Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за за борговою розпискою у розмірі 222 750грн., посилаючись на те,що 25 вересня 2021року [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] гроші в сумі 222 750грн., посилаючись на те що 25 вересня 2021р. він надав в борг [PERSON] гроші, які відповідач зобов"язався у письмовій розписці повернути до 29 вересня 2021р. На зазначену дату борг відповідач не повернуув. На теперішній час [PERSON] ухиляється від повернення боргу, чим порушує взяті на себе зобов"язання. Позивач намагався вирішити дане питання в досудовому порядку,однак відповідач на дзвінки не відповідає, ухиляється від зустрічі, за місцем реєстрації відсутній . Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 222 750грн. та судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, в письмовій заяві просив розглядати справу в його відсутність,позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, а саме шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації та проживання і розміщення оголошення на сайті Судової влади. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 25.09. 2021 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] кошти в сумі 222 750 грн., що еквівалентно 8250 доларів США, які зобов`язався повернути до 29 .09.2021року , що підтверджується оригіналом складеною відповідачем боргової розписки , яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти в сумі 222 750грн. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов"язання в строк, зазначений в розписці, не виконав, гроші в сумі 222 750 грн. позивачу не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 25.09. 2021 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. В даному конкретному випадку договір позики від 25 вересня 2021 року - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачем на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача , свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Даний договір містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач довів суду про існування боргової розписки і не виконання боржником умов договору позики. Відповідач не спростував докази, заявлені позивачем. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved