Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Радивилівської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини дітей та стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 30.08.2019 року. В шлюбі в них народилась діти [PERSON] , [INFO] . Згідно повідомлення служби в справах дітей Дніпровської районної м.Києва державної адміністрації стало відомо про дитину, залишену в пологовому будинку без батьківського піклування. В КПК України «Київський пологовий будинок №6» [PERSON] , [INFO] , відмовилась від дитини (дівчинки) та написала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку. Фахівцем із соціальної роботи, за повідомленням лікаря, відвідано [PERSON] та з`ясовано, що мати дівчинки відмовляється від новонародженої дитини, біологічний батько дитини невідомий, родичі та друзі її не підтримують. Реєстрацію дитини [PERSON] , [INFO] , проведено службою в справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації. За клопотанням служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, малолітню [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка». Дитина [PERSON] була взята на облік, як дитина, що позбавлена батьківського піклування, за місцем реєстрації матері [PERSON] службою в справах дітей Радивилівської міської ради. Наказом служби в справах дітей Радивилівської міської ради № 43 від 08.04.2022 року дитину [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Служба в справах дітей неодноразово проводила профілактичну роботу з [PERSON] , проте без жодного позитивного результату. [PERSON] категорично відмовилася спілкуватися з новонародженою дитиною, не бажає забирати дитину до себе, місцеперебування її чоловіка [PERSON] , який записаний батьком дитини їй невідоме. Вказані обставини свідчать про ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Радивилівською міською радою прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено порядок надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та доказів. Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач представник служби в справах дітей Радивилівської міської ради в судовому засіданні підтримала позовну заяву з підстав, викладених у ній. Додатково повідомила, що на даний час існує додаткова підстава для позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки вони протягом шести місяців не виявили щодо дитини, яку не забрали з пологового будинку, батьківського піклування. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження. (а.с.11) [INFO] в КНП Київський міський пологовий будинок №6 [PERSON] народила дитину дівчинку. (а.с.20) [PERSON] 18.02.2022 року відмовилася забирати з КНП Київський міський пологовий будинок №6 свою новонароджену дитину, яка народилася [INFO] , що підтверджується її заявою №53 від 18.02.2022 року та актом №53 від 18.02.2022 про дитину, яку батьки відмовились забирати з пологового будинку. (а.с.19, 21) Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києва державної адміністрації №138 від 24.03.2022 року зобов`язано Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києва) зареєструвати новонароджену дитину [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст..133 Сімейного кодексу України, батьками вказати [PERSON] та [PERSON] . (а.с.22) В свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [INFO] батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . (а.с.12) Наказом служби у справах дітей Радивилівської міської ради №42 від 08 квітня 2022 року дитина [PERSON] , [INFO] , взята на облік в службі у справах дітей, як дитина, яка залишилась без батьківського піклування. (а.с.24) Наказом служби у справах дітей Радивилівської міської ради №43 від 08 квітня 2022 року малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштована у сім`ю [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . (а.с.25) Згідно висновку органу опіки та піклування Радивилівської міської ради №449/01.09-20 від 12.04.2022 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.26-27) Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.164 СК України особу може бути позбавлено батьківських прав, якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як встановлено судом, [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON] , яку після народження відмовилася забирати з пологового будинку. [PERSON] , записаний батьком дитини відповідно до ст..133 СК України, як особа яка перебуває в зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини, дитиною не цікавиться, зі слів [PERSON] вона не підтримує з ним відносин та не знає про його місцезнаходження. Дитину було передано до КНП «Київський міський будинок дитини «Берізка», а в подальшому тимчасово влаштовано в біологічну родину [PERSON] . Відповідачі жодного разу не відвідали дитину, матеріально її не забезпечують, не цікавляться її здоров`ям та самопочуттям, не приділяють уваги вихованню та розвитку дитини, крім того [PERSON] підтвердила, що не має намірів забрати дитину, також вказала до [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , вона не підтримує з ним відносин, не спілкується та їй не відомо його місцеперебування, вона вважає, що його території України немає. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , не забрали дитину з пологового будинку, протягом шести місяців з народження дитини не виявляють до неї батьківського піклування, самоусунулися утримання своєї доньки, не займаютьться її вихованням та матеріальним забезпеченням, не цікавляться її життям та станом здоров`я, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, свідомо не вчиняють дій для повернення дитини, яка потребує батьківської уваги та піклування, у свою сім`ю. Вирішуючи позовні вимоги суд безумовно враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, однак аналіз вищенаведених судом доказів дає підстави суду стверджувати, що порушення відповідачами вимог законодавства щодо виховання дітей носять системний та умисний характер. Тобто відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального виховання; не виявляють інтересу до дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінються судом як свідоме нехтування відповідачами своїми обов`язками, а тому позбавлення їх батьківських прав щодо малолітньої дитини буде виключно в інтересах дитини. Одночасно, суд роз`яснює відповідачам, що відповідно до положень Сімейного кодексу України вони мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена або на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Крім того, згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.2 ст.166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З врахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір, встановлений Законом України «Про судовий збір», виходячи із ставок судового збору на час звернення до суду із позовною заявою. З [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за однією позовною вимогою в розмірі 992,40 гривень. З [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1984,80 грн. - по 992,40 гривень за кожною позовною вимогою.

Outcome: approved