Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 16 грудня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа [PERSON] про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнень позивач посилалась на те, що між нею та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНМАРК» було укладено договір про відступлення прав вимоги посвідчений 12 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 6061, згідно якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до позичальника, іпотекодавця та поручителя, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки. На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом було проведено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (номер запису 28253641). Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» новим кредитором було надіслано іпотекодавцю та боржнику [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень, виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Боржнику надано 30 днів для усунення порушень, але він не усунув після чого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. було проведено державну реєстрацію на предмет іпотеки 28 грудня 2020 року індексний номер 55974859, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на кв. [ADDRESS] . На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справа № 2-6590/10 державним виконавцем ДВС Жовтневого РУЮ 18 березня 2010 року було відкрито виконавче провадження № 18124939, та накладено арешт на кв. [ADDRESS] . В листопаді 2021 року позивач звернулася до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з квартири, у зв`язку з набуттям права власності на вказану квартиру, але отримала відмову з підстав того що вона не є стороною виконавчого провадження. Тому просила суд зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з квартири що розташована за адресою : [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження судові витрати просила не стягувати з відповідача (а.с.1-4). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 грудня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.18). 21 грудня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі (а.с. 19-20). Відповідач копію позовної заяви з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі та судову повістку-повідомлення одержав 03 лютого 2022 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому правом на подання відзиву на позов не скористався. \~ \~ \~ \~У відповідності до частини тринадцятої\~статті 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. \~ \~ \~ \~Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Фактичні обставини встановленні судом Відповідно до іпотечного договору № 07/07/01/03 укладеного між Банк «Фінанси та Кредит, Товариством з обмеженою відповідальністю та [PERSON] , останній передав з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-10). 12 жовтня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНМАРК» було укладено договір № 707/09-18-К про відступлення прав вимоги, посвідчений 12 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 6061, згідно якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до позичальника, іпотекодавця та поручителя, включаючи право вимоги до правонаступників боржників , спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки (а.с. 11-14). На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом було проведено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки номер запису 28253641 (а.с. 15). Кредитором було надіслано іпотекодавцю та боржнику [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень, виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Боржнику надано 30 днів для усунення порушень, але він не усунув після чого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С. О. було проведено державну реєстрацію на предмет іпотеки 28 грудня 2020 року індексний номер 55974859, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на кв. [ADDRESS] . На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справа № 2-6590/10 державним виконавцем ДВС Жовтневого РУЮ 18 березня 2010 року було відкрито виконавче провадження № 18124939, та накладено арешт на кв. [ADDRESS] . Як зазначила позивач в позові в листопаді 2021 року вона звернулася до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з квартири, у зв`язку з набуттям права власності на вказану квартиру, але отримала відмову з підстав того що вона не є стороною виконавчого провадження, тому просила суд зняти арешт з кв. [ADDRESS] . Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі № 917/1739/17 розкрито зміст принципу jura novit curia, який зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. Так, суд, з`ясувавши, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, посилаються на неналежні норми права, самостійно кваліфікує спірні відносини та приймає рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1-2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За правилами ч.4\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~передбачено, що підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Частиною 5\~статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові N 5 від 3.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна. Відповідно до\~статті 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач\~\~\~і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи,\~\~а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення,\~з приводу якого виник спір. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга\~статті 51 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі\~\~\~\~№ 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору\~\~\~є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Позивач не дотримався вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про звільнення майна з-під арешту він не пред`явив до двох обов`язкових належних відповідачів, якими мають бути і боржник, і стягувач, в інтересах якого накладено арешт на спірне майно. У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями\~387,\~391,\~396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто - для даного випадку - відповідачами мають бути боржника та має бути стягувач, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом). Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив, в тому числі і клопотань про витребування необхідних йому доказів, у разі якщо він був позбавлений можливості такі докази добути і подати суду сам. Позов, для того, щоби бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Підсумовуючи викладене, суд, за результатами розгляду даного спору вважає, що правові підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні, тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed