Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати [PERSON] батьком її сина [PERSON] та стягнути з нього аліменти на його утримання. Позов мотивований тим, що з 2008 року по 2016 рік вона проживала разом із [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Під час реєстрації дитини відомості про батька були записані зі слів матері. Відповідач приходив до сина, спілкувався з ним та дарував іграшки, що на її думку свідчить про визнання ним дитини. Однак в зв`язку з тим, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги та утримання сина то вона просить суд стягнути з нього аліменти на його утримання. В зв`язку з тим, що вирішити питання про визнання батьківства в поза судовому прядку неможливо, позивачка звернулася до суду з даним позовом. 07 травня 2021 року провадження у справі було відкрите та призначено розгляд справи до підготовчого судового засідання. 18 червня 2021 року підготовче судове засідання було закрите, а справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ). Позивачка в судовому засідання позов підтримала та просила суд його задовільнити у повному обсязі. В судове засідання призначене на 18 листопада 2022 року, позивачка не з`явилась. Представник позивачки, адвокат Дем`яненко О.А. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовільнити з підстав наведених у позовній заяві. Окрім того просив стягнути на користь позивачки витрати на правову допомогу, судовий збір та за проведення експертизи. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що він дійсно перебував у близьких стосунках з [PERSON] . Після того як позивачка повідомила йому, що вагітна та після того народила сина, він не відмовлявся від нього та визнавав, що то його син. Не заперечує проти того щоб його було записано батьком сина [PERSON] . Однак заперечує проти розміру аліментів, які просить стягнути з нього позивачка. Вказав на те, що на його утриманні перебуває син [PERSON] , а тому просив суд стягнути з нього аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку. Представник відповідача, адвокат Вакуленко О.П. в судовому засіданні просив суд стягувати аліменти з відповідача з моменту внесення змін до актового запису про народження дитини, а не з моменту подання позову до суду. Представник третьої особи, яка не заявляє сасотсійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від начальника ВДРАЦС у м. Сміла Черкаського району Черкаської області про розгляд справи у відсутності їх представника та про те, що вони не запречують проти вимог заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. У відповідності до ч.1 ст. 8 даної Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Згідно ч.1 ст.3 згаданої Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Отже, саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Пунктом 9 вище вказаної постанови визначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них . Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної. Відповідно до ст. 130 СК України, заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 грудня 2014 року батьками [PERSON] , [INFO] , вказано: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Позивачка в позовній заяві зазначила, що вона під час реєстрації народження сина, зазначила батьківство дитини з її слів, де вказала своє прізвище, але ім`я та по батькові відповідача. З висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» ДОР № 1103 від 15 липня 2022 року, вбачається, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999% (а.с. 70-73). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов в частині батьківства та той факт, що він дійсно є батьком сина позивачки [PERSON] . Ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказує на те, що бставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд, не має обґрунтованого сумніву, щодо визнання відповідачем позову в частині визнання батьківства, а чи добровільності такого визнання, відповідно вказані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до пункту 20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст.128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. За ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає, що для повного і гармонійного розвитку дитини, її особистості, вона має зростати під опікою і вихованням рідного батька, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім вимоги про визнання батьківства, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини заробітку відповідача, щомісячно починаючи з дня поданчі даного позову до суду і до повноліття дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав частково та вказав, що в нього на утриманні є малолітня дитини син [PERSON] , який також потребує коштів, а тому він не взмозі сплачувати аліменти в тому розмірі, який вказує позивачка. Просив суд стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини всих видів його заробітку щомісячно, однак не з моменту подання позову до суду, а з моменту внесення відповідних змін до свідоцтва про народження сина. З довідки виданої головою правління ОСББ «Сузіря - 2» № 15 від 08 квітня 2021 року вбачається, що позивачка [PERSON] проживає разом із [PERSON] (а.с. 7). Відповідач [PERSON] з 12 січня 2017 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 січня 2017 року (а.с.26). Від даного шлюбу відповідач [PERSON] має дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 квітня 2017 року (а.с.27). З довідки виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 1216 від 19 травня 2021 року, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.28). Дружина відповідача [PERSON] та їх син [PERSON] зареєстровані та проживають по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Білозірської сільської рали № 1217 від 19 травня 2021 року (а.с.29). Відповідач [PERSON] , як на підставу для заперечень проти вказаного позивачкою [PERSON] розміру аліментів, зазначив, що він утримує малолітнього сина [PERSON] на якого сплачує аліменти щомісячно. З наданих довідок про доходи № 4589, № 5490, № 3591 від 17 листопада 2022 року, вбачається, що [PERSON] працює провідним спеціалістом у Виконавчому комітеті Білозірської сільської ради. Відповідно до вказаних вище довідок вбачається, що з [PERSON] із заробітної плати вираховуються аліменти. Однак з наданих відповідачем [PERSON] довідок не вбачається, відповідно якого документу вони стягуються, їх розмір (частка) та на користь кого їх стягнуто. Рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] відповідач до суду не надав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 та ч. 1 ст. 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина або інших обставин, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Зі змісту ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підставою для зменшення розміру частки аліментів на утримання сина [PERSON] , відповідач зазначив те, що в нього народився син [PERSON] , який перебуває на його утриманні. Однак, жодних доказів перебування саме на його утриманні сина [PERSON] відповідач до суду не надав, навпаки надав до суду довідку, відповідно до якої син проживає разом із матір`ю, дружиною відповідача. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143 цс 13. Згідно ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Факт народження у відповідача сина [PERSON] не є безумовною підставою, яка дійсно свідчить про те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) щомісячно. Згідно правил ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Що стосується клопотання представника відповідача, адвоката Вакуленка О.П., про стягнення аліментів з часу внесення відомостей про батька до свідоцтва про народження дитини, а не з дня подачі позову до суду, суд зазначає наступне. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Іншого часу з якого слід стягувати аліменти законодавством не передбачено, а тому суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача, адвоката Вакуленка О.П. не ґрунтується на нормах закону та відповідно до задоволення не підлягає. Окрім того, позивачка в позовній заяві та її представник, адвокат Дем`яненко О.С., в судовому засіданні просили суд стягнути з відповідача понесені ними судові витрати, витрати на правову допомогу та на проведення експертизи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає до задоволення, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн., як на користь позивача так і на користь держави. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема і витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.2,3 ст. 137 ЦПК України). Позивачка на підтвердження понесених нею витрат надала до суду квитанцію про сплату нею судового збору в сумі 908 грн. за № 32182 від 14 квітня 2021 року (а.с.1), договір про надання професійної правничої допомоги від 08 квітня 2021 року (а.с.8), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 274 від 19 листопада 2007 року (а.с. 9), акт прийому передачі наданих послуг від 14 квітня 2021 року (а.с.11) та квитанцію б/н від 14 квітня 2021 року (а.с.10), відповідно до якої [PERSON] сплатила адвокату Дем`яненку О.А. 3000 грн. На підтвердження понесених витрат за проведення експертизи позивачка надала до суду копію договору про надання послуг № 1103 від 05 липня 2022 року, відповідно до якого вартість робіт складає 9864 грн. 93 коп. (а.с.79). Відповідно до квитанції № 0.002598674984.1 від 05 липня 2022 року [PERSON] сплатила за договором від 05 липня 2022 року 9864 грн. 93 коп. на рахунок експертної установи. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат підлягають до задоволення. Відповідно з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати в сумі 13772 грн. 93 коп. (908+3000+9864,93). Після постановлення рішення по справі, до суду надійшло клопотання відповідача про відмову у стягненні з нього на корисить позивача витрат за правничу допомогу або суттєвого їх зменшення. Клопотання мотивоване тим, що правнича допомога має бути співмірна задоволеню вимог, обсягу та часу витраченого представником позивача, складності справи та її об`єму. Вважає, що вартість години роботи адвоката, яка склала 25% від мінімальної заробітної плати, не є співмірною з реальним обсягом такої допомоги, адже на його думку, було витрачено незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді. Відповідно до норм ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, на які посилається відповідач, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вказана вище норма права передбачає право сторони, яка понесла судові витрати на протязі 5 днів після ухвалення рішення суду надати докази їх понесення, за умови, що така сторона під час судових дебатів зробила відповідну заяву. Позивачка та її представник, адвокат Демяненко О.А., надали суду докази понесених витрат до закінчення судових дебатів та клоптань в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України не заявляли. Таким чином, суд приходить до висновку, що подане відповідачем клопотання є необгрунтованим жодними належними та допустити доказами, а відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, саме на ньому лежить обов`язок доведеності не співмірності понесених позивачкою витрат, тому не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved