Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із цивільним позовом до відповідача Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг. Позов обґрунтований тим, що позивач є учасником бойових дій і користується пільгами передбаченими для ветеранів війни і учасників бойових дій. Відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту. 23 серпня 2017 року позивач звернувся до Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги з заявою надати йому вторинну правову допомогу у справі щодо невиплати гарантованих державою соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. 29 серпня 2017 року відповідачем був виданий наказ про надання безоплатної вторинної правової допомоги. Проте, свої зобов`язання по наданню позивачу правової допомоги відповідач не виконав умисно, в інтересах третьої сторони, дії яких оскаржував позивач. Неправомірні умисні дії відповідача при наданні позивачу правової допомоги полягають в тому, що при підготовці позовної заяви відповідач не додав до матеріалів позову доказу на підтвердження статусу учасника бойових дій (посвідчення). Далі, відповідач додатково продав суду клопотання про звільнення позивача від судового збору, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, проте в додатку замість підтвердження тяжкого матеріального становища довідки з пенсійного фонду не надає, а надає довідку внутрішньо переміщеної особи, що не підтверджує матеріальне становище. Як наслідок, суд відмовив у звільненні від сплати судового збору. Окрім того, представник відповідача, надаючи позивачу реквізити для сплати судового збору в апеляційний суд, вказав неправильну суму судового збору - 352.40 грн., у зв`язку із чим йому була повернута апеляційна скарга. На той час, позивач не мав матеріальної змоги доплатити судовий збір, хоча судовий збір він і не мав сплачувати відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Закону України "Про судовий збір". В результаті неправомірних і умисних дій відповідача, позивачем помилково було сплачено судовий збір по судовій справі 344/13956/17, який в подальшому був повернутий судом. Проте, саме з вини відповідача судова справа №344/13956/17 так і не була розглянута по суті позову, в результаті чого позивач не отримав 10992 гривні адресної допомоги як внутрішньо переміщена особа. Позивач вважає, що системні протиправні дії відповідача були спрямовані на те щоб судова справа №344/13956/17, в якій йому надавалась правова допомога, не була переглянута по суті позову. Таким чином позивач просить суд: 1. Признати дії відповідача, як такі котрі не відповідають вимогам діючого законодавства по наданню безоплатної правової допомоги; 2. Стягнути з відповідача на його користь 10833 (десять тисяч вісімсот тридцять три) грн. недоотриманої по вині відповідача, адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі, за період з 1 січня 2016 року по 25 листопада 2016 року. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому щодо задоволення позову заперечив, зазначив, що в серпні 2017 року позивач звернувся до Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги у справі щодо невиплати гарантованих державою соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. На підставі звернення було прийнято рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги та видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокату Семчуку Михайлу Миколайовичу. З інформації, яку адвокат подав до місцевого центру про надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокат не вчинив жодних порушень під час надання правової допомоги. Така ж позиція підтверджена рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області від 26.02.2020 року № 4, яким було відмовлено в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката Семчука М.М. Згідно пояснення адвоката, при наданні правової допомоги позивачу, адвокат роз`яснив йому, що на момент подання позовної заяви до суду склалася судова практика і є правова позиція Верховного суду, згідно з якої учасники бойових дій, у аналогічних ситуаціях, не звільняються від сплати судового збору, оскільки позовні вимоги не стосуються порушення прав учасника бойових дій. Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви до Івано- Франківського міського суду в сумі 640 гривень та Львівського апеляційного адміністративного суду в сумі 352,40 гривні. У 2021 році позивач звернувся за консультацією з приводу повернення суми сплачених судових зборів до фахівців місцевого центру, якими було підготовлено заяви про повернення судового збору до відповідних судів. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09.06.2021 року у справі № 344/13956/17 та ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 року у справі 344/13956 17 позивачу повернуто суми сплачених судових зборів. Відповідач звертає увагу суду, що рішення про звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви до суду приймає виключно суддя в провадженні якого знаходиться справа. Консультації надані позивачу з приводу звільнення від сплати судового збору фахівцями місцевого центру, які керувалися позицією Великої Палати Верховного суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 (справа № 545/1149/17), яка в подальшому застосована Верховним Судом у постанові від 19.10.2020 у справі №240/934/20. Таким чином відповідач вважає, що позивачем не доведено неправомірність та умисність дій адвоката та фахівців місцевого центру при наданні йому безоплатної первинної та вторинної правової допомоги, а тому просять у задоволенні позову відмовити. Також позивачем подано заперечення на відзив, на обґрунтування чого зокрема додатково зазначено, що відповідач посилається на рішення № 4 дисциплінарної палати КДКА Івано-Франківської обл. від 26.02.2020, по якому не прийнято остаточного судового рішення, оскільки воно оскаржене. Судова справа розглядається окружним адміністративним судом м. Києва (справа 320/4580/22). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила, просила в позові відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини справи. Позивач [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] (а.с.49). Як встановлено із відзиву на позовну заяву та додатків (а.