Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.02.2017 р. між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 9650 грн. 60 коп., з яких: 9650 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредита. [INFO] [PERSON] помер. У відповідності до ст. ст. 608, 1218, 1219, 1268, 1281 ЦК України спадкоємцями [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. 04.06.2020 р. на виконання ст. 1281 ЦК України він звернувся з претензією до Сумської міської державної нотаріальної контори та 23.06.2020 р. надано відповідь, з якої вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. На підставі 1268 ЦК України відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого [PERSON] . Просить суд: стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 06.02.2017 р. у сумі 9650 грн. 60 коп. та понесені судові витрати у розмірі 2481 грн. 00 коп. У судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.02.2017 р. між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав останньому кредит. Договір складається з заяви кредитора, умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. [PERSON] свої договірні зобов`язання перед позивачем не виконав, допустивши прострочення та утворення заборгованості у розмірі 9650 грн. 60 коп., з яких: 9650 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредита. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04.02.2020 р. виданого Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 389. АТ КБ «Приватбанк» звернувся з претензією кредитора до Сумської міської державної нотаріальної контори Сумської області та з листами-претензіями до відповідачів. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Суд також враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З листа Сумської міської державної нотаріальної контори Сумської області від 16.06.2020 р. вбачається, що станом на 16.06.2020 р. спадкоємці з заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. При зверненні спадкоємців до нотаріальної контори їм буде повідомлено про наявність претензії кредитора та необхідність погашення кредиторської заборгованості. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову банку до спадкоємців боржника. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді не скористався, просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, тобто за наданими письмовими доказами. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. АТ КБ «Приватбанк» вказаного обов`язку не виконав. Так, доводи позивача про те, що відповідачі є спадкоємцями позичальника [PERSON] ґрунтуються лише на констатації факту наявності у паспортах громадянина України відповідачів відомостей про реєстрацію їх місця проживання за тією ж адресою, за якою до смерті проживав позичальник. Однак, позивачем не подано жодних доказів, про те, що відповідачі успадкували будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає стаття 1282 ЦК України. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю. Оскільки, суд відмовив у задоволенні позову, тому у відповідності до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed