Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), [PERSON] про відшкодування шкоди посилаючись на те, що 06 листопада 2020 року, близько 23 год. 30 хв., на автодорозі Красилів-Теофіполь, неподалік с. Корчівка, Красилівського району, Хмельницької області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, у якій автопоїзд марки «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «TRAILOR SYY 3 CX», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер в реанімаційному відділенні Красилівської ЦРЛ Хмельницької області. За вищевказаним фактом уповноваженими органами було внесено відомості до ЄРДР під № 120202240000000521. 22 грудня 2020 року слідчим органу досудового розслідування, кримінальне провадження №120202240000000521 закрито за відсутності складу кримінального правопорушення в діях водія [PERSON] . Внаслідок загибелі [PERSON] , який є батьком загиблого, завдано моральну шкоду. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автопоїзда марки «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «TRAILOR SYY 3 CX», державний номерний знак [NUMBER] , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісів № АР/8156189 та № АР/8156190, то ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про ОСЦВ») порядку. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 06 листопада 2020, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 5 000 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 60 000,00 грн. (5 000 х 12 = 60 000,00 грн.). 04 грудня 2020 року відповідач звернувся до відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про відшкодування спричиненої йому внаслідок ДТП шкоди. Однак, відповідач прийняв рішення про часткове відшкодування позивачу шкоди у розмірі 25 338 грн., яку перерахував на розрахунковий рахунок позивача у АТ «Альфак-Банк». Стверджує, що таке рішення страховика не відповідає приписам п. 27.3 ст. 33 ЗУ Про ОСЦВ», тому у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перед позивачем виник борг з відшкодування страхової виплати у розмірі 34 662 (60 000 - 25 338) грн. Крім того, 18 січня 2021 року він звертався з письмовою заявою до [PERSON] , як власника транспортного засобу «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , про відшкодування спричиненої йому шкоди смертю [PERSON] , але відповідь на відшкодування шкоди не отримав. Тому просить стягнути на його користь з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» моральну шкоду в розмірі 34 662 грн. та з [PERSON] , як власника транспортного засобу моральну шкоду у розмірі 240 000 грн. Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подав до суду відзив, в якому він заперечив щодо задоволення позову, стверджував, що обов`язок відшкодування завданої шкоди у страховика виникає у тому випадку, коли завдавач шкоди вчинив неправомірні дії, і між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а також вина особи. Оскільки в діях водія забезпеченого транспортного засобу [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, і жодних вимог передбачених Правилами дорожнього руху ним порушено не було, а з проведеної у межах кримінального провадження експертизи було встановлено технічну неможливість уникнення зіткнення із пішоходом, тому водій забезпечного транспортного засобу не міг передбачати таку подію та не міг її відвернути. Таким чином, відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки пішохід [PERSON] своїми діями створив небезпеку (лежав на проїзній частині автомобільної дороги на смузі руху автомобіля на такій віддалі до останнього, яка була недостатньою для уникнення наїзду), яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень. Ураховуючи, що відсутність у водія транспортного засобу «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є обставиною непереборної сили, а тому відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється відвід відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Відповідно до пункту 32.1 статті 32 ЗУ «Про ОСЦВ» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Отже, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до зазначеної норми закону, не може бути відшкодована шкода, заподіяна при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Тому звернення з цивільним позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є передчасним, оскільки ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не вчинило жодних дій, що свідчили б про порушення установленого ЗУ «Про ОСЦВ» порядку прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування або ж невизнання права позивача на отримання страхового відшкодування, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому щодо доводів представника ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про наявність та доведеність непереборної сили, що виключає цивільно-правову відповідальність відповідачів заперечив, у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того, не погоджується з твердженням представника відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про те, що постановою про закриття кримінального провадження доведено непереборну силу, а саму постанову вважає такою, що прийнята передчасно, без повного, всебічного, об`єктивного дослідження фактичних обставин ДТП у кримінальному провадженні. Зазначає, що у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України, не означає відсутності вини для цивільно-правової відповідальності. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив, в якому заперечуючи проти задоволення позову послався на ту обставину, що враховуючи відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП - є непереборною силою, оскільки зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від водія, при усій обачливості його дій та/або поведінки, [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, звільняється від відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. В судовому засіданні в залі суду представник позивача вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вимоги позову не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в відзиві на позов просив справу розглянути у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 06 листопада 2020 року, близько 23 год. 30 хв., на автодорозі Красилів-Теофіполь, неподалік с. Корчівка, Красилівського району, Хмельницької області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, у якій автопоїзд марки «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «TRAILOR SYY 3 CX», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який, перебував на проїжджій частині дороги в лежачому положенні, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. [INFO] внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень [PERSON] помер в реанімаційному відділенні Красилівської ЦРЛ Хмельницької області, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12020240000000521 від 07 листопада 2020 року та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого ВРЗ СТ СУ ГУНП в Хмельницькій області від 22 грудня 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020240000000521 від 07 листопада 2020 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що в умовах даної події водій автопоїзда марки «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «TRAILOR SYY 3 CX», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди не вбачається. [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП. Висновком експерта № 10.1-0432:20 встановлено, що в умовах даної події водій автопоїзда марки «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «TRAILOR SYY 3 CX», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , виконуючи вимоги п.п. 12.2, 12.3 ПДР України, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , як шляхом застосування екстреного гальмування, так і шляхом об`їзду, оскільки величина відстані, необхідної для об`їзду або повної зупинки автопоїзда, перевищує величину відстані, на якій водій [PERSON] мав об`єктивну можливість виявити пішохода [PERSON] в межах видимості дороги. З технічної точки зору, до виникнення даної ДТП могло призвести перебування пішохода [PERSON] на смузі руху автопоїзда та таких обставин, за яких водій автопоїзда у складі тягача «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «TRAILOR SYY 3 CX», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , діючи відповідно до вимог ПДР України, був позбавлений технічної можливості запобігти наїзду на вказаного пішохода. Згідно з висновком експерта від 27 листопада 2002 року № 2256 при судово-токсикологічній експертизі крові від трупа громадянина [PERSON] , 1992 року народження, наявність етилового (винного) алкоголю не виявлено. Не виявлено: метиловий, пропіловий, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери. Позивач [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , який загинув у результаті ДТП. Власником транспортного засобу «RENAULT-MAGNUM 440», державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «TRAILOR SYY 3 CX», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , який на момент ДТП був фізичною особою-підприємцем, з яким водій [PERSON] перебував у трудових правовідносинах (працював водієм), що підтверджується копією . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісів № АР/8156189 та № АР/8156190. Згідно полісу № АР/8156189 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (строк дії з 02 липня 2020 року по 01 липня 2021 року включно) страхувальником є [PERSON] , а забезпеченим транспортним засобом - RENAULT-MAGNUM 440, р.н. [NUMBER] . Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000 грн.; за шкоду, заподіяну майну 130000 грн. Згідно полісу № АР/8156190 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (строк дії з 02 липня 2020 року по 01 липня 2021 року включно) страхувальником є [PERSON] , а забезпеченим транспортним засобом «TRAILOR SYY 3 CX» р.н. [NUMBER] . Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн. 04 грудня 2020 року позивач подав до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування. ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», розглянувши заяву позивача щодо виплати страхового відшкодування прийняв рішення про його виплату у розмірі 25 338,00 грн., яку перерахував на розрахунковий рахунок у АТ «Альфа-Банк». Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3 ЗУ «Про ОСЦВ» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 ЗУ «Про ОСЦВ» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про ОСЦВ» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із статтею 22 ЗУ «Про ОСЦВ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про ОСЦВ»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди;подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі підтвердження своїх заперечень посилались на те, що в рамках кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] було встановлено, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , як шляхом застосування екстреного гальмування, так і шляхом об`їзду. Таким чином, відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення автопоїзда з пішоходом не залежало від водія при усій обачливості його дій та/або поведінки. Суд не може погодитися з вказаними твердженнями відповідачів, оскільки, як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. Зважаючи на вказане сама по собі відсутність технічної можливості водія уникнути ДТП не є непереборною силою. Вказаний висновок зроблений з урахуванням висновків зроблених Верховним Судом у постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 та від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21. У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі частини другої статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Як вбачається з матеріалів справи ДТП відбулося в темну пору доби, в умовах відсутності зовнішнього освітлення. Доказів того, що потерпілий [PERSON] в момент наїзду на нього у стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачами в судовому засіданні не доведено належними та допустимим доказами, що шкода була заподіяна внаслідок дії непереборної сили, умислу чи грубої необережності потерпілого, що в свою чергу, стало б підставою для відмови або зменшенню розміру шкоди. З матеріалів справи суд також не може, поза розумним сумнівом, констатувати грубу необережність в діях пішохода [PERSON] . Відповідно до статті 27.3 ЗУ «Про ОСЦВ» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 вересня 2020 року становив 5000 грн., а отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 12 х 5000 = 60 000 грн. ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила страхову виплату на користь [PERSON] в розмірі 25 338 грн., яку перерахував на розрахунковий рахунок позивача у АТ «Альфак-Банк». Вказана обставина сторонами не заперечується та визнається. Оскільки дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув син позивача, є страховим випадком, в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого. Таким чином, з страховика ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у відповідності до приписів ст. 27.3 ЗУ «Про ОСЦВ» підлягає до стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 34662 грн. (60 000 грн. - 25 338 грн.), а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з власника джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнанні найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи наведене, у зв`язку з недоведеністю відповідачами факту заподіяння моральної шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, обов`язок з відшкодування моральної шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, відповідно до вимог статей 1167, 1187 ЦК України покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, наявність причинного зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою і моральною шкодою, яка настала, характеру та обсягу моральних страждань [PERSON] , зумовлених глибокими емоційними переживаннями викликаними втратою сина, однак,

Outcome: partial