Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики у розмірі 76\~674,7 гривень. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач \~зазначила,\~що 06 липня 2016 року між її батьком [PERSON] , який помер [INFO] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] надав [PERSON] гроші в розмірі 50\~000 грн., що в еквіваленті на момент передачі коштів складало дві тисячі доларів США. Відповідач зобов`язався повернути кошти у строк до 06 липня 2020 року. Між [PERSON] та відповідачем виникли договірні відносини, що випливають із договору позики та підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. На підтвердження умов договору відповідач надав [PERSON] розписку про отримання коштів та зобов`язання їх повернути у певний строк. Зобов`язання за договором позики перед [PERSON] відповідач не виконав, кошти не повернув. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після смерті прийняла вона, після чого звернулася до відповідача з вимогою про повернення позичених коштів. Однак, відповідач коштів не повернув і ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання. Посилаючи на норми статей 15,16,524,5545,625,1046,1050,1216,1218 ЦК України, правові позиції Верховного Суду, просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики від 06 липня 2016 року в загальному розмірі 76\~674,70 грн., яка складається з основної суми боргу у розмірі 73\~137,20 гривень та 3% річних в розмірі 3\~537,50 гривень, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 23 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача-адвокат Зибінська Г.В. позовні вимоги [PERSON] підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені у позові та доповнила, що згідно розписки позика надавалася у еквіваленті до долара США. Станом на час надання грошових коштів у борг дві тисячі доларів США складало 50000,00 гривень. На час звернення до суду розмір заборгованості обраховано по курсу Нацбанку, та становить 73137,20 гривень. Крім того, у зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу нараховано 3% річних на суму боргу, загальний розмір заборгованості становить 76674,70 гривень. Крім того, при зверненні до суду позивач понесла витрати на сплату судового збору та витрат на правничу допомогу, тому такі витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] пояснив, що борг брала мати у розмірі 2000 доларів значно раніше. У 2013 році мати померла, він у нотаріуса написав розписку, що поверне гроші до 2020 року. Однак, гроші брала мати, він грошей не брав. Тому з позовом не згідний. Представник відповідача-адвокат Ціпан О.П. вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з декількох підстав. 1) Грошових коштів у батька позивачки відповідач не брав, гроші брала його мати значно раніше. Розписку про повернення боргу відповідач написав у 2016 році під диктовку та тиску дядька. 2) Позивач [PERSON] не довела належними доказами того, що вона набула права вимоги за даною розпискою. Згідно свідоцтва про право на спадщину позивач після смерті успадкувала лише земельну ділянку. Будь-якого іншого майна в порядку спадкування по свідоцтву позивач не набула. 3)Згідно розписки, [PERSON] позичив у [PERSON] 50000,00 гривень, що еквівалентно двом тисячам доларів. Поряд з цим, яких доларів у розписці не конкретизовано. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, долученого до позовної заяви, в світі існує, як мінімум, чотири валюти долар це австрійський долар, долар США, канадський долар, Новозеландський долар. Чому позивач для обрахунку боргу взяла долар США, залишається не зрозумілим. Тому розрахунок боргу до долара США є безпідставним. 4) Згідно розписки, [PERSON] позичив 50000,00 гривень та зобов`язується їх повернуто до 06 липня 2020 року з терміном виплати щорічно по 12500,00 гривень. Вважає, що на момент звернення до суду позовна давність про стягнення боргу в сумі 37500,00 гривень спливла оскільки згідно розписки повернення боргу мало відбуватися частинами по 12500,00 гривень до 06.07.2017, 06.07.2018, 06.07.2019 та 06.08.2020. Таким чином, позовна давність щодо сум, які мали бути сплачені 06.07.2017, 06.07.2018, 06.07.2019 на час звернення до суду 05.09.2022 вже минула. За таких обставин, враховуючи практику Верховного Суду, просить застосувати до позовних вимог в частині стягнення 37200,00 гривень позовну давність та відмовити у задоволенні цих вимог за спливом строків давності. Крім того, вважає, що наведений розрахунок наданих послуг за правничу допомогу є явно завищений, оскільки дана справа не є складною, розглядається за правилами спрощеного провадження. Представник позивача щодо поданої заяви про застосування строків позовної давності вважає таку заяву помилковою з огляду на те, що відповідно до боргової розписки визначено строк повернення боргу 06 липня 2020 року. Відтак, саме з цієї дати має відраховуватися строк позовної давності. Крім того підтверджує, що за надану правничу допомогу позивач оплатила їй готівкою кошти в сумі 5000,00 гривень. Про отримання таких коштів нею видано прибутковий касовий ордер. Тому вважає, що до стягнення підлягає вся сума таких витрат. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, зазначає наступне. Встановлено, що 06 липня 2016 року [PERSON] отримав у [PERSON] у борг 50\~000,00 гривень, що еквівалентно двом тисячам доларів США та зобов`язується повернути до 06 липня 2020 року з терміном щорічно по 12500 гривень, що підтверджено розпискою (а.с.10 на звороті). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2022, спадкоємицею майна [PERSON] , 1963 року народження, який помер [INFO] , є його донька [PERSON] , [INFO] (а.с.11 на звороті). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, позивач [PERSON] набула прав та обов`язків, що належали [PERSON] (спадкодавцеві) на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі право вимоги за борговими зобов`язаннями. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України\~вказує на те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи\~отримання від кредитора\~певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.\~ Аналізуючи вищенаведене, не заслуговує на увагу суду посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено факту передання грошових коштів позикодавцю, оскільки згідно розписки, написаною власноручно [PERSON] 06.07.2016, останній вказав, що позичив у [PERSON] гроші в сумі 50000,00 гривень, що еквівалентно двом тисячам доларів (а.с.10 на звороті). Статтею 204 ЦК України\~визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена. За приписами ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~ \~ \~ \~Поряд з цим, суд погоджується з позицією представника відповідача про відсутність підстав для стягнення боргу у еквіваленті до доларів США з огляду на наступне. Згідно розписки, [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 50000,00 гривень, що еквівалентно двом тисячам доларів. Поряд з цим, розписка не містить відомостей, яких доларів. Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, долученого до позовної заяви, станом на 06.07.2020 та 05.09.2022, на вказані дати наведений курс гривні, крім іншого, до п`яти валют долар це австрійський долар, гонконгівський долар, долар США, канадський долар, новозеландський долар. З зв`язку з чим суд вважає, що наведений розрахунок боргу станом на дату звернення до суду у еквіваленті до долара США є безпідставним та вважає, що позика надана у гривнях в сумі 50000,00 гривень. Згідно розписки, [PERSON] зобов`язався повернути позику до 06 липня 2020 року з терміном виплати щорічно по 12500 гривень. Отже, сторони узгодили строк договору позики та узгодили повернення позики періодичними платежами до 06 липня щорічно, з кінцевим терміном 06 липня 2020 року (а.с.10 на звороті). Слід зазначити, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~ст.251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~ статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~ статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У даному випадку сторони визначили і строк договору до 06 липня 2020 року і визначили термін його виконання до 06 липня щорічно. Отже, повернення позики мало здійснюватися щорічними платежами до 06 липня кожного року в сумі 12500 гривень, тобто сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно зі статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України \~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором позики і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 267 ЦК України \~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). За приписами ст.257 ЦК України, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік, що визначено пунктом 1 частини другої\~ статті 258 ЦК України. Відповідно\~до статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~ статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Вказану правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі\~№ 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання з повернення позики до 06 липня щорічно до 06 липня 2020 року , перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щорічних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.\~А тому встановлення строку позики у договорі, який передбачає внесення позичальником щорічних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами позикодавця щодо повернення боргу за борговою розпискою, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щорічних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щорічних платежів за договором позики \~визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для\~погашення всієї заборгованості за договором \~з моменту спливу\~строку позики, як це зазначає позивач. Згідно розписки, відповідач [PERSON] зобов`язався грошові кошти в сумі 50000,00 гривень повернути [PERSON] до 06 липня 2020 року по 12500,00 гривень щорічно. Позивач звернулася до суду з позовом 05 вересня 2022 року. За вказаних обставин, щодо платежів, які мали бути здійснені до 06 липня 2017 року, 06 липня 2018 року та 06 липня 2019 року в загальній сумі 37500,00 гривень строк позовної давності сплив. Відповідач у своїй заяві просить застосувати до позовних вимог в частині стягнення 37500,00 гривень позовну давність та відмовити у задоволенні цих вимог за спливом строків позовної давності (а.с.52). З урахуванням вищенаведених обставин суд відмовляє у задоволені позовних вимог в цій частині, з підстав наведених вище. Поряд з цим, позовні вимоги в частині повернення позики в сумі 12500,000 гривень заявлені в межах строків позовної давності та є такими, що підлягають стягненню у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням 3% річних від простроченої суми\~за період прострочення виконання договору позики. Отже, 12,500 грн. х 792 днів прострочення х 3% : 100:365 = 813,70 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє частково на 17,36% від заявлених вимог, суд стягує з відповідача 172,28 гривні судового збору, що є пропорційним до задоволених вимог. Також суд стягує а користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень, які підтверджені документально.

Outcome: partial