Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Адвокат Покоєвич АО. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсною розписку, складену 26.10.2021 р., за якою [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3500 доларів США; визнати недійсною розписку, складену 26.10.2021 р., за якою [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3500 доларів США; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10436,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 26.10.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди транспортного засобу, за умовами якого [PERSON] передала у строкове платне користування [PERSON] , для використання в особистих цілях, автомобіль марки «Hyundai Accent». 26.10.2021 року за участі вказаного транспортного засобу відбулась дорожньо-транспортна пригода, за кермом автомобіля перебував [PERSON] , [PERSON] знаходився на пасажирському сидінні. На місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди прибули власник транспортного засобу [PERSON] з чоловіком [PERSON] . Адвокат Покоєвич А.О. зазначає, що оскільки [PERSON] не мав грошових коштів на ремонт транспортних засобів, [PERSON] , скориставшись шоковим станом [PERSON] та [PERSON] , застосовуючи психологічний тиск змусив їх написати оспорювані розписки для того, щоб у [PERSON] , стосовно якого був складений протокол про адміністративне правопорушення, виникло зобов`язання щодо оплати ремонту транспортних засобів. В позові вказано, що грошові кошти за даними розписками не передавались, [PERSON] не має будь-яких зобов`язань перед [PERSON] , грошових коштів у позику [PERSON] він також не надавав. Представник позивача, посилаючись на безгрошовість договору позики, відсутність вільного волевиявлення позивача, застосування психологічного тиску та погроз з боку [PERSON] , на підставі ст.ст. 215, 216, 231 ЦК України просить визнати розписки, складені 26.10.2021 року [PERSON] та [PERSON] , недійсними. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН 25.01.2022 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків. 18.02.2022 року позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі судді від 25.01.2022 року. Ухвалою суду від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалами суду від 30.05.2022 р., 27.06.2022 р., 08.08.2022 р. задоволені клопотання представника позивача - адвоката Покоєвича А.О., постановлено проводити судові засідання за його участі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. 25.10.2022 р. та 31.10.2022 р. від відповідача [PERSON] надійшли ідентичні за змістом письмові пояснення по справі (а.с. 97-99, 108-110), в яких [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі. Вказав, що оспорювані розписки були написані під диктовку та під психологічним тиском [PERSON] , позивач не позичав грошові кошти у [PERSON] та не надавав у позику грошові кошти [PERSON] . В судовому засіданні 01.12.2022 р. представник позивача - адвокат Покоєвич А.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити з підстав, викладених в позові. Зауважив, що дійсно [PERSON] власноручно написав розписку, проте це було вчинено під психологічним тиском з боку [PERSON] та без передачі грошей, що є підставою для визнання розписок недійсними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 01.12.2022 р. пояснив, що дійсно 26.10.2021 року він передав належний на праві власності його дружині [PERSON] автомобіль в користування згідно з договором оренди позивачу [PERSON] . В цей же день відбулась дорожньо-транспортна пригода, винним у вчиненні якої був [PERSON] , який керував автомобілем, переданим в користування позивачу [PERSON] , який в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився на пасажирському сидінні. В цей же день між ним та позивачем була складена розписка про передачу в борг грошових коштів з метою проведення ремонту обох транспортних засобів, які отримали пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 27.10.2021 р. під час зустрічі позивач переписав розписку, оформивши її юридично грамотно, та отримав грошові кошти в сумі 3500,00 доларів США для проведення ремонту автомобілів. Грошові кошти [PERSON] не повернув, транспортний засіб не відремонтував, натомість звернувся до суду з позовом про визнання розписок недійними. Відповідач [PERSON] пояснив, що обставини оформлення розписки між позивачем та [PERSON] йому невідомі, при її складенні він присутній не був. Надав для огляду суду оригінал розписки, написаної та підписаної [PERSON] 26.10.2021 р. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Галагуз В.М. в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надані належні і допустимі докази в обгрунтування заявлених вимог. Кошти були передані відповідачем [PERSON] з метою швидкого проведення ремонту пошкоджених автомобілів, як власного, так і потерпілого, що призвело б до подальшого використання автомобіля і відповідно до повернення коштів. Співвідповідач [PERSON] скористався наданим процесуальним правом і направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задоволити в повному обсязі (а.с. 100-101, 106-107). Третя особа - [PERSON] в судові засідання не з`являлась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомляла. Відповідно до ст.ст. 211, 223 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності співвідповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 26.10.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди транспортного засобу, за умовами якого [PERSON] передала у строкове платне користування [PERSON] , для використання в особистих цілях, автомобіль марки «Hyundai Accent» (а.с.6). 26.10.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «Hyundai Accent», за кермом якого перебував [PERSON] , та «Nissan Rogue» під керуванням [PERSON] , що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно [PERSON] за порушення Правил дорожнього руху (а.с.7). В судовому засіданні з пояснень сторін, про що вони не заперечували і визнавали, судом встановлено, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди був [PERSON] , а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. [PERSON] , [INFO] , власноручно, що підтвердив його представник безпосередньо в судовому засіданні, написав та підписав розписку про отримання ним від [PERSON] , [INFO] , грошових коштів в розмірі 3500 доларів США. Вказані кошти [PERSON] зобов`язувався повернути до 01.06.2022 року рівними частинами по 500 доларів США, розписка датована 26.10.2021 року (а.с.8). 26.10.2021 р. [PERSON] , [INFO] , написав та підписав розписку про отримання ним від [PERSON] , [INFO] , грошових коштів в розмірі 3500 доларів США. Вказані кошти [PERSON] зобов`язувався повернути до 01.06.2022 року рівними частинами по 500 доларів США (а.с.9). В письмових поясненнях [PERSON] визнав те, що розписка була ним написана власноручно. ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , його представника, надавши оцінку поданим сторонами доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог про визнання розписок недійнимиз огляду на наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Нормами ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З аналізу статей 545, 1046, 1047 ЦК України вбачається, що розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов`язання за договором позики. Згідно з ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 16, частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому кодексу та іншим актам цивільного законодавства, невідповідністю волевиявлення внутрішній волі його учасника, не спрямованістю на реальне настання правових наслідків. Відповідно до статті 1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Таким чином, оскільки боргові розписки від 26.10.2021 р., написані [PERSON] та [PERSON] , за своєю правовою природою є доказом на підтвердження обставин про укладання відповідних правочинів, то вони не можуть бути оспорені на підставі норм про визнання правочину (договору позики) недійсним. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов`язок доказування покладено на учасників провадження, а суд лише сприяє сторонам у здійсненні їх процесуальних прав. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що не дивлячись на те, що тягар доказування обставин, викладених в позовній заяві, покладається на позивача, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в обґрунтування заявлених вимог, зокрема, які б вказували на те, що розписки укладені без передачі грошових коштів, як і не надані будь-які докази, що [PERSON] здійснював психологічний тиск на [PERSON] та [PERSON] з метою написання розписок, в чому саме він проявлявся, якими діями супроводжувався. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи і вимог чинного законодавства, суд дійшов переконливого висновку про відмову в задоволенні позову. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed