Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

позивач ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» звернулись до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 102502,95 гривень за період з 01.01.2019 по 01.09.2019, 3% річних у сумі 3152,36 гривень, інфляційних витрат в сумі 3746,02 грн. та пені в сумі 628,92 гривень. В обґрунтування вимог зазначено, що по [ADDRESS] , було укладено 10 травня 2007 року (до 01 січня 2019 року) договір № 1090139 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, відповідно до якого споживач електроенергії [PERSON] в точці продажу електроенергії по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] є споживачем універсальної послуги з 01.01.2019 та приєднався до діючого договору про постачання електричної енергії постачальником. За період з 01.01.2019 по 22.08.2019 було спожито 69138кВт*г на загальну суму 113\~097,33 грн., сплачено за період розрахунку 6\~500,00 грн. та у вересні 2020 року 4\~094,38 грн., всього 10\~594,38 грн. Тому суму боргу 102\~502,95 грн., а також 3% річних в сумі 3\~152,36 грн., інфляційні втрати в сумі 3\~746,02 грн. та пеню в сумі 628,92 грн. просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] . Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року прийнято справу до свого провадження. Ухвалою суду від 18 квітня 2022 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Криворізьких міських електричних мереж Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» інформацію про те, чи було зафіксовано перевантаження напруги вуличної мережі за адресою: [ADDRESS] ), в період з 01 січня 2019 року по 01 травня 2019 року включно, якщо так, то зазначити, яке саме перевантаження мережі відбулось та чи міг у зв`язку з цим виникнути збій в роботі приладів обліку спожитої електричної енергії у споживачів послуг по даній вулиці, а також за адресою: [ADDRESS] в період з 01 січня 2019 року по 01 травня 2019 року включно, якщо так, зазначити, яке саме перевантаження мережі відбулось та чи міг у зв`язку з цим виникнути збій в роботі приладу обліку спожитої електричної енергії у споживачів послуг по даній вулиці. В судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за її відсутності. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав. В матеріалах справи наявна заява представника [PERSON] від 21.09.2022 про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Як встановлено судом, відповідач 10\~травня 2007\~року між\~ВАТ «Енергопостачальна\~компанія «Дніпрообленерго»\~як енергопостачальником,\~та [PERSON] ,\~було укладено\~договір №\~1090139\~про користування\~електричною енергією\~для побутових\~споживачів Дніпропетровської\~області,\~про користування\~електричною енергією\~в приміщеннях\~за адресою: [ADDRESS] , а отже відповідач є споживачем послуг, що надаються ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» за вказаною адресою, що ним не оспорюється. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом (пункт 2 частини 2 статті 6 Закону № 2189-VIII). Статтями 7, 12, 13 Закону № 2189-VIII передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача. Частинами 2, 4 та 5 статті 20 Закону № 2189-VIII встановлено,\~що виконавець\~послуги з\~постачання та\~розподілу електричної\~енергії зобов`язаний\~постачати споживачеві електричну енергію відповідно до умов укладеного договору про постачання з дотриманням встановлених показників якості послуг. Обов`язки енергопостачальників або інших суб`єктів, визначених законом щодо постачання та розподілу електричної енергії, встановлюються законом, що регулює відносини у сфері постачання та розподілу електричної енергії. Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно частини третьої статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII (далі Закон № 2019-VIII), електропостачальник має право, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 58 Закону № 2019-VIII, споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Пунктами 4.2, 4.19 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП 14.03.2018\~ № 312 (далі Правила), послуги оператора системи оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи. Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції). Згідно пункту\~5.5.5.\~Правил,\~споживач електричної\~енергії зобов`язаний:\~ користуватися\~електричною енергією\~виключно на\~підставі договору\~(договорів); сплачувати\~за електричну\~енергію та\~надані йому\~послуги відповідно\~до укладених\~договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору; тощо. Згідно із зазначеними нормами законів, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з наданим до суду розрахунком за використану електроенергію по лічильнику побутового клієнта [PERSON] по [ADDRESS] , (а.с. 10), станом на 13.01.2021 наявна заборгованість у сумі 102\~502,95 грн., яка відповідачем не спростована. Крім того, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18). Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми в сумі 3\~152,36 грн., інфляційних втрат в сумі 3\~746,02 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості та пені за порушення термінів оплати фактично спожитої електричної енергії у сумі 628,92 грн. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та відповідно до частин третьої статті 549 ЦК України нараховується пеня. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи, відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не подав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~270,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачки на користь позивача

Outcome: approved