Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), в якому просила стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на користь [PERSON] за договором №SAMDNWFD0070707548801 вклад у розмірі 381,10 доларів США, пеню у розмірі 994,41 доларів США та 3% річних у розмірі 2,72 доларів США; стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на користь [PERSON] за договором №SAMDNWFD0070711292400 15000,66 гривень вкладу, пеню у розмірі 39 150,00 гривень, 3% річних у розмірі 107,26 гривень; інфляційні збитки у розмірі 256,50 гривень; стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на користь [PERSON] вклад у розмірі 1535,10 гривень (з карткового рахунку № [NUMBER] ), пеню у розмірі 4 006.35 гривень; 3% річних у розмірі 10,98 грн.; інфляційні збитки у розмірі 26,25 грн., та стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 13000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила , що 31 березня 2008 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву, надану Акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТ БАНК». 12 серпня 2011 року виконавчим листом №2-4921 від 29.08.2011, виданого Луцьким міськрайонний судом Волинської області було призначено стягнення з позивача на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості у розмірі 8749,99 грн. Дане виконавче провадження було завершено 25.06.2013 р. Згідно з Розрахунками заборгованості за Анкетою-заявою від 31.03.2008, станом на 31.12.2014 [PERSON] сплатила всю заборгованість. 4 серпня 2015 року виконавчим листом №161/1149/15-ц виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області було призначено стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості у розмірі 15541,87 гри. Дано виконавчо провадження було закінчено 12.04.2021 р. З 2015 року відбувалося безпідставне нарахування заборгованості у АТ КБ «Приват Банк».. Так, відповідно до виписки по рахунку за 2012 рік,- підставою для. списання, заборгованості є Угода № SAMDN51000020582609 від 24.03.2008, що, на думку Відповідача, є договором споживчого кредиту. Проте такого Договору Позивачка взагалі не укладала і не отримувала за ними коштів, до того ж в очі не бачила цього кредитного договору. АТ КБ «Приват Банк» відмовляється. [INFO] у [PERSON] помер батько - [PERSON] . При житті батько склав заповіт, відповідно до якого донька [PERSON] мала б отримати спадщину за заповітом, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за заповітом з реєстровим номером №8-1160. Спадщина складалася з грошових сум, які були на депозитних рахунках покійного у АТ КБ «Приват Банк». Проте, раніше згадуваний АТ КБ «Приват Банк» вирішив не надати [PERSON] здійснити своє право на отримання спадщини та, так би мовити, забрав кошти на списання уявних боргів Позивачки. Вважаємо це порушенням права на спадщину (ст. 1223 ЦК України), права на спадкування вкладу у банку (фінансовій установі) (ст. 1228 ЦК України) та відсотків за ним. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.05.2022 року цивільну справу було направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду від 02.06.2022 року було прийнято до свого провадження та призначено в порядку позовного спрощеного провадження. 25.01.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказував на те, що позивач не надав доказів звернення до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про виплату йому спадщини та про відмову банку у такій виплаті. Таким чином, права позивача не порушені, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд установив, що [INFO] у [PERSON] помер батько - [PERSON] . При житті батько склав заповіт, відповідно до якого донька [PERSON] мала б отримати спадщину за заповітом, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за заповітом з реєстровим номером №8-1160. Спадщина складалася з грошових сум, які були на депозитних рахунках покійного у АТ КБ «Приват Банк». Проте, раніше згадуваний АТ КБ «Приват Банк» вирішив не надати [PERSON] здійснити своє право на отримання спадщини та, так би мовити, забрав кошти на списання уявних боргів Позивачки. Вважаємо це порушенням права на спадщину (ст. 1223 ЦК України), права на спадкування вкладу у банку (фінансовій установі) (ст. 1228 ЦК України) та відсотків за ним. В матеріалах справи відсутнє звернення позивача до відповідача. Щодо виплати коштів, щодо заповіту. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Так, з наданих позивачем доказів, не вбачається, що кошти списані Банком саме в рахунок погашення заборгованості за кредитом, чи взагалі були списані, а також відсутне офіційне звернення до відповідача, з вимогою про виплати коштів, відповідно до заповіту, а отже і відсутня офіційна відмова, щодо отримання коштів. Таким чином, надані позивачем докази, на які позивач посилається в позовній заяві не можуть слугувати належними та допустимими доказами, що підтверджують заявлені позовні вимоги позивача. Зазначене дає підстави для висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed