Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

У квітні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ В.о. Голови правління Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20.01.2022 року «Про притягнення до відповідальності» та рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 20.01.2022 року щодо оголошення позивачу догани. В обґрунтування позову зазначено наступне. З квітня 2020 року позивач [PERSON] працює на посаді директора Департаменту з комплаєнс-контролю АТ «Державний експортно-імпортний банк України». 17 грудня 2021 року Наглядова рада АТ «Державний експортно-імпортний банк України» прийняла рішення про проведення службового розслідування щодо можливого недотримання працівниками Департаменту комплаєнс-контролю процедури системи управління ризиками і контролю за дотриманням норм (комплаєнс) АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (протокол засідання № 29 від 16-17.12.2021 року). 29 грудня 2021 року призначена відповідачем комісія зі службового розслідування склала акт за результатами службового розслідування. 20 січня 2022 року Наглядова рада АТ «Державний експортно-імпортний банк України», розглянувши даний акт на своєму засіданні, вирішила оголосити позивачу [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани. В цей же день, на виконання рішення Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» видав наказ № 1-д від 20.01.2022 року «Про притягнення до відповідальності», відповідно до якого позивачу було оголошено догану. Позивач вважає зазначений наказ та рішення Наглядової ради незаконними та такими, що підлягають скасуванню, посилаючись на те, що всупереч ст.ст. 147-149 КЗпП України відповідач провів службове розслідування щодо перевірки обов`язків, які не передбачені посадовою інструкцією позивача. Крім того, позивач вважає, що процедура проведення службового розслідування була порушена, оскільки, йому відмовили у наданні пояснень щодо розслідуваних обставин та не відобразили у матеріалах службового розслідування його відповіді на питання, він був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами службового розслідування та актом складеним за його результатами, усні пояснення позивача, надані профільним комітетам Наглядової ради, були залишені без уваги. До того ж, позивача не ознайомили з наказом, яким до нього застосували дисциплінарне стягнення. Також позивач наголошує, що обставини щодо яких відповідач провів службове розслідування вже були предметом попереднього службового розслідування, за результатами якого був складений акт про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що дисциплінарне стягнення на позивача було накладено безпідставно, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.05.2022 року у справі було відкрито провадження, витребувано від відповідача докази та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2022 року розгляд справи призначено у закритому судовому засіданні. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2022 року закінчено підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила в позові відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до копії наказу В.о. Голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20.01.2022 року «Про притягнення до відповідальності», директору Департаменту з комплаєнс-контролю [PERSON] оголошено догану. Підставами для винесення зазначеного наказу були: рішення Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 20.01.2022 року (протокол № 1), акт за результатами службового розслідування, проведеного на виконання службового розпорядження від 20.12.2021 року № 216-р, який затверджений В.о. Голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 29.12.2021 року, акт про відмову від надання письмових пояснень директором Департаменту з комплаєнс-контролю [PERSON]. від 20.01.2022 року. Відповідно до пп. 5 п. 11 Положення про наглядову раду АТ «Державний експортно-імпортний банк України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2019 року № 646, на Наглядову раду АТ «Державний експортно-імпортний банк України» покладено відповідальність за функціонування та контроль ефективності системи внутрішнього контролю, системи управління ризиками та контроль за дотриманням норм (комплаєнс) банку. Профільним структурним підрозділом банку, який відповідає за забезпечення контролю за комплаєнс-ризиком, що виникає у взаємовідносинах банку з клієнтами та контрагентами, з метою запобігання участі та/ або використання банку в незаконних операціях є Департамент з комплаєнс-контролю банку (п. 2.4. Положення про Департамент з комплаєнс-контролю АТ «Державний експортно-імпортний банк України»). Основні функції Департаменту з комплаєнс-контролю банку, керівником якого є позивач, передбачають: вжиття заходів стосовно належної перевірки клієнтів та їх фінансової діяльності, проведення посилених заходів з належної перевірки клієнтів, у тому числі з урахуванням ризик-орієнтованого підходу та здійснення перевірки справ з юридичного оформлення рахунків клієнтів з метою контролю за процедурами, процесами забезпечення відповідності діяльності банку вимогам чинного законодавства України, в т.ч. з питань фінансового моніторингу (п. 2.23 Положення); аналіз документів у випадках виявлення ризикових фінансових операцій або наявності індикатора (-ів) ризикової фінансової операції (установлених НБУ ознак чи сукупності ознак фінансових операцій, учасників фінансових операцій та їх намірів/ дій, що дають змогу виявляти ризикові фінансові операції), вивчення фінансової діяльності клієнтів, які здійснюють зовнішньоекономічну діяльність та/або операції з купівлі/перерахування іноземної валюти, а також діяльності їх контрагентів з метою виявлення ризикових фінансових операцій (п. 2.25 Положення). З огляду на вищезазначене, саме Наглядова рада АТ «Державний експортно-імпортний банк України» наділена повноваженнями контролю виконання працівниками Департаменту з комплаєнс-контролю вимог внутрішніх нормативних документів щодо належного моніторингу фінансових операцій клієнтів банку та проведення оцінки ризиків ділових відносин з клієнтами банку, а тому може і повинна надавати оцінку діям таких працівників у випадку наявності інформації про можливі порушення вимог фінансового моніторингу в загальному банком, а також застосувати заходи для уникнення порушень банком норм (комплаєнс), в тому числі працівниками профільного структурного підрозділу банку - Департаменту з комплаєнс-контролю. Відповідно до п. 1.3. Положення Департамент з комплаєнс-контролю банку очолює головний комплаєнс-менеджер - директор Департаменту з комплаєнс-контролю, який спрямовує, координує та контролює діяльність Департаменту. Посадова інструкція директора Департаменту з комплаєнс-контролю банку покладає на нього наступні обов`язки щодо впровадження та контролю системи фінансового моніторингу: здійснювати контроль за функціонуванням системи управління ризиками в частині забезпечення контролю за своєчасним виявленням, вимірюванням, моніторингом, звітуванням та наданням рекомендацій щодо пом`якшення комплаєнс-ризику (пп. 5 п.2.1.1. посадової інструкції); забезпечувати впровадження у банку методів внутрішнього контролю відповідно до міжнародних стандартів та кращих практик, включаючи питання, пов`язані з каталогізацією контрольних процедур, оптимізацією та автоматизацією процесів, оптимізацією ресурсів, що використовується банком задля досягнення цілей внутрішнього контролю (пп. 8 п.2.1.1. посадової інструкції) й забезпечувати організацію контролю за впровадженням необхідних контрольних процедур, що забезпечують ефективне функціонування систем внутрішнього контролю у банку (пп. 9 п.2.1.1. посадової інструкції) та обов`язки щодо перевірки фінансових операцій клієнтів банку: розробляти та здійснювати заходи з належної перевірки клієнтів з метою розуміння суті діяльності клієнта, мети та очікуваного характеру ділових відносин з ним (пп. 4 п.2.1.2. посадової інструкції); забезпечувати своєчасне вивчення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та належний інформаційний обмін зі спеціально уповноваженим органом (пп. 3 п.2.1.2. посадової інструкції); забезпечувати вжиття департаментом всіх можливих заходів з метою запобігання прийняттю рішень, що наражають банк на значний комплаєнс-ризик та здійснювати належне інформування керівників банку (п.2.2. посадової інструкції). У випадку вчинення працівниками АТ «Державний експортно-імпортний банк України» правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, з метою уточнення причин, умов та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила таке правопорушення, в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» призначається службове розслідування, підстави, порядок проведення та оформлення результатів якого передбачені Порядком проведення службового розслідування в системі АТ «Укрексімбанк», затвердженого наказом АТ «Укрексімбанк» від 26.02.2010 року № 102. Так, на підставі службової записки Директора Департаменту банківської безпеки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 0022800/21 - 6267 від 16.12.2021 року, рішенням Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 16-17 грудня 2021 року та виданим на його підставі розпорядженням В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 216-р від 20.12.2021 року було призначено службове розслідування щодо можливого недодержання працівниками Департаменту з комплаєнс-контролю процедури управління ризиками та контролю за дотриманням норм (комплаєнс) банку під час здійснення контролю за діяльністю компаній, пов`язаних з громадянином [PERSON] , під час визначення ризиків ділових відносин, викладених в алгоритмі проведення оцінки ризиків ділових відносин (фінансових операцій без встановлення ділових відносин) з клієнтами банку. Як вбачається із розпорядження В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 216-р від 20.12.2021 року метою призначеного службового розслідування була перевірка діяльності Департаменту з комплаєнс-контролю банку під час виконання функцій фінансового моніторингу клієнтів банку, а саме групи компаній, пов`язаних з громадянином [PERSON] , та неналежного функціонування програмного забезпечення для здійснення фінансового моніторингу ділових відносин й фінансових операцій клієнтів банку. В результаті проведеного службового розслідування призначена вказаним розпорядженням В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» комісія встановила, що здійснюючи фінансовий моніторинг клієнта банку - групи компаній, пов`язаних з громадянином [PERSON] , [PERSON] проігнорував факти ризиковості діяльності цих компаній, зазначені відповідальним працівником департаменту банківської безпеки банку в картах погодження встановлення/продовження ділових відносин з клієнтами-юридичними особами. Зокрема, позивач погодив відкриття рахунків таким компаніям, не перевіривши попередньо інформацію щодо кримінальних проваджень за ознаками ухилення від сплати податків, привласнення коштів й легалізації коштів (стор. 12 абз. 2, 3 акту). Крім того, комісія встановила, що позивач [PERSON] провів формальну перевірку ознак фіктивності компаній цієї групи, що в результаті призвело до невчасного встановлення "неприйнятно високого ризику ділових відносин" цим компаніям (лише через 7 місяців після відкриття рахунків), в той час як обставини, які обумовили ці ознаки, виникли ще в квітні 2021 року та були йому відомі (стор. 30 абз. 12 акту). Також, комісія вказала, що розуміючи протягом тривалого часу фіктивність фінансових операцій, які проводилися через банківські рахунки цих компаній, [PERSON] не скористався правом на їх зупинення та лише повідомив про закриття таких рахунків, що дозволило йому не повідомляти Наглядову раду банку про факт наявних порушень (стор. 31 абз. 3 акту). Комісія відзначила, що невиконання [PERSON] його посадових обов`язків, призвело до потрапляння фінансової діяльності цих компаній під нагляд фінансового моніторингу Національного банку України та Служби безпеки України, направлення до банку запитів щодо надання інформації про діяльність цих компаній (стор. 33 абз. 3, 4 акту). 29 грудня 2021 року результати службового розслідування були оформлені відповідним актом за результатами службового розслідування та затверджені В.о. Голови Правління банку. 12 січня 2022 року листом АТ «Державний експортно-імпортний банк України» [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення щодо результатів службового розслідування. Одночасно, затверджений акт за результатами службового розслідування був переданий для вивчення профільними комітетами Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України», про що зазначено в протоколі спільного засідання комітету з питань ризиків та комітету з питань призначень та винагород щодо результатів службового розслідування стосовно [PERSON] від 18-20.01.2022 року. 20 січня 2022 року, [PERSON] відмовився надавати письмові пояснення щодо проведеного службового розслідування та його результатів, про що було складено відповідний акт про відмову. Акт за результатами службового розслідування був переданий на вивчення Наглядовій раді АТ «Державний експортно-імпортний банк України», в результаті чого Наглядова рада банку встановила наявність порушення позивачем трудової дисципліни та погодила необхідність застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, про що зазначено в протоколі № 1 засідання Наглядової ради щодо результатів службового розслідування стосовно [PERSON] від 20.01.2022 року. На виконання вказаного рішення Наглядової ради В.о. Голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» видав наказ № 1-д від 20.01.2022 року «Про притягнення до відповідальності», яким застосував до [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Позивач вважає, що дисциплінарне стягнення на позивача було накладено безпідставно, з порушенням процедури проведення службового розслідування та поза межами строків, встановлених ст. 148 КЗпП України. Заперечуючи проти позовних вимог, стороною відповідача вказувалось на те, що дисциплінарне стягнення на позивача було накладено за порушення трудових обов`язків, передбачених його посадою інструкцією, що було встановлено в результаті службового розслідування, проведеного згідно встановлених в банку процедур, та в межах строків визначених ст. 148 КЗпП України. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Відповідно до вимог ч. 1 ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосована догана. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі № 554/9493/17). Згідно з ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення не може бути застосовано пізніше одного місяця з дня виявлення проступку та накладене пізніше шести місяців з дня вчинення такого проступку. Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ч. 3 ст.149 КЗпП України, при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Таким чином, в силу ст.ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. В ході розгляду справи знайшов своє об`єктивне підтвердження факт неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків, передбачених пп. 5, 9 п.2.1.1., пп. 3, 4 п.2.1.2., п. 2.2. посадової інструкції директора Департаменту з комплаєнс-контролю АТ «Державний експортно-імпортний банк України» щодо нездійснення контролю за функціонуванням системи управління ризиками, незабезпечення організації контролю за впровадженням необхідних контрольних процедур для ефективного функціонування систем внутрішнього контролю у банку, нездійснення заходів з належної перевірки клієнтів з метою розуміння суті їх діяльності, незабезпечення своєчасного вивчення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, незабезпечення вжиття очолюваним департаментом всіх можливих заходів з метою запобігання прийняттю рішень, що наражають банк на значний комплаєнс-ризик та нездійснення належного інформування керівників банку про виявлені комплаєнс-ризики, а також невиконання завдань, поставлених перед очолюваним позивачем Департаментом, передбачених п. 2.23, п. 2.25 Положенням про Департамент з комплаєнс-контролю АТ «Державний