с.174-178) та підтверджено сторонами в судовому засіданні, в серпні 2017 року [PERSON] звернувся до Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги у справі щодо невиплати гарантованих державою соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. На підставі зазначеного звернення було прийнято рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] (наказ від 29.08.2017 року № 606/03) та видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокату Семчуку Михайлу Миколайовичу від 04.09.2017 року № 0000539. В ході надання безоплатної вторинної правової допомоги, позивачу був підготовлений адміністративний позов до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якому заявлена позовна вимога про визнання відмови Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у виплаті позивачу адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2016 року по 25.11.2016 року протиправною, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу адресну допомогу за вказаний період. За результатами розгляду даної справи, ухвалою Івано-Франківського міського суду 13 березня 2018 року у справі № 344/13956/17 позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення з позовом до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України). В подальшому, ухвалою судді Івано-Франківського міського суду від 09 червня 2021 року позивачу повернуто судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, а ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року позивачу повернуто судовий збір в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн 40 коп. за подання апеляційної скарги на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2018 року. Вищезазначені обставини розгляду судової справи № 344/13956/17 перевірені за даними ЄДРСР. В даному позові позивач зазначає, що в результаті неправомірних і умисних дій відповідача, позивачем помилково було сплачено судовий збір по судовій справі 344/13956/17 в сумі 640.00 грн., і, з вини відповідача, судова справа №344/13956/17 так і не була розглянута по суті позову, в результаті чого позивач не отримав 10992 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні адресної допомоги як внутрішньо переміщена особа. Відтак, позивач просить суд в цій справі: 1. Признати дії відповідача, як такі котрі не відповідають вимогам діючого законодавства по наданню безоплатної правової допомоги; 2. Стягнути з відповідача на його користь 10833 (десять тисяч вісімсот тридцять три) грн. недоотриманої по вині відповідача, адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі, за період з 1 січня 2016 року по 25 листопада 2016 року. З огляду на досліджені судом докази та обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України (Способи захисту, які застосовуються судом) визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на необхідність надання оцінки обраному позивачем способу захисту, підлягає з`ясуванню характер спірних правовідносин сторін (предмет і підстава позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Як зазначалося, відповідачем - Івано-Франківським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги надавалася безоплатна правова допомога позивачу у справі щодо невиплати гарантованих державою соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до ст. З Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянств, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливі певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру). Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу»). Відповідно до «Положення про Івано-Франківський місцевий цент з надання безоплатної вторинної правової допомоги» затвердженого Наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 30.03.2015 рот № 59 (в редакції наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 14.04.2021 року № 66) у своїй діяльності центр керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, наказами Міністерства юстиції України та Координаційного центру, цим Положенням. Одним з основних завдань місцевого центру є надання безоплатної первинної правової допомоги і безоплатної вторинної правової допомоги. В другій позовній вимозі, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 10833 (десять тисяч вісімсот тридцять три) грн. недоотриманої по вині відповідача, адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі, за період з 1 січня 2016 року по 25 листопада 2016 року. Обираючи такий спосіб захисту цивільного права, позивач фактично просить суд стягнути з відповідача упущену вигоду, тобто дохід, який особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України). Відповідно, обставини неотримання особою доходу (упущеної вигоди) підлягають доказуванню належними і допустимими доказами. За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Щодо допустимості доказів, то в ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінюючи таку позовну вимогу суд зазначає, що за результатами розгляду даної справи, суд не може вирішити питання про належність позивачу певної суми адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі, оскільки таке право у відповідача могло виникнути тільки за результатами розгляду відповідної адміністративної справи. Тому допустимим доказом належності позивачу певної суми адресної допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, могло б бути рішення суду, що набрало законної сили в адміністративній справі. Таке рішення суду в адміністративній справі мало б преюдеційне значення по відношенню до даної справи, та, за змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, звільняло б позивача від доказування зазначених обставин. Різні способи захисту вимагають застосування різних механізмів доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не\~ містять доказів на підтвердження того, що позивач має право на відшкодування упущеної вигоди в сумі 10833 (десять тисяч вісімсот тридцять три) грн., яке недоотримано ним в наслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача. Щодо першої позовної вимоги, в якій позивач просить суд признати дії відповідача, як такі котрі не відповідають вимогам діючого законодавства по наданню безоплатної правової допомоги, то така вимога є пов`язаною з позовною вимогою про стягнення упущеної вигоди, та, як похідна позовна вимога, також не підлягає до задоволення. Також суд надаючи відповіді на аргументи сторін зазначає, що в матеріалах судової справи міститься рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області № 4 від 26.02.2020 (а.с.178, 180), згідно з яким за результатами розгляду скарги [PERSON] комісія вирішила відмовити в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката Семчука М. М.. З пояснень сторін, які надані сторонами в судовому засіданні, зазначене рішення комісії оскаржене [PERSON] . З приводу результатів такого оскарження, сторонами не надано суду відповідної інформації та доказів. Тому відсутності в матеріалах справи інформації щодо набрання таким рішенням комісії законної сили, суд не приймає таке рішення до уваги. Проте, з зазначеного слідує, що питання щодо дотримання адвокатом Семчуком М. М. вимог законодавства при наданні безоплатної правової допомоги [PERSON] повинно бути вирішено за результатами оскарження рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а відтак не може бути предметом цього судового розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, що є підставою для відмови в позові у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed