Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

20 грудня 2021 року Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Миколаївській області звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, а саме незаконним добуванням водних біоресурсів, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь держави завдану адміністративним правопорушенням шкоду в розмірі 2 176 гривень із зарахуванням до місцевого бюджету за місцем завдання такої шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 28 грудня 2019 року [PERSON] , знаходячись на річці Інгул біля села Калинівка Миколаївського району Миколаївської області, використовуючи промислові знаряддя лову сітки месинові з саморобного дерев`яного човна без бортових номерів здійснював лов риби, чим порушив пункти 3.15, 4.11 «Правил любительського і спортивного рибальства», при цьому, виловив рибу: молодь щуки в кількості 3 одиниці, тарані в кількості 12 одиниць, плоскирки в кількості 4 одиниці, чим спричинили збитки рибному господарству України на загальну суму 2 176 гривень. Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2020 року [PERSON] визнано винуватими у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 85 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, з конфіскацією забороненого знаряддя лову риби сіток месинових. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] питання про відшкодування завданої ним майнової шкоди в розмірі 2 176 гривень не вирішувалось, та завдана шкода добровільно ним не відшкодована тому позивач звернувся до суду з даними позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області Семенової Л.М. від 26 січня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року №25 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», у зв`язку з відрядженням судді Семенової Л.М. до іншого суду, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2022 року, зазначена цивільна справа розподілена головуючому судді Глубоченку С.М. Ухвалою судді від 03 жовтня 2022 року цивільна справа прийнята до провадження судді Глубоченка С.М. та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Цією ж ухвалою визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України, і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до поштового повідомлення повернутого до суду, копію ухвали про прийняття справи до розгляду та визначення строку для подання відзиву на позовну заяву від 03 жовтня 2022 року, [PERSON] отримав 29 жовтня 2022 року та у строк, встановлений судом, своїм правом, щодо подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, судом встановлено наступні факти. Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили 19 жовтня 2021 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 85 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень з конфіскацією знаряддя лову (а.с.6-7). Зі змісту указаної постанови вбачається, що 28 грудня 2019 року о 16.30 годині [PERSON] , знаходячись на річці Інгул біля села Калинівка Миколаївського району Миколаївської області здійснював незаконний лов риби за допомогою промислових знарядь лову промисловими сітками месиновими з саморобного дерев`яного човна без бортових номерів, виловивши рибу \- молодь щуки в кількості 3 особини, тарані в кількості 12 особин та плоскирку в кількості 4 особин , чим порушив пункти 3.15, 4.11 «Правил любительського і спортивного рибальства», та спричинив збитки рибному господарству України на загальну суму 2 176 гривень. Обставини зазначені у постанові суду від 26 лютого 2020 року, також підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення №014455/1 від 28 грудня 2019 року, складеним стосовно [PERSON] , в якому зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність у нього забороненого знаряддя лову та виловлених водних ресурсів (а.с.8). Під час розгляду справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 85 КУпАП вказаною постановою суду, враховуючи положення статті 40 КУпАП, питання про відшкодування заподіяної останнім шкоди рибному господарству України в розмірі 2 176 гривень не вирішувалось. У відповідності до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За приписами статті 40 КУпАП, якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Законом України «Про тваринний світ» визначено, що відносини у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, об`єкти якого перебувають у стані природної волі, у напіввільних умовах чи в неволі, на суші, у воді, ґрунті та повітрі, постійно чи тимчасово населяють територію України або належать до природних багатств її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, регулюються Конституцією України, цим Законом, законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про мисливське господарство та полювання» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Відповідно до положень статті 63 цього Закону відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища; підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку і розмірах, встановлених законодавством. Статтею 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що добування (вилов) це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування. Вилучення водних біоресурсів, у тому числі і риби, із середовища їх перебування добування, є окремим видом правопорушення, за яке передбачена матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди згідно визначених розмірів (такс), при цьому для настання відповідальності не має значення чи повернута незаконно вилучена (добута) риба у середовище свого перебування, чи ні. Вищезазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 541/307/17. Відповідно до статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Статтею 69 цього Закону визначено особливості застосування цивільної відповідальності та передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до пункту 9 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1998 року №1126, вимоги щодо здійснення любительського і спортивного рибальства та застосування знарядь і способів лову (добування), норми, заборонені місця і його терміни встановлюються правилами любительського і спортивного рибальства за басейно-територіальним принципом, які затверджуються Мінекоенерго за поданням Держрибагентства. Відповідно до пунктів 3.15 та 6.2 Правил любительського і спортивного рибальства забороняється лов водних живих ресурсів, зокрема, із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм; шкода, заподіяна громадянами України, іноземцями та особами без громадянства незаконним (з порушенням Правил рибальства) виловом, добуванням або знищенням цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах, відшкодовується порушниками відповідно до такс, затверджених постановою КМУ від 21 листопада 2011 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Згідно з розрахунком розміру шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів [PERSON] , який здійснено відповідно до Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених постановою КМУ від 21 листопада 2011 року №1209, загальний розмір збитків складає 2 176 гривень (а.с. 9). Відповідно до претензії від 06 квітня 2020 року №18 про сплату суми завданих збитків, позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату завданих збитків у добровільному порядку, однак [PERSON] у добровільному порядку завдані збитки не відшкодував, що зумовило позивача звернутися до суду з даними позовом (а.с.11). Відповідно до положень частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Винуватість відповідача [PERSON] у заподіянні майнової шкоди державі підтверджується постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2020 року та між його протиправними діями і завданою шкодою вбачається причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь держави 2 176 гривень в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної рибному господарству України незаконним виловом риби. Відповідно до статті 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. За приписами статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди, зокрема за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища. Таким чином, шкода, завдана внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, повинна бути відшкодована відповідній місцевій раді за місцем завдання шкоди. В порядку статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Миколаївській області (Миколаївський рибоохоронний патруль) підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 270 гривень.

Outcome: approved