Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У жовтні 2021 року до суду надійшов вказаний позов [PERSON] до\~ Богданівської сільської ради (далі - відповідач-1), Павлоградської районної державної адміністрації (далі - відповідач-2), третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровські області, про визнання права на земельну частку (пай), в яком позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд визнати поважним та поновити строк звернення до суду з даним позовом та визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 9,36 умовних кадастрових гектарів , як колишнього члена КСП "Нива", без визначення меж цієї частки в натурі. Позов обґрунтовано тим, що позивач тривалий час працював у КСП "Нива", у зв`язку з чим отримав право на земельну частку (пай) згідно Державного акта на право колективної власності на землю, запис №119. Проте в останньому було допущено помилку, а саме неправильно вказано прізвище ім`я по батькові позивача. Позивач звертався до відповідача із заявою про розроблення технічної документації із землеустрою щодо зазначеного паю, проте йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів. У свою чергу рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року у справі №185/1733/21 встановлено, що під №119 у вказаному вище Державному акті значиться саме позивач, [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із зазначеним він був змушений звернутися до суду із вказаним позовом, оскільки вважає, що має право на вказану частку (пай). Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року провадження у справі було відкрито та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце озгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач-1 подав заяву, згідно якої просив суд розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні вказаного позову у зв`язку з тим, що після встановлення факту наявності у зазначеному вище Державному акті помилки в ПІБ позивача останній не звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації. Відповідач-2 подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки вважав, що позивачем строк подання позову вже пропущепний. Також надав заяву в якій просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивач після отримання рішення суду не звертався за отриманням паю. Також подав відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову в частині вимог позивача до відповідача-2, оскільки вказав, що не має повноважень щодо розпорядження землями с/г призначення, а отже, не є належним відповідачем у вказаній справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач тривалий час працював у колгоспному підприємстві "Нива". Згідно копії списку громадян-членівКСП, у вказаному списку під номером 119 значитья " [PERSON] " (мовою оригіналу). Вказане підтверджується також і копією відповідді відділу у Павлоградському районі міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді ГУ ДГУ у Дніпропетровській області від 16.01.2019 року. Судом також встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо зазначеного паю, проте йому було відмовлено у зв`язку з тим, що позивач не мав документів, що посвідчувалим його право на земельну частку (пай) з земель колишньої колективної вланості КСП "Нива". Вказане підтверджується копією відповідного рішення відповідача від 04.03.2020 року. У свою чергу рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року у справі №185/1733/21 встановлено факт, що у додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Нива», серії ДП, який зареєстрований 03 серпня 1995 року за №11, а саме - списку громадян, членів колективного сільськогосподарського підприємства під номером 119 значиться [PERSON] , [INFO] . Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень частин дев`ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Частиною другою статті 23 ЗК України 1990 року визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження № 61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Отже, після постановлення рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року у справі №185/1733/21 про встановлення факту, що у додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Нива», серії ДП, який зареєстрований 03 серпня 1995 року за №11, а саме - списку громадян, членів колективного сільськогосподарського підприємства під номером 119 значиться [PERSON] , [INFO] , позивач повинен був повторно звернутися до відповідача із відповідною заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо зазначеного паю. Суд не погоджується з доводами відповідача-2 про необхідінсть застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року по справі №6-152цс14 визначено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Відповідно до встановлених обставин справи та вимог закону, позивач набував право на земельну частку (пай) з дня видачі державного акта на землю, в додатку до якого він значиться під №119. З цього часу вказане право позивача не оспорювалось та припинено не було. Лише при оформленні права власності на землю у 2019 році на підставі існуючого права на земельний пай, позивачу було відмовлено з підстав помилки у його імені, тобто невизнання його права, за захистом якого він звернувся, може мати місце саме з цього часу. Таким чином суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки він тривав до 16 січня 2022 року, а позов було подано до суду в межах вказаного строку. У свою чергу суд звератє увагу на доводи відповідача-1 та приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не зазначено та не надано суду жодних належних доказів на підтвердження факту звернення ним до відповідача із вказаною вище заявою та відмови з боку відповідача повторно отримати зазнчаений дозвіл. Окрім цього, позивачем не зазначено та не надано суду жодних доказів наявності будь-яких правопорушень в діях чи бездіяльності відповідача, які вплинули на права та законні інтереси позивача. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Беручи до уваги зазначене вище, звертаючи увагу на вказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про передчасність звернення позивача до суду із вказаним позовом, оскільки позивачем не надано суду доказів відмови відповідача за його зверненням із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо зазначеного паю. Звернення до суду до цього моменту є передчасним, і в такому випадку суд підміняє органи місцевого самоврядування та виконавчої влади, що не відповідає закону, тобто позивач обрав неефективний (передчасний) спосіб захисту за наявності альтернативного ефективного способу захисту. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed