Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого за час шлюбу, посилаючись на те, що з 23.06.2018року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, а 13.07.2021року рішенням суду їх шлюб було розірвано. За час спільного проживання подружжям було придбано за спільні кошти житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,1742га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Власником майна у договорі купівлі-продажу було вказано відповідача. На теперішній час сторони розірвали шлюб, однак угоди про добровільний поділ майна не досягнуто, у зв"язку з чим позивачка просить поділити спільне майно подружжя в рівних частинах та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки. Після розлучення чоловік користується сумісно нажитим майном одноособово, обмежуючи доступ позивачки до спільного майна, у зв"язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, його представник надав на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають , посилаючись на те, що права позивачки не порушені, оскільки житловий будинок вони дійсно придбали під час шлюбу, то її права захищені, а реєстрація окремої частки позивачки лишу ускладнить добровільний поділ спільного майна колишнього подружжя.. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 23.06.2018р. по 13.07.2021р, перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія рішення Доманівського районного суду від 13.07.2021р.. Від шлюбних стосунків сторони мають неповнолітнього сина, 2018р. народження. . Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 13.07.2021р. шлюб між сторонами розірвано. В період перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами придбано за спільні кошти житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] на земельній дялнці, яка перебуває в комунальній власності, площею 0,1742га, наданої для будіваництва і соблуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4822780900:25:043:0002, про що свідчить копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.04.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області Лацановською С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 404. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна , право власності на вказаний будинок зареєстровано 16.04.2019року за [PERSON] . Після розірвання шлюбу, у позивача виникла необхідність у поділу спільно набутого майна. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до ст. 60 СК України та ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Сторони підтвердили в письмових заявах, що знаходячись в зареєстрованому шлюбі вони спільно придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами . Відповідно до ч 1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи та письмові заяви сторін, в яких позивач підтримує позовні вимоги, а відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, але не заперечує проти того, що будинок придбаний за спільні кошти в період шлюбу, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що набуте в період шлюбу майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями дійсно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Кожний із подружжя має право на рівну частку у спільно набутому майні, а тому позивач та відповідач мають право на визнання за ними права власності на 1/2 частину житлового будинку . Позивач просить, крім житлового будинку з господарськими будівлями поділити і земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, визнавши за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки. Однак, із копії договору купрівлі-продажу житлового будинку від 16.04.2019р. вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, перебуває в комунальній власності, а тому не може бути поділена між подружжям, які не набули на неї права спільної сумісної власності. Станом на 22.06.2021р., відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку- інформація про форму власності на земельну ділянку с кадастровим номером 4822780900:25:043:0002 відсутня. Таким чином, поділивши житловий будинок з господарськими будівлями між колишнім подружжям, земельна ділянка , яка перебуває в комунальній власності, залишається в загальному сумісному користуванні на рівних умовах, але поділу не підлягає. За таких обставин, позовні вимоги в частині поділу житлового будинку є обґрунтованими, задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб. В частині поділу земельної ділянки, визначеної для обслуговування житлового будинку належить відмовити. Відповідно до ч2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial