Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

07 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить суд : стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги та послуги по утриманню житлового приміщення - квартири [ADDRESS] в розмірі 7056,52 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 3 492,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в 1975 році батько позивача [PERSON] отримав ордер № 1209 на вселення в квартиру [ADDRESS] та його сімї в складі : дружини - [PERSON] , дочки [PERSON] , дочки [PERSON] та сина [PERSON] . Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] померли. На даний час в квартирі зареєстровані : позивач [PERSON] , син позивача - [PERSON] , онук позивача - [PERSON] та племінниця позивача - [PERSON] , а також брат позивача [PERSON] та племінник позивача [PERSON] . Після смерті батьків позивач сама утримує квартиру. Інші квартиронаймачі, окрім відповідача з його сином, періодично відшкодовують позивачу частину витрат на утримання квартири та комунальних послуг. Так, за період з 01.08.2019 року по 01.08.2022 року позивачем було сплачено комунальних послуг на загальну суму 28 226,07 грн. Оскільки у вищевказаній квартирі зареєстровано 4 повнолітні особи, частка зобов`язання відповідача у витратах складає 7 056,52 грн. Відповідач за період з 2019-2022 року не проводив жодної оплати по утриманню житла, так само і на сьогоднішній день між позивачем та відповідачем не досягнуто жодної згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири. Тому, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явилася, натомість подала до суду заяву, якою просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач також в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, натомість подав до суду заяву, в якій позов визнав частково, а саме в частини відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, щодо стягнення з нього судових витрат по сплаті послуг з надання правової допомоги заперечує. Розгляд справи просив провести у її відсутність. Треті особи також в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Проте, подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи провести у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Судом встановлено, що в 1975 році батько позивача [PERSON] отримав ордер № 1209 на вселення в квартиру [ADDRESS] та його сімї в складі : дружини - [PERSON] , дочки [PERSON] , дочки [PERSON] та сина [PERSON] (а.с. 8). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного акту Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 30 жовтня 2006 року (а.с. 6). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного акту Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 14 травня 2016 року (а.с. 7). На даний час в квартирі зареєстровані : позивач [PERSON] , син позивача - [PERSON] , онук позивача - [PERSON] та племінниця позивача - [PERSON] , а також брат позивача [PERSON] та племінник позивача [PERSON] , що підтверджується копією довідки за № 1926 від 20.09.2017 року виданої директором КП «ЖРЕУ» Хворостянка І.М. (а.с. 13), а також копіями Витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 14, 15, 16). Як вбачається з матеріалів справи, позивач сама утримує квартиру. Інші квартиронаймачі, окрім відповідача з його сином, періодично відшкодовують позивачу частину витрат на утримання квартири та комунальних послуг. Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Київоблгаз Збут» та [PERSON] за період з 01.08.2019 року по 01.08.2022 року нараховано та сплачено 14 791,44 грн. (а.с. 17). Згідно Архіву нарахувань за період липень 2019 року по липень 2022 року КП «ЖРЕУ» позивачем сплачено 5793,55 грн. (а.с. 18). Також, відповідно до архіву нарахувань за період жовтень 2018 - липень 2022 року КП «ВУКГ» позивачем сплачено 4524,27 грн. (а.с. 19-20). Таким чином, за період з 01.08.2019 року по 01.08.2022 року позивачем сплачено комунальних послуг на загальну суму 28 226,07 грн., що підтверджується копіями квитанцій. Оскільки у вищевказаній квартирі зареєстровано 4 повнолітні особи, частка зобов`язання відповідача у витратах складає 7 056,52 грн. Згідно ч. 1 ст. 6-1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. У відповідності Закону України № 2189-VІІІ до п. 6 ч. 1 ст. 1 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України № 2189-VІІІ визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З аналізу наведених норм вбачається, що співвласники, які володіють майном на праві спільної сумісної (або часткової) власності, зокрема житловим приміщенням, несуть рівні обов`язки, щодо утримання такого майна, якщо інше не встановлено угодою між ними. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Положеннями статті 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Вказані норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов`язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього. При реалізації боржником, який виконав солідарний обов`язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов`язання, а саме основне солідарне зобов`язання перетворюється на регресне часткове, а боржник, який виконав солідарний обов`язок за основним зобов`язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов`язанням. Верховний Суд в постанові від 15 квітня 2021 року по справі за № 638/5001/17 зазначив, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено також Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі за № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі за № 703/2200/15-ц. Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, [PERSON] як співвласник квартири [ADDRESS] виконала обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, а тому позивач має право вимагати від іншого співвласника [PERSON] відшкодування 1/4 частини вартості цих витрат. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. Наведене підтверджується квитанцією про сплату № 9771-2980-6938-5862 від 07.10.2022 року. З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Судом встановлено, що 29 вересня 2022 року між Адвокатом Лук`яновою Н.М. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 46). Згідно акту виконаних робіт від 01.10.2022 року, Адвокат Лук`яненко Н.М. надала [PERSON] юридичні послуги у формі аналізу документів та складанні позовної заяви на загальну суму 2500,00 грн. Позивачем вказану суму сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №P24A327281721D52466 від 01.10.2022 року. Зважаючи на це, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті послуг за надання правничої допомоги в розмірі 2500,00 грн.

Outcome: approved