експортно-імпортний банк України», щодо непроведення заходів з належної перевірки клієнтів з метою контролю за процедурами, процесами забезпечення відповідності діяльності банку з питань фінансового моніторингу й нездійснення аналізу документів у випадках виявлення ризикових фінансових операцій. Вказане зафіксовано в акті за результатами службового розслідування, проведеного на виконання службового розпорядження від 20.12.2021 року № 216. Відтак, на думку суду, в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку. Бездіяльність позивача щодо впровадження та контролю системи фінансового моніторингу банку й перевірки фінансових операцій компаній, пов`язаних з громадянином [PERSON] . Така бездіяльність є винною, оскільки позивач, усвідомлюючи комплаєнс-ризики, умисно не зупинив проведення банком ризикових фінансових операцій цих компаній. Між вказаною бездіяльністю та порушенням посадових обов`язків наявний причинно-наслідковий зв`язок, оскільки позивач повинен був контролювати функціонування систему фінансового моніторингу. Якби позивач виконав покладені на нього обов`язки, то фінансові операції компаній, пов`язані з громадянином [PERSON] , були б вчасно зупинені чи попереджені, а діяльність банку щодо обслуговування рахунків зазначених компаній не потрапила б під нагляд фінансового моніторингу НБУ та перевірки СБУ. Суд відхиляє твердження позивача про те, що під час службового розслідування мала місце перевірка обов`язків, які не передбачені його посадовою інструкцією, зокрема, в частині щодо контролю за спеціальним програмним забезпечення для здійснення фінансового моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнтів банку, оскільки за змістом пп. 5 п. 2.1.1. посадової інструкції директора Директора з комплаєнс-контролю позивач зобов`язаний не лише впровадити спеціальне програмне забезпечення ефективного функціонування системи внутрішнього контролю банку, але й контролювати функціонування такої системи для своєчасного виявлення комплаєнс-ризиків та звітування щодо цього ж перед Наглядовою радою банку. Твердження позивача про відсутність в акті за результатами службового розслідування посилань на порушені ним норми та посадові обов`язки спростовується змістом даного акту, зокрема розділом 2 «Факти, встановлені в ході розслідування. Нормативно-правові акти, які регулюють діяльність фінансового моніторингу», де зазначено встановлені порушення позивачем його посадових обов`язків. Твердження позивача про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, зокрема щодо позбавлення позивача можливості надати пояснення стосовно розслідуваних обставин та ознайомитися з матеріалами службового розслідування, а також залишення без уваги усних пояснень позивача, наданих під час засідання профільних комітетів Наглядової ради банку, спростовується наступними доказами, наданими відповідачем: письмовими поясненням позивача щодо обставин службового розслідування, наданих у формі відповідей на питання від 23.12.2022 року, протоколами про ознайомлення позивача з актом службового розслідування від 17-20.01.2022 року, листом АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до позивача від 12.01.2022 року про надання письмових пояснення щодо результатів службового розслідування та актом про відмову позивача надати такі пояснення від 20.01.2022 року. Можливість позивача надати пояснення щодо обставин службового розслідування також підтверджується участю позивача на спільних засіданнях комітету Наглядової ради банку з питань ризиків та комітету Наглядової ради банку з питань призначень та винагород 18-20 січня 2022 року й власне на засіданні Наглядової ради банку 20 січня 2022 року, про що позивач сам стверджує в позовній заяві. Суд також відхиляє твердження позивача про те, що обставини службового розслідування вже нібито досліджувалися в рамках попереднього службового розслідування щодо позивача, призначеного розпорядженням Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-р від 25.08.2021 року «Щодо проведення службового розслідування», яким, на думку позивача, встановлено відсутність в його діях ознак дисциплінарного проступку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що АТ «Державний експортно-імпортний банк України» виявив порушення процедури проведення службового розслідування, призначеного розпорядженням Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-р від 25.08.2021 року «Щодо проведення службового розслідування», зокрема: позбавлення працівників Департаменту з комплаєнс-контролю права на надання письмових пояснень щодо розслідуваних обставин, неознайомлення позивача з актом за результатами службового розслідування, застосування поверхневого підходу до вивчення обставин (без отримання інформації від структурних підрозділів банку, без аналіз руху грошових коштів на рахунках клієнтів банку), що мало наслідком унеможливлення прийняття управлінських рішень про притягнення працівників Департаменту з комплаєнс-контролю до дисциплінарної відповідальності з підстав залишення заявлених до розслідування обставин не дослідженими. Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи службовою запискою Директора Департаменту банківської безпеки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 0022800/21 - 6267 від 16.12.2021 року, яка стала підставою для проведення належного службового розслідування у грудні 2021 року. Вказане спростовує твердження позивача про повторне дослідження відповідачем одних і тих же обставин в рамках двох службових розслідувань. Доводи позивача про позитивні висновки комісії попереднього службового розслідування щодо відсутності в його діях ознак дисциплінарного проступку спростовуються резолютивною частиною акту за результатами цього службового розслідування, де вказано, про становлення комісією порушення позивачем покладених на нього посадових обов`язків та надано рекомендації звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів з метою притягнення [PERSON] до відповідальності (стор. 40 абз. 1, 2 акту). Суд також відхиляє твердження позивача про порушення відповідачем строків для застосування дисциплінарного стягнення, передбачених ст. 148 КЗпП України, з огляду на таке. Як зазначає Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2021 року у справі № 428/6597/19 обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 359/3716/18 передбачено, що фактичним моментом виявлення проступку є його фіксація у відповідному документі про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку. Не є порушенням шестимісячного строку, якщо дисциплінарне стягнення було накладено за триваюче правопорушення, тобто таке що вчинялося чи тривало до дня його виявлення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.02.2021 року у справі № 145/1238/19). За загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення, про що зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.02.2021 року у справі № 145/1238/19. Суд погоджується з твердженням відповідача, що проступок позивача мав триваючий характер, оскільки неналежне виконання позивачем покладених на нього обов`язків тривало до моменту виявлення та було зафіксовано в акті за результатами службового розслідування, затвердженого В.о. Голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» 29 грудня 2021 року. Оскільки, дисціплінарне стягнення у вигляді догани було оформлено рішенням Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 20.01.2022 року та виданим на його виконання наказом В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20.01.2022 року «Про притягнення до відповідальності», суд приходить до висновку про дотримання відповідачем строків для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, встановлених ст. 148 КЗпП України. Суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що наказ В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20.01.2022 року, яким до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення, є незаконним, оскільки в ньому не вказані норми й посадові обов`язки, які порушив позивач, оскільки КЗпП України не передбачає такого обов`язку роботодавця при видачі наказу про догану. Аналогічно, суд не приймає до уваги твердження позивача про порушення відповідачем ч. 4 ст. 149 КЗпП України щодо не ознайомлення позивача з наказом В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20.01.2022 року, оскільки всупереч наданої відповідачем можливості, позивач відмовився від ознайомлення з цим наказом, внаслідок чого 20 січня 2022 року було складено відповідний акт про відмову [PERSON] поставити дату та підпис про ознайомлення з наказом про догану. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що відповідачем не був порушений порядок застосування дисциплінарного стягнення, визначений ст. 149 КЗпП України, оскільки, стягнення застосовано уповноваженою особою, а позивачу була надана можливість надати пояснення щодо допущених ним порушень. Стороною позивача не доведено, а судом не встановлено порушень трудового законодавства в діях відповідача при винесені спірних наказу та рішення Наглядової ради, оскільки при оголошенні догани позивачу, відповідач діяв в межах своїх повноважень, у спосіб та в порядку, визначеному законодавством. Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Наглядової ради від 20.01.2022 року (протокол № 1) та наказу № 1-д від 20.01.2022 року, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану в цілому є такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Стороною позивача в ході розгляду справи не доведено належне виконання ним посадових обов`язків, передбачених пп. 5, 9 п.2.1.1., пп. 3, 4 п.2.1.2., п. 2.2. посадової інструкції директора Департаменту з комплаєнс-контролю АТ «Державний експортно-імпортний банк України», а відтак відповідачем на підставі зібраних доказів, які були також досліджені судом в ході розгляду даного спору, було правомірно притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності. На думку суду, стороною відповідача надано суду достатні та належні докази, які вказують на наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, які проявились в неналежному виконанні його посадових обов`язків щодо впровадження та контролю системи фінансового моніторингу банку та перевірки фінансових операцій клієнтів банку. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи судом не встановлено підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання спірного рішення та наказу протиправними, при винесені спірного рішення та наказу відповідач діяв в межах наданих повноважень та у відповідності до встановлених законом вимог, а відтак позов про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення є необґрунтованим, безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed