Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Іршавської державної нотаріальної контори про скасування заборони на відчуження. Позовні вимоги вмотивовані тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Під час реєстрації місця проживання правнука за вказаною адресою була виявлена наявність зареєстрованих обтяжень, а саме заборона на нерухоме майно. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження внесене 23.10.2006 за реєстраційним номером № 3930950 реєстратором Іршавською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 25.04.1960 року, Іршавського відділення держбанку. Зазначає, що дана заборона помилково накладалася як на майно [PERSON] , який проживав та був власником житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] і ніякого відношення до її будинку немає. Також вказує, що Іршавське відділення держбанку, за повідомленням якого накладалася заборона, ліквідоване. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. У своєму позові позивач просила суд скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого Іршавською державною нотаріальною конторою 23.10.2006 року на підставі повідомлення б/н від 25.04.1960 року, видавник Іршавське відділення держбанку, реєстраційний номер обтяження №3930950. Відзиву на позов від відповідача не надходило. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, якихось клопотань не заявляв. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. В судовому\~засіданні встановлено\~,\~що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 8,9,10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2021 р. вбачається, що на житловий будинок за адресою [ADDRESS] Іршавською державною нотаріальною конторою 23.10.2006 року накладено обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна на підставі повідомлення б/н від 25.04.1960 року, Іршавське відділення держбанку, реєстраційний номер обтяження №3930950 та вказано, особу майно/права якої обтяжується [PERSON] , яка не має жодного відношення до будинку позивача (а.с.9, 11). Згідно п. п. 5.1. п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Так, згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 7 квітня 1959 року «Про реорганізацію системи банків довгострокових вкладень» та Постанови Ради Міністрів СРСР від 7 квітня 1959 року № 369 «Питання, пов`язані з реорганізацією системи банків довгострокових вкладень» функції Сільгоспбанку та комунальних банків СРСР покладено на Будбанк СРСР та Держбанк СРСР. Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 17 липня 1987 року №821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово-будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР). Пунктом 8 зазначеної Постанови передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР. Згідно пункту 2 та 3 Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20 березня 1991 року № 873-ХІІ Верховною радою України було оголошено власністю України Український республіканський банк Держбанк СРСР і створено на його базі Національний банк України. Постановою Президента Верховної Ради України від 07.10.1991 №1605-ХІІ затверджено статут Національного банку України, в якому не визначалось правонаступництво Національного банку України. З огляду на наведене, Український республіканський банк Держбанк СРСР не має правонаступників. Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 06.10.1987 №1118 «Про перебудову діяльності і організаційну структуру банків СРСР» на базі районних відділень Держбанку СРСР утворено районні відділення Агропромислового банку СРСР (далі Агропромбанк СРСР). Згідно постановою Ради Міністрів СРСР «Про перетворення Агропромислового банку СРСР в акціонерний комерційний Агропромисловий банк» від 18.07.1990 №703, Агропромбанк СРСР перетворено в Республіканський акціонерний комерційний агропромисловий банк «Україна» (далі банк «Україна» АК). 28.09.1990 Державний банк СРСР зареєстрував банк «Україна`АК за №425. Відповідно до рішення Ради банку «Україна`АК від 15.11.1990 ( протокол №1) Закарпатське обласне управління Агропромбанку СРСР перетворило в Дирекцію банку «Україна`АК Закарпатської області, а також відділення Агропромбанку СРСР перетворені у відділення банку «Україна» АК. 29 червня 2001 року Правління Національного банку України прийняло постанову №249 «Про відкликання ліцензії на здійснення банківських операцій та ліквідацію Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» (23.12.1992 Національний банк зареєстрував статут Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» у новій редакції у зв`язку зі зміною найменування з Республіканського акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» на Акціонерний комерційний агропромисловий банк «Україна» (скорочене найменування банк «Україна»). У зв`язку з завершенням процедури ліквідації Національного банку виключив банк «Україна» з Державного реєстру банків. Отже, на даний час юридичної особи, за повідомленням якої була накладена заборона на відчуження нерухомого майна немає. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, оскільки накладена заборона відчуження житлового будинку порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном, зняття заборони відчуження майна не може бути проведена на загальних підставах, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та слід скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження житлового будинку.

Outcome: approved