Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В., про стягнення коштів за скасованим виконавчим написом. Позов мотивовано тим, що\~04.06.2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за №91912 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», яке є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому уступило право вимоги ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», якому в свою чергу уступило право вимоги ПАТ «Платинум Банк», заборгованості по кредитному договору №675/7705ВСL1A від 21.06.2013 року за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року включно у розмірі 43\~332,06 грн., з яких: -21\~030,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -6\~415,26 грн.- заборгованість за відсотками та комісією; -15 835,85 грн.- заборгованість за пеню; -50 грн.- плата за вчинення цього напису. Даний виконавчий напис перебував на виконанні приватного виконавця Турського О.В., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.10.2021 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №91912 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості по кредитному договору № 675/7705ВСL1A від 21.06.2013 року. Судове рішення набуло законної сили 04.05.2022 року. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що під час проведення виконавчих дій по скасованому виконавчому напису за №91912 про звернення стягнення з на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості по кредитному договору № 675/7705ВСL1A від 21.06.2013 року, приватним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату в розмірі 14\~151,16 грн. за період з 10.2021 року по 04.2022 року, що стало підстаовю для звернення до суду із позовом про стягнення з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» коштів за скасованим виконавчим написом. Додатково позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати пов`язані з правничою допомогою в розмірі 5\~000,00 грн. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1\~ст. 274 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 10.06.2022 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) осіб. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача надав до суду відзив, в якому просив залишити без задоволення позовні вимоги та подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 1\~000,00 грн. Клопотань про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст.\~178,\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч.ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини, а саме: судом встановлено, що 21.06.2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 675/7705ВСL1A на суму 23 600 грн. 04.06.2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за №91912 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», яке є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому уступило право вимоги ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», якому в свою чергу уступило право вимоги ПАТ «Платинум Банк», заборгованості по кредитному договору №675/7705ВСL1A від 21.06.2013 року за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року включно у розмірі 43\~332,06 грн. 06.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №67049653. 14.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №91912 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості по кредитному договору № 675/7705ВСL1A від 21.06.2013 року. Відповідно до довідки від 02.06.2022 року з АТ «Вінницягаз», підтверджується, що [PERSON] працює водієм автотранспортних засобів в АТ «Вінницягаз» з 03.02.2020 року по теперішній час. Згідно звіту про здійснення відрахувань та виплат в період з 01.10.2021 року по 30.04.2022 року, у [PERSON] здійснювались відрахування із заробітної плати на загальну суму 14 151,16 грн., за постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. №67049653. Відповідно до частин першої, другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення\~\~безпідставного збагачення. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню,\~виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 14\~151,16 грн., що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу відповідно до\~статті 1212 ЦК України. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача коштів за скасованим виконавчим написом, оскільки наявний факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Оскільки відповідно до ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору, із відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,40 грн. Що стосується заявлених вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати - на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається із Договору про надання правничої допомоги від 01.06.2022 року, укладеного між адвокатом Грабіком М.С. та позивачем [PERSON] , а саме п.4.1. - за надання послуги з правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату плату у формі гонорару. Розмір плати, її сума, умови та порядок внесення визначаються Актом приймання-передачі наданих послуг до даного Договору. 09.06.2022 року сторонами Договору про надання правничої допомоги, а саме: адвокатом Грабіком М.С. та Слободянюком Г.Б. складено Акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 01.06.. 2022 року, яким підтверджується факт належного надання послуг адвокатом та клієнтом. Вартість послуг становить 5 000 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial