Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона протягом 2011-2012 роках перебувала у близьких відносинах із відповідачем по справі, періодично зустрічались та деякий час проживали спільно. Внаслідок спільного проживання із відповідачем, [INFO] в них народився син [PERSON] . На момент народження дитини сторони вже проживали окремо, тому дитина була зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України на дошлюбне прізвище позивачки - [PERSON] . 29 жовтня 2019 року рішенням Немирівського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 140/1686/19 відповідача визнано батьком [PERSON] . На даний час в позивачки створена нова сім`я та зареєстрований шлюб із [PERSON] , в наслідок чого вона змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Спільна із відповідачем дитина, [PERSON] проживає разом із позивачкою, потребує належного утримання та догляду, а відповідач лише періодично надає фінансову допомогу на дитину надсилаючи гроші, офіційно працевлаштований, а тому позивачка вимушена звернутись із даним позовом до суду для захисту інтересів дитини. Від відповідача [PERSON] 26.10.2022 надійшов відзив на позовну заяву, в якій він позовні вимоги визнає частково, посилаючись на те, що він вже щомісячно добровільно надає фінансову допомогу на утримання сина в розмірі від 1200 до 6000 гривень залежно від своєї фінансової спроможності, востаннє переказував гроші 10.10.2022 у розмірі 1500 гривень, на підтвердження чого надав квитанції про грошові перекати, з 2018 року він офіційно не працює, а також має на утриманні ще одну малолітню дитину - [PERSON] , який народився [INFO] . А тому просить суд врахувати дані обставини та зазначає, що та готовий сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Гуцалюк В.В. в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, а також додав заяву позивачки [PERSON] про зменшення позовних вимог та погодження про отримання аліментів від відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Відповідно до довідки №1112 від 05.10.2022 з Немирівської міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та до складу її сім`ї входить: чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] , син - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 11.02.2021 зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого їй було присвоєно спільне прізвище " [PERSON] , [PERSON] ". Рішенням Немирівського районного суду від 29.10.2019 у справі №140/1686/19 було задоволено позов [PERSON] про визнання батьківства та визнано [PERSON] батьком неповнолітнього [PERSON] [INFO] . Окрім того, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у відповідача [PERSON] є малолітній син - [PERSON] , який народився [INFO] . Відповідно до наданої копії трудової книжки на ім`я [PERSON] останній станом на день рогляду справи є непрацюючим. Разом із тим, відповідно до наданих відповідачем квитанцій, останній протягом 2020 - 2022 років добровільно пересилає кошти в різних розмірах (900-6000 гривень) на утримання спільного із позивачкою сина, що свідчить про бажання та готовність відповідача брати участь у вихованні та утриманні спільного сина. Так, відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Вказаний положення передбачене і в ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", відповідно до якого, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Нормами ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачкою доведено необхідність стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позаяк відповідач є працездатним, офіційно непрацюючим, молодим за віком, а відповідач фінансово спроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно. Окрім того, суд враховує таку обставнику як наявність у відповідача неповнолітньої дитини в іншому шлюбі, часткове визнання позовних вимог та бажання відповідача брати участь в утриманні усіх своїх дітей, що свідчить про його готовність утримувати своїх дітей та надавати фінансову допомогу матері на утримання спільної дитини, при цьому враховуючи, що утримання дітей є обов`язком для обох батьків, суд вважає достатньою сумою аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно. За загальним правилом, відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 14.10.2022. Відповідно до наданої відповідачем кританції №18ХС-Р6АТ-59Х5-5957 від 10.10.2022, останній здійснив переказ грошових коштів у розмірі 1500 гривень на користь позивачки. Даний факт позивачкою не оспорювався. А тому, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, а відповідач [PERSON] вже фактично сплатив аліменти за жовтень 2022 року, суд вважає за необхідне зарахувати сплату аліментів за жовтень 2022 року та присудити стягувати аліменти з дня ухвалення рішення судом, тобто з 23.11.2022. Рішення суду про стягнення аліментів, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. При поданні позову позивачка судовий збір не сплачувала в силу звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", а тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Щодо вимоги позивачки про відшкодування понесених нею судових витрат, судом встановлено наступне. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Так, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності д ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, представником позивачки - адвокатом Гуцалюком В.В. на підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу надано ордер про надання правиничої допомоги від 03.10.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №537, договір про надання правиничої допомоги від 03.10.2022, акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 21.11.2023 на загальну суму 5582,25 та квитанцію від 21.11.2022 на суму 5580 гривень. В акті приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 21.11.2022, сторони зазначили, що адвокатом було проведено аналіз отриманого відзиву на позовну заяву та відповідь на відзив, на що адвокатом потрачено часу в загальному 3,5 год., які він оцінив в розмірі 3316,35 грн., тобто в більшому розмірі ніж первинна консультація позивачки та складання позовної заяви. Окрім того, відповідь на відзив від 02.11.2022 був складений позивачкою [PERSON] . Інших доказів участі представника у складанні та підготовці відповіді на відзив стороною позивача не надано. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат за надання професійної правничої допомоги позивачці є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5582,25 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими. Враховуючи вказані обставини, витрати на професійну правничу допомогу, які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивачки, підлягають зменшенню до 2500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial