Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Бишівської сільської\~територіальної громади (далі - відповідач), вказавши третьою особою: Фастівську районну державну нотаріальну контору про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування позову позивач посилалась на те, що [INFO] , померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 3,0390 га, кадастровий номер 3222782400:03:017:0051, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Козичанська сільська рада, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 398171. Позивач є спадкоємцем покійної [PERSON] за законом першої черги. Позивач вважає, що спадщину після смерті матері прийняла фактично, оскільки вступила у володіння спадковою земельною ділянкою. Проте, державний нотаріус своєю постановою відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, посилаючись на те, що нею пропущено строк для прийняття спадщини. Враховуючи викладене, позивач просить суд: визнати за нею, право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ,\~яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку, площею 3,0390 га, кадастровий номер 3222782400:03:017:0051, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Козичанська сільська рада, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала покійній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 398171. Ухвалою суду від 19.10.2022 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.11.2022 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі строк для подачі письмових пояснень щодо позову або відзиву. Ухвалою суду від 22.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні в цей же день. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, у судове засідання свого представника не направила, будь-яких заяв, клопотань до суду не подавала. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 3,0390 га, кадастровий номер 3222782400:03:017:0051, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Козичанська сільська рада, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала покійній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 398171 (а.с. 13). Позивач є донькою покійної [PERSON] (а.с. 10-12). Постановою державного нотаріуса Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. від 28.09.2022 року відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, посилаючись на те, що нею пропущено строк для прийняття спадщини (а.с. 17). Вирішуючи заявлені [PERSON] вимоги, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у\~цивільному процесі\~згідно ст.\~76\~ЦПК України\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. А згідно п. 24 вказаної постанови, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Посилання позивача на п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 24.06.1983 року яким визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку, суд до уваги не приймає, оскільки вказаний документ втратив чинність 30.05.2008 року ще до часу відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, а саме п. 3.21 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї, а відповідно до п. 3.22. вказаного Порядку, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Як встановлено з копії паспорту позивачки, остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9). З довідки №130 від 04.10.2022 року Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично до дня смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] постійно проживала разом з нею в [ADDRESS] та вели спільне господарство (а.с. 16). Тобто судом встановлено, що позивач не була зареєстрована за однією адресою з покійною матір`ю, а відтак вважається, що спадщину не прийняла. Окрім того, матеріали справи не містять відомостей про наявність чи відсутність заведеної нотаріусом спадкової справи щодо майна покійної 20.11.2020\~року [PERSON] ,\~а також\~в ході\~розгляду справи\~позивачем відповідного\~клопотання про\~витребування відомостей\~щодо заведеної\~спадкової справи [PERSON] не заявлялося. Додатково слід\~вказати,\~як встановлено\~судом із\~письмових матеріалів\~справи,\~у позивача\~наявний правовстановлюючий\~документ -\~оригінал Державного\~акту на\~право власності\~на спадкову\~земельну ділянку,\~тобто існують наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки судом не встановлено обставин, що позивач прийняла спадщину після смерті матері, а відтак підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері немає. Окрім того, позивач пропустив визначений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини, та нотаріус своєю постановою відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з цих же підстав. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем у даному випадку обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, та в даному випадку позивачу слід було звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача по оплаті судового збору не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed