Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

У травні 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов. Стислий виклад позиції позивачки. 10 березня 2021 року у місті Роздільна Одеської області відбулась ДТП, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109», р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на перешкоду у виді дерева. Внаслідок даної ДТП, пасажир автомобіля [PERSON] , [INFO] , від отриманих тілесних ушкоджень помер. В з`язку з тим, що цивільна правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2109», р.н. [NUMBER] , на момент настання ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Стахова група «ТАС» (далі відповідач), згідно полісу № АР7221863, [PERSON] (далі позивачка), як мати та законний представник малолітньої дитини загиблого [PERSON] [PERSON] , [INFO] , через представника по довіреності звернулась до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Відповідач листом від 15 лютого 2022 року повідомив позивачку та її представника, що на підставі п.п. 27.2 та 27.3 Закону, страховик прийняв рішення про страхову виплату у розмірі 230 666,66 гривень, з сумою першої виплати 49 866,66 гривень. Розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника становить 216000,00 гривень, та у відповідності до частини 1 статті 1202 ЦК України буде виплачуватись щомісячними платежами до березня 2027 року. Представник позивачки адвокат Ієговска Анастасія Олександрівна з вказаним рішенням не згодна, оскільки ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Стислий виклад заперечень відповідача. Представник відповідача [PERSON] (далі представник відповідача) надіслав на адресу суду відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог. Представник зауважив, що у системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положеннями п. 27.2 статті 27 та п. 36.2 статті 36 Закону строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страхови (у випадках, передбачних Законом МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом страхових сум щомісячними платежами, перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Пунктом 27.5 статті 27 Закону передбачено, відшкодування шкоди, пов`язаної смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Отже, вказаними законодавчими нормами регламентовано лише право страховика, а не обов`язок (у випадках, передбачених Законом МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Відповідач здійснює позивачу виплату страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіку страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, тобто права позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушені. Доводи позивачки відносно того, що положення ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, тому при розбіжності між загальними та спеціальними нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, тобто строку, визначеному пунктом 36.2 статті 36 Закону, є безпідставними з огляду на те, що положення ЦК України та Закону у частині строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не суперечать одне одному, а тому відсутні підстави для висновку про існування протиріччя між загальними нормами права та необхідностю подолання такої колізії між ними. Натомість має місце факт існування у Законі відсилочної норми до положень ЦК України, а тому вказані нормативно-правові акти необхідно застосувати у поєднанні. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі № 326/440/19. Процесуальні дії у справі. 24 травня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 55-56). 27 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни про забезпечення судового засідання в режимі відеоконференції та закрито підготовче провадження у справі (а.с. 113-114). 11 жовтня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни про забезпечення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 118). 14 жовтня 2022 року задоволено клопотання адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни про забезпечення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 124). 04 листопада 2022 року задоволено клопотання адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни про забезпечення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 132-133). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 листопада 2021 року по справі № 511/1092/21 визнано [PERSON] винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с. 14-21). З вказаного вироку вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "ВАЗ-2109", який перебував на передньому пасажирському сидінні [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шиї: переломовивихів шийних хребців на рівні С4, забою шийного відділу спинного мозку; травми кінцівок: садна передньої поверхні правого стегна, відкритого багатосколкового перелому тіла правого стегна, садна лівого колінного суглоба, які у своїй сукупності були небезпечними для життя та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть [PERSON] настала [INFO] у КНП «ООКЛ» та знаходиться у причинному зв`язку з поєднаною травмою, утвореною при ДТП 10 березня 2021 року. Вказаний транспортний засіб «ВАЗ-2109», державний номер: [NUMBER] , мав страховий поліс № АР7221863, діючий на 10 березня 2021 року, згідно якого відповідальність водія була застрахована в АТ «СГ» «ТАС» (приватне) (а.с. 22). [PERSON] помер [INFO] у віці 30 років, про що складено відповідний актовий запис № 178, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 23). Відповідно до інформації про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенні до загиблого, [PERSON] повідомила, що на момент смерті [PERSON] , до кола осіб першого ступеня споріднення по відношенні до загиблого входили: [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (дитина) (а.с. 25). Так, згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що 24 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис № 574, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 27). В подальшому, представник позивачки [PERSON] звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) з повідомленням про ДТП (а.с. 32); заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 33), згідно якої просив виплатити страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою 24 000,00 гривень (1/3 частки, що належить малолітній дитині загиблого); заявою на виплату страхового відшкодування, згідно якої просив виплатити страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (до 14 років) 216 000,00 гривень (а.с. 34); заявами про долучення документів на виплату страхового відшкодування (а.с. 35-37). За результатами розгляду заяв [PERSON] , зуступником голови правління Юрієм Бажан було прийнято рішення про страхову виплату у розмірі 230 666,66 гривень з сумою першої виплати 49 866,66 гривень. Шкода пов`язана зі смертю потерпілого становить 216 000,00 гривень. У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України, положеннями п. 27.2, ст. 27 та п. 36.2 ст. 36 Закону щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяне смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (а.с. 41). Крім того, п. 27.5 ст. 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Отже, вказаними законодавчими нормами регламентовано лише право страховика, а не обов`язок відшкодовувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати, що роз`яснюється у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі № 326/40/19 (а.с. 42). Встановлено, що відповідно до відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, відсутня постанова Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі №326/40/19. При цьому, з розрахунків суми страхового відшкодування, встаноновлено, що станом на 19 травня 2022 року відповідач сплатив позивачці 58 866,66 гривень з 230 666,66 гривень (а.с. 76-77). Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка\~кожного аргументу,\~наведеного учасниками\~справи,\~та норми\~права,\~які застосував\~суд,\~мотиви їх\~застосування. Дослідивши фактичні\~обставини та\~зміст спірних\~правовідносин,\~надавши оцінку\~кожному аргументу, наведеного учасниками справи, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Пунктом 41.1 статті 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі №\~747/522/19 та у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19. Окрім того, безпідставним є посилання представника відповідача [PERSON] на те, що одноразова виплата страхового відшкодування є правом, а не обов`язком, що не позбавляє згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, оскільки, як уже зазначалося, положення ЦК України по відношенню до Закону № 1961-IV є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон № 1961-IV, положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачена. При цьому, посилання представника відповідача [PERSON] на висновок Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19) є помилковими, оскільки у вказаній справі встановлені не подібні фактичні обставини. А тому аргументи представника позивачки адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни є обгрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно розрахунку суми страхового відшкодування, відповідач виплатив станом на 19 травня 2022 року 58866,66 гривень, що підтверджується розрахунком суми страхового відшкодування (а.с. 76 - 77), а страхова виплата для неповнолітньої доньки потерпілого становить 230 666,66 гривень, тобто 230666,66 - 58866,66 = 171800,00 гривень. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial