за неможливе. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати.

Outcome: approved