Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім ІІІиркеті» в особі Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім ІІІиркеті» з позовом та з урахуванням уточненої позовної зави просив суд стягнути з відповідача на свою користь 417 603, 49 грн різниці між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування та суму сплаченого судового збору в розмірі 4388,037 грн.; 1200 грн витрат на транспортні послуги та 20000 грн моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 16 квітня 2019 року о 7 год 50 хв сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля марки MERSEDES, д.н.з [NUMBER] та автомобіля Skoda Yeti д.н.з. [NUMBER] , у результаті даної ДТП було пошкоджено автомобіль Skoda Yeti д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. Зазначено, що постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21..08.2019 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як вказав позивач, цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПАТ «СК «Українська Страхова група» на підставі договору (полісу) № АК/8250730 та відповідно до п.4 вказаного полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн. Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода на суму 517 503,49 грн, на підставі звіту № ДКЦВ - 18672 -К про оцінку вартості ( розміру) збитків. На даний час автомобіль не відновлено та відповідно до вказаного вище звіту, вартість відновлювального ремонту із врахуванням експлуатаційного зносу запчастин, що підлягають заміні складає 534 351 грн 22 коп., ринкова вартість автомобіля становить 517603,49 грн. Зазначає, що власником транспортного засобу MERSEDES, д.н.з [NUMBER] є представництво АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» а водій [PERSON] є працівником, який безпосередньо керував даним автомобілем, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником, що перебуває з ним у трудових відносинах . У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, в порядку ст. 1194 ЦК України, різницю між фактичним розміром збитків та страховим відшкодуванням у розмірі 417603,49 грн. Також зазначає, що йому завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яку він оцінив у 20000 грн. Ухвалою судді від 02.04.2020 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, а позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Заявою від 22.05.2020 усунуто недоліки позовної заяви та надано нову редакцію позовної заяви, де відповідачем визначено АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім ІІІиркеті» в особі Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім ІІІиркеті». Ухвалою судді від 27 травня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 14.04.2021 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Задоволено клопотання позивача та витребувано від відповідача Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» належно засвідченні копії свідоцтва про реєстрацію представництва фірми Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», Положення про представництво, Свідоцтво та Статус фірми, а також документи відносно водія [PERSON] , а саме: копію наказу про зарахування на роботу або трудовий договір, посадову інструкцію, шляховий лист від 16.04.2019. Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання 16 листопада 2022 року сторони не з`явилися. Представник позивач у заяві від 16.11.2022 просив слухати справу у його відсутність. Відповідач свого представника до суду не направив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 03.11.2022 відповідач отримав судову повістку на 16.11.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Встановлено, що 16 квітня 2019 року о 7 год. 50 хв. сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля марки MERSEDES, д.н.з [NUMBER] та автомобіля Skoda Yeti д.н.з. [NUMBER] , у результаті даної ДТП було пошкоджено автомобіль Skoda Yeti д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 08.2019 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Убачається, що цивільно-правова відповідальність Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім ІІІиркеті» була застрахована в ПАТ «СК «Українська Страхова група» на підставі договору (полісу) № АК/8250730 та відповідно до п.4 вказаного полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну становила 100000 грн. Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода на суму 517 503,49 грн, що підтверджується звітом № ДКЦВ - 18672 -К про оцінку вартості ( розміру) збитків. На даний час автомобіль не відновлено та відповідно до вказаного вище звіту, вартість відновлювального ремонту із врахуванням експлуатаційного зносу запчастин, що підлягають заміні складає 534 351 грн 22 коп., ринкова вартість автомобіля становить 517 603,49 грн. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що власником транспортного засобу MERSEDES, д.н.з [NUMBER] є акціонерне товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», а водій [PERSON] є працівником, який безпосередньо керував даним автомобілем, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником, що перебуває з ним у трудових відносинах на що суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі,а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. Тобто на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Суд враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Звертаючись до суду, будь-яким чином пред`явлення позову до вказаного в позові відповідача позивач не обґрунтував. Так, дійсно, цивільно-правова відповідальність Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім ІІІиркеті» була застрахована у страховій компанії ПАТ «СК» Українська страхова група», а саме автомобіль марки MERSEDES, д.н.з [NUMBER] , однак будь - яких даних які б свідчили, що [PERSON] перебував у трудових відносинах на момент ДТП з відповідачем акціонерним товариством суду не надано. Крім того, суд враховує, що відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України при зверненні до суду позивач зобов`язаний вказати в позові повне найменування відповідача, а також інші дані, які дають можливість його ідентифікувати. Згідно з ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивач - це особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин. Відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги. З точки зору ч.1 ст.2 ЦПК України завдання та основні засади цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З даного аналізу випливає, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає, до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не заявить клопотання про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, суд у такому позові відмовляє. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом Тобто, на суд лише покладено обов`язок сприяння учасникам процесу в реалізації ними своїх прав, а не збирання доказів та встановлення осіб, які мають відповідати за позовом. Статтями 83 та 84 ЦПК України врегульовано порядок подання та витребування доказів судом. Тобто,законом на суд у певних випадках лише покладено обов`язок витребувати докази щодо предмету спору за клопотанням сторін. Збирання ж судом інформації щодо кола осіб, які мають відповідати за позовом, суперечить вимогам закону. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, подаючи на виконання ухвали суду позовну заяву до відповідача, позивач будь - яким чином не обґрунтовує, що [PERSON] є співробітником відповідача, а поліс обов`язково страхування відповідно до якого автомобіль, на якому було скоєно ДТП застрахований відповідачем не є належним доказом на підставі якого можна зробити висновок, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем . Крім того матеріали справи не містять доказів, які б достовірно стверджували, що відповідач був власником вказаного автомобіля на момент ДТП, витребувати вказані докази позивач не просив. Суд звертає увагу, що ухвалою судді позовну заяву позивача було залишено без розгляду, а позивачу надався строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів у відповідача, задоволене судом, ухвала суду виконана не була, будь - яких інших клопотань від позивача не надходило, як і не надано підтверджень, що вказані докази збиралися позивачем самостійно. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного вище підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Outcome: dismissed