Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.01.2017 позивач уклав з Акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» договір №SAMDNWFD0071440638300 про вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців та Додаткову угоду до вказаного договору, згідно умов яких позивач мав право поповнювати вклад та щомісячно отримувати проценти по вкладу за загальною ставкою 20% річних. Окрім цього, даною додатковою угодою було передбачено, що Банк також перераховує на бонусний рахунок позивача «Бонус плюс» суму нарахованих процентів у розмірі 2% річних. Згідно умов вказаних документів, позивач не мав можливості знімати готівку з даного рахунку «Бонус плюс», однак міг купувати товари в певних торгових точках, які працювали на партнерських основах з рахунком «Бонус плюс». Разом з цим, у травні 2022 позивачу стало відомо, що з його бонусного рахунку зникли грошові кошти, у зв`язку з цим, останній звернувся до АТ «КБ «Приватбанк». Так, від 11.07.2022 листом АТ «КБ «Приватбанк» надано відповідь на звернення позивача щодо його коштів, та зазначено, що «Банком було прийнято рішення щодо закриття програми «Бонус Плюс». Клієнти, які бажали використати накопичені бонуси могли це зробити до 30.04.2022 у відповідності до умов програми «Бонус Плюс». Не використані бонуси у розмірі 41 576,20 грн. банк направив на рахунок Збройних Сил України 04.05.2022». Таким чином, на думку позивача, банк неправомірно розпорядився його коштами, які були накопичені на його рахунку № [NUMBER] , у зв`язку з цим позивач був змушений звернутись до суду та просить повернути кошти на зазначений рахунок. 25.08.2022 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 14.11.2022 позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій останній просить суд: - стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь [PERSON] протиправно використані 04.05.2022 працівниками банку на власний розсуд наявну належну клієнту на бонусному рахунку «Бонус плюс» суму процентів за вкладом в розмірі 41 576,20 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток та розміщенням інформації про розгляд справи на офіційному сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, відповідачем не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 2 до Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до частини третьоїстатті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно зіст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьоїстатті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно достатті 1073 ЦК Україниу разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, при розгляді встановлено, наявність укладення депозитного договору, рахунку на який нараховувались проценти та те, що підтвердив Банк у своєму листі наявність коштів у розмірі 41 576,20 грн., які були списані Банком без надання дозволу на те клієнтом. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог та необхідності у їх задоволенні в повному обсязі, а протилежного відповідачем не спростовано. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., оскільки позивач звільнений від оплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved