Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

15 листопада 2021 року позивач, комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»),звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення до 01 травня 2018 року в розмірі 4118,38 грн та за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 17315,36 грн, заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення з 01 травня 2018 року в розмірі 6 583, 87 грн та за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 13482, 94 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно у розмірі 33 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. В обґрунтування позову, позивач вказує, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року на підставі типового договорупро надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, підготовлено та опубліковано договір в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Свідоцтвом повного і безастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Квартира, яка є у власності відповідача [ADDRESS] під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води, а отже [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пп. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за послуги проводиться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року №602-18, укладеного з публічним акціонерним товариством «Київенерго» прийняв право вимоги до відповідача за спожиті послуги до 01 травня 2018 року з надання послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 21433,74 грн. Крім того, сума заборгованості за спожиті послуги з 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води становить 20066,81 грн, що разом становить 41500,55 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді від 02 грудня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 18 липня 2021 року від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що розрахунок щодо сплати послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води нараховувався з 01 липня 2018 року, проте право власності ним набуто лише 03 липня 2019 року на підставі договору дарування, тому такі нарахування до 03 липня 2019 року не ґрунтуються на вимогах закону. За період з 03 липня 2019 року до 01 липня 2021 року згідно із наданими позивачем розрахунками за централізоване опалення складає 8644,72 грн, ним оплачено 6565,13 грн, отже заборгованість становить 2079,59 грн, проте позивач заявив іншу суму заборгованості - 6583,87 грн; за постачання гарячої води він сплатив 2347,09 грн, тому заборгованість становить лише 4447,34 грн, в той час як позивач заявляє суму в 133482,94 грн. Таким чином, розрахунки позивача є помилковими. Крім того, в додатку до договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року №602-18 зазначено перелік споживачів послуг з централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається, однак у цих додатках зазначено прізвище [PERSON] , однак ініціали відрізняються від його, а саме: зазначено [PERSON] , в той час як його ініціали [PERSON] . В той же час, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він до липня 2019 року був власником квартири, чи постійно там мешкав та користувався наданими позивачем комунальними послугами, тому відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води за відповідний період. 15 серпня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що згідно з наданим відповідачем договором дарування від 03 липня 2019 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В той же час відповідно до ст. 1216 ЦК України до відповідача перейшли всі права та обов`язки попереднього власника. 15 серпня 2022 року від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача, в якому КП «Київтеплоенерго» просило залучити до участі у справі [PERSON] . Стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті комунальні послуги з 01 травня 2018 року з централізованого опалення в сумі 3799,51 грн, за послуги з постачання гарячої води в сумі 2079,47 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 4,68 грн та 321,57 грн судового збору. Стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення спожиті до 01 травня 2018 року в сумі 4118,38 грн, за послуги з постачання гарячої води в сумі 17315,36 грн, заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення спожиті з 01 травня 2018 року в сумі 4504,40 грн, заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води спожиті з 01 травня 2018 року в сумі 9683,43 грн, витрати пов`язаніз отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 28,32 грн та 1948,43 грн судового збору. 21 листопада 2022 року від [PERSON] надійшла заява про визнання позову в частині стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги. До вказаної заяви [PERSON] додав свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] . 21 листопада 2022 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача про залучення в якості співвідповідача [PERSON] - відмовлено. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду з клопотанням про залучення співвідповідача. Представник позивача просив стягнути з [PERSON] за житлово-комунальні послуги заборгованість за спожиті комунальні послуги з 01 травня 2018 року з централізованого опалення в сумі 3799,51 грн, за послуги з постачання гарячої води в сумі 2079,47 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 4,68 грн та 321,57 грн судового збору. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК Українивизначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1-5 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3, 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги до [PERSON] в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог, а тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 321,57 грн, а також судові витрати в сумі 4,68 грн.

Outcome: approved