Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

23.11.2022 [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва із вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка [PERSON] , шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців у вигляді: заборони [PERSON] наближатися на відстань до 500 м до місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] та до дитячого закладу дошкільної освіти №486, розташованого за адресою м. Київ, вул. Івана Виговського, буд. 20-д, який відвідує їхній малолітній син [PERSON] , [INFO] ; заборони [PERSON] вести листування та телефонні переговори з [PERSON] , а також з їхнім малолітнім сином [PERSON] [INFO] без її згоди або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб. В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що 09.12.2017 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Однак під час їхнього спільного проживання [PERSON] зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки та бійки, на прохання заявниці припинити такі дії реагував емоційно, вчиняв скандали та сімейні конфлікти, застосвував щодо неї психоогічне та фізичне насильство, внаслідок чого їхнє спільне проживання було припинене та в подальшому їхній шлюб було розірвано згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2020. З липня 2021 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина. Водночас після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання [PERSON] продовжує вчиняти відносно них із сином домашнє насильство. Зокрема, 11.11.2022 [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , грюкав у двері квартири за місцем проживання заявниці та її сина, його поведінка при цьому була зухвалою та порушувала її права та права її малолітньої дитини, з приводу чого заявницею було подано відповідну заяву до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві. Через вказані обставини заявниця знаходиться в постійному нервовому напруженні, декілька разів втрачала свідомість та лікарі швидкої допомоги ставили їй діагноз «нервовий зрив», у зв`язку з чим вона проходить лікування у психолога.Крім того, внасллідок таих дій [PERSON] їхній малолітній син почав погано спати, постійно знаходиться у нервовому напруженні, плаче, а після зустрічі з батьком має виражені психологічні та неврологічні проблеми. Враховуючи наведене, заявниця просить видати обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка [PERSON] . Ухвалою суду від 23.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання заявниця не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги повністю підтримала. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.12.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2020, ухваленим у цивільній справі №357/6908/20. Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із заявницею за адресою [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . Встановлено також, що після припинення спільного проживання між колишнім подружжям виникають сварки та конфлікти. Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що 14.11.2022 [PERSON] було подано до Шевчеківського УП ГУНП у м. Києві заяву з приводу того, що 11.11.2022 [PERSON] прибув до місця проживання її та їхнього малолітнього сина, де стукав у двері квартири з наміром забрати дитину та залякував їх. Вказана заява була зареєстрована в органі поліції в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» (дурналі єдиного обліку) Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за №62477. При цьому будь яких інших доказів на підтвердження доводів, наведених [PERSON] в обгрунтування заявлених вимог, нею до заяви не додано. Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 (касаційне провадження №61-19328св18) в результаті перегляду справи №756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №404/5203/19 (провадження №61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] наявні конфлікти як між колишнім подружжям, [PERSON] вчинялися дії, спрямовані на вчинення психологічного тиску щодо [PERSON] та їхнього малолітнього сина [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, суд, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] . Водночас, суд вважає, що строк чинності припису слід встановити тривалістю в два місяці, виходячи з того, що саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявниці та її сина. На підставі наведеного,

Outcome: partial