Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1987 року. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25.02.2021р. шлюб розірвано. Спірна квартира за адресою: [ADDRESS] у якій на даний час проживає відповідач, розташована у будинку, який належить ОК «Обчислювач-12», членом якого з 1990 року є його дружина відповідач [PERSON] . За час перебування у шлюбі вони проживали спільно та вели спільне господарство, несли спільні витрати на життя. Пайовий внесок за дану квартиру у розмірі 52 288,00 грн. сплачений у повному обсязі. Однак відповідач, як член кооперативу, так і не подала необхідного пакету документів для реєстрації права приватної власності на спірну квартиру для отримання правовстановлюючих документів на неї. Пай за кооперативну квартиру був сплачений ними за час шлюбу під час спільного проживання за період з 1987 по 2011р. за спільні кошти, а тому квартира за адресою: [ADDRESS] є їх спільною сумісною власністю .Відповідач у добровільному порядку не бажає поділити спільне майно та завершити процес оформлення права власності на квартиру. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу без його участі. Позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином , причини неявки не відомі. В матеріалах справи містяться пояснення представника відповідача в яких він зазначив, що з документів доданих до матеріалів справи не можна встановити чи повністю внесений пайовий внесок. Позивачем також не доведено з посиланням на докази, той факт, що оплата пайових внесків здійснювалося під час шлюбу за спільні кошти та не зазначено кінцеву дату їх сплати. Видача ордеру не є доказом сплати пайового внеску. Третя особа- [PERSON] в судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином , причини неявки не відомі. У письмових поясненнях заперечував проти задоволення позову та зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, що паєнакопичення було внесене за рахунок спільних коштів, а також того, що за час шлюбу відбулась повна виплата пайового внеску. Представником позивача надано заперечення на відзив третьої особи в якому зазначив, що відповідно до листа від 19.01.2021р. № 63 виданої головою ОК «Обчислювач-12», [PERSON] являється членом вказаного кооперативу і їй в цьому кооперативі належить кооперативна квартира за адресою: [ADDRESS] . Член кооперативу [PERSON] повністю внесла свій пайовий внесок. Із ордера вбачається, що кооперативна спірна квартира надавалась відповідачу [PERSON] на сім`ю, яка складається із трьох осіб вона, чоловіка та дитина. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.03.2021року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2021року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до розпорядження № 528 від 30.08.2022р., цивільну справу №759/5305/21 в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями передано судді Петренко Н.О. у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Коваль О.А. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2022р. прийнято до провадження судді Петренко Н.О. вказану справу та призначено судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] з 13.03.1990 р. по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. 21.02.1990р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було видано ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с.14/. Як вбачається із листа голови правління ОК «Обчислювач-12» пайовий внесок по квартирі [ADDRESS] сплачено в повній мірі/а.с.12/. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25.02.2021 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано/а.с.16-17/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек , єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано/а.с.18/. Як вбачається із архівної довідки Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 13.09.2021р. № 108-12079 [PERSON] , [INFO] з 12.06.1978 р. прийнятий учнем ливарника цеху № 6 ; з 21.12.1987 року присвоєно 3 розряду ливарника на машинах відцентрового лиття ливарного цеху № 6; з 01.04.1989 р. у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці, встановлено 3 розряд ливарника на машинах відцентрового лиття ливарного цеху № 6; з 31.07.1997р. звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням/а.с.114-119/. У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК УРСР, статтею 15 Закону України "Про власність", пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи зокрема таке: пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частин першої-другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України у п. 9 чинної на час виникнення і існування спірних відносин постанови «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998 року, роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Судом встановлено, що право власності на пай, крім члена житлово-будівельного кооперативу - [PERSON] , мав її чоловік - [PERSON] у якого виникло право спільної власності на пай відповідно до розміру часток у загальній сумі пайового внеску. Враховуючи, що за час перебування сторін у шлюбі за квартиру за адресою: [ADDRESS] було сплачено повний пайовий внесок за рахунок спільних коштів, а також зважаючи на відсутність документів на спростування цих обставин, суд дійшов висновку , що позивач [PERSON] має право на частину спірної квартири, а тому позов підлягає задоволенню. Доказів на спростування того, що спірна квартира не входить до майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved