Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи, просить скасувати наказ головного лікаря-експерта Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи №96к від 20.07.2022 року про звільнення лікаря-невропатолога Тернопільської МСЕК №2 [PERSON] на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України, поновити [PERSON] на посаді лікаря-невропатолога Тернопільської МСЕК №2 Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позов мотивовано тим, що вона з 09.04.1999 року працювала на посаді лікаря - невропатолога Обласного МСЕК №2 в складі Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи (створеного на підставі наказу Управління охорони здоров`я облдержадміністрації №2 від 10.01.1999 року). У зв`язку з наслідками КОВІД-19, яким перехворіла в липні 2021 року, виникла хвороба стегнової кістки і суглобів. З 23.10.2021 по 14.11.2021 року була на лікарняному у зв`язку із хворобою. Одночасно з цим, через важку хворобу її матері була змушена її доглядати до смерті в 25.12.2021 році. В січні 2022 року здоров`я позивачки погіршилось (додатково перелом руки) і щойно зменшалось навантаження воєнних подій в Україні була змушена проводити операційне втручання. 20.07.2022 року керівник Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи викликав до себе в кабінет де надав для ознайомлення наказ №96-К від 20.07.2022 року про звільнення її з посади лікаря-невропатолога Тернопільського обласного МСЕК №2 в зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді згідно пункту 2 частини першої статті 40 КЗПП України та трудову книжку. Вважає вказаний наказ незаконним. Зазначає, що єдиною підставою її звільнення було те, що закінчився строк дії посвідчення підтвердження кваліфікації. Разом з тим, відповідно до посвідчення лікаря № [NUMBER] виданого МОЗ України на підтвердження кваліфікації лікаря [PERSON] було підтверджено відповідність кваліфікаційним вимогам за спеціальністю «неврологія» вищої категорії на строк до 10.11.2021 року. Відповідно до пункту 7 Порядку проведення атестації лікарів, лікарі, які протягом року після закінчення п`ятирічного строку з дати попередньої атестації не виявили бажання і не подали документи на чергову атестацію та/або лікарі, яким за рішенням атестаційної комісії відмовлено в атестації або присвоєнні (підтвердженні) кваліфікаційної категорії, та/або лікарі, які не працювали більше трьох років за конкретною лікарською спеціальністю не можуть займатися лікарською діяльністю за цією спеціальністю без відновлення медичної практики шляхом проходження стажування. Тобто, строк нового підтвердження кваліфікації в один рік бере свій відлік з дня спливу п`ятирічного строку з дати попередньої атестації. Зазначала, що через власну хворобу та хворобу матері вона не могла пройти атестацію раніше, разом з тим, планувала її проходження на протязі року, як це передбачено пунктом 7 Порядку. 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, і відповідно до наказу МОЗ України №426 від 07.03.2022 року «Про особливості атестації працівників сфери охорони здоров`я та продовження терміну дії сертифікатів спеціаліста, посвідчень про кваліфікаційну категорію в період дії воєнного стану" зупинено проведення атестації на період дії воєнного стану в Україні. Пунктом 3 наказу встановлено, що термін дії сертифікатів лікаря (провізора)- спеціаліста, сертифікатів спеціаліста, посвідчень про кваліфікаційну категорію, який спливає у період дії воєнного стану, та Посвідчень лікарів про кваліфікаційну категорію, які планували пройти атестацію протягом року після закінчення п`ятирічного строку з дати попередньої атестації, продовжується на 1 рік наказом керівника закладу охорони здоров`я за місцем роботи. Жодних перевірок знань відповідачем проведено не було, а оскаржуваний наказ не ґрунтується на фактичних даних. Крім того, звертає увагу суду, що їй не було запропоновано вакантних посад. Відповідач у своїх заявах по суті просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що в силу вимог розділу 6 посадової інструкції позивача, лікар-невропатолог повинен мати, зокрема, атестаційну категорію по неврології не менше І категорії. Останній раз позивач проходила атестацію для підтвердження категорії лікаря-невропатолога 10.11.16, про що їй було видано посвідчення № [NUMBER] з терміном дії до 10.11.2021 року. Зауважує, що в силу вимог пункту 11 наказу МОЗ №446 від 22.02.19, в редакції, що діяла станом на день прийняття відповідачем наказу про звільнення, установлено, що термін дії посвідчень про кваліфікаційну категорію, який спливає у період дії воєнного стану, та протягом 60 днів з дня його припинення або скасування, продовжується на один рік. Згідно з пункту 5 вказаного наказу лікарям, строк чергової атестації яких настає у 2021 році для атестації необхідно подати щонайменше 50 балів безперервного професійного розвитку, отриманих у 2020 році; у 2022 році для атестації необхідно подати щонайменше 100 балів безперервного професійного розвитку, отриманих у 2020 та 2021 роках. Крім того, п. 3 наказу МОЗ №426 від 07.03.22 передбачено, що термін дії посвідчень про кваліфікаційну категорію, який спливає у період дії воєнного стану, та посвідчень лікарів про кваліфікаційну категорію, які планували пройти атестацію протягом року після закінчення п`ятирічного строку з дати попередньої атестації, продовжується на 1 рік наказом керівника закладу охорони здоров`я за місцем роботи. Разом з тим, термін дії посвідчення про кваліфікаційну категорію позивача сплив не в період дії воєнного стану. В свою чергу, позивач не зверталась до відповідача з повідомленням, що вона планувала пройти атестацію протягом року після закінчення п`ятирічного строку з дати попередньої атестації, і не просила керівника відповідача продовжити позивачу на 1 рік термін дії її посвідчення про кваліфікаційну категорію. Крім того, позивач не надала відповідачу та до суду докази одержання 100 балів безперервного професійного розвитку, отриманих у 2020 та 2021 роках, якщо вона планувала пройти атестацію у 2022 році, тобто протягом року з дня закінчення терміну дії посвідчення про кваліфікаційну категорію, а без відповідних доказів позивач не могла бути допущена до атестації. Звертає увагу, що наказ №426 не пройшов реєстрації в Міністерства Юстиції. Зазначає, що пункт 7 Порядку проведення атестації лікарів, що затверджений наказом МОЗ №446 від 22.02.19 не дозволяє лікарям, термін дії посвідчення про кваліфікаційну категорію яких закінчився, продовжувати працювати лікарем без відповідної атестації і не продовжує термін дії відповідних посвідчення про кваліфікаційну категорію, а визначає лише, що такі лікарі по закінченню року після закінчення п`ятирічного строку з дати попередньої атестації не можуть займатися лікарською діяльністю за цією спеціальністю без відновлення медичної практики шляхом проходження стажування (або курсів спеціалізації), тобто вказана норма висуває до відповідних лікарів додаткові вимоги, а саме - крім проходження атестації необхідно ще пройти стажування або курси спеціалізації. Отже, посилання позивача на пункт 7 Порядку та на пункт 3 наказу МОЗ №426 від 07.03.22, в порядку підтвердження дії посвідчення про кваліфікаційну категорію позивача станом на час її звільнення є безпідставним, оскільки посвідчення про кваліфікаційну категорію позивача закінчило свою дію 10.11.21, тобто ще до оголошення в Україні воєнного стану, та не було продовжене станом на час звільнення позивача, а законодавством не передбачено автоматичного продовження терміну дії посвідчення про кваліфікаційну категорію лікаря. Таким чином, вважає, що позивач була звільнена із займаної посади законно, оскільки її кваліфікація не відповідала займаній посаді на день звільнення, у зв`язку з чим відсутні підстави для поновлення позивача на роботі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у ньому. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у заявах по суті. Розглянувши справу судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [PERSON] 28 червня 1984 року з відзнакою закінчила Тернопільський державний медичний університет за спеціальністю лікувальна справа та їй присвоєно кваліфікацію лікар-лікувальник, що підтверджується дипломом серії [NUMBER] . Відповідно до трудової книжки позивачки, [PERSON] з 09.04.1999 року працює в обласному центрі медико-соціальної експертизи, який 08.04.2008 року перейменований на комунальну установу Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи». 04.11.2002 року присвоєна вища кваліфікаційна категорія по спеціальності «Неврологія», яка нею підтверджена 15.05.2012 року та 10.11.2016 року. Так, відповідно до посвідчення №80 від 10 листопада 2016 року, [PERSON] 03.11.2016 року проходила атестацію в атестаційній комісії при МОЗ України і наказом від 10.11.2016 року їй підтверджено за спеціальністю «Неврологія» вища категорія. Посвідчення дійсне до 10.11.2021 року. Відповідно до наказу головного лікаря Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи №180-к від 03 листопада 2021 року «Про зміну оплати праці працівників у зв`язку із відсутністю кваліфікаційної категорії», вирішено бухгалтерії з 11 листопада 2021 року здійснювати нарахування та виплату заробітної плати як спеціалістам без категорії, до пред`явлення документу, що підтверджує кваліфікаційну категорію, в тому числі [PERSON] . Посадовою інструкцією лікаря-невропатолога обласної МСЕК №2, яка затверджена 03.01.2008 року керівником, визначено завдання, обов`язки, права та відповідальність та кваліфікаційні вимоги. Зокрема, пунктами 2.14 та 3.10 передбачено, що лікар невропатолог систематично підвищує свою професійну кваліфікацію та рівень знань з медико-соціальної експертизи та неврології. Має право підвищувати свою професійну кваліфікацію на курсах удосконалення у встановленому порядку з неврології та медико-соціальної експертизи; у встановлені строки підтверджувати кваліфікаційну категорію шляхом проведення атестації. Пунктом 6 інструкції передбачено, що лікар невропатолог повинен мати стаж з основної клінічної спеціальності «неврології» не менше 3 років, первинну спеціалізацію з медико-соціальної експертизи та атестаційну категорію по неврології не нижче І категорії. Як вбачається з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого консультативних висновків спеціаліста, медичних висновків про тимчасову непрацездатність, на протязі травня 2021 року - липня 2022 року років позивачка тривалий час хворіла, була тимчасово непрацездатна, зверталася за медичною допомогою, в тому числі і в умовах стаціонару. Також, як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] , яка, як стверджує позивачка, є її матір`ю. 08 липня 2022 року головним лікарем експертом Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи повідомлено під розпис, серед інших, [PERSON] , про те, що після закінчення 6-ти місячного терміну з моменту закінчення дії кваліфікаційної категорії її буде переведено на посаду лікаря - стажиста, та буде звільнено. Як видно з протоколу оперативної наради від 20 липня 2022 року у головного лікаря, під час оперативної наради [PERSON] повідомила, що в [PERSON] закінчилася кваліфікаційна категорія, і вона не подала у відділ кадрів нового посвідчення з підтвердженням кваліфікаційної категорії та особистого портфоліо за 2020-2021 роки. [PERSON] запропонував [PERSON] посади лікаря-реабілітолога, сестри медичної або реєстратора медичної обласної МСЕК №2 на час підтвердження нею кваліфікаційної категорії. [PERSON] відмовилася від пропозиції головного лікаря, заявила, що вона не хоче працювати на запропонованих посадах і покинула оперативну нараду. Наказом головного лікаря Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи №96-к від 20 липня 2022 року [PERSON] звільнено з посади лікаря-невропатолога Тернопільської обласної МСЕК №2 у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України. Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити, виходячи із таких міркувань. Враховуючи, що останній день місячного строку для оскарження наказу про звільнення припав на суботу 20 серпня 2022 року, позивачка звернулася в суд із позовом (здала в поштове відділення) 22 серпня 2022 року, наступний робочий день, вона не пропустила місячний строк оскарження наказу. Постановляючи наказ про звільнення позивача з роботи в зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, відповідач підставою вказав наказ МОЗ №446 від 22.02.2019, а саме, що в позивачки 10.11.2021 року закінчився термін дії посвідчення про підтвердження вищої категорії за спеціальністю «Неврологія», а тому, її кваліфікація не відповідає вимогам посадової інструкції. Суд не погоджується із такими доводами, зважаючи на таке. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Приписами пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку - виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Аналіз зазначеної норми трудового законодавства дає підстави для висновку, що в ній йдеться мова саме про «виявлену невідповідність працівника» й роботодавцю для розірвання трудового договору необхідно, насамперед, установити й зафіксувати фактичні дані, які підтверджують, що в результаті недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечно для членів трудового колективу чи громадян, яких працівник обслуговує, що узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів». Відповідно до пунктів «а-в» частини першої статті 77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні працівники мають право на заняття медичною діяльністю відповідно до спеціальності та кваліфікації; належні умови професійної діяльності; підвищення кваліфікації, перепідготовку не рідше одного разу на п`ять років у відповідних закладах та установах. Водночас, згідно з пункту «д» частини першої статті 78 зазначеного Закону медичні працівники зобов`язані постійно підвищувати рівень професійних знань та майстерності. Відповідно до Положення про систему безперервного професійного розвитку медичних та фармацевтичних працівників, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 302, яке діяло до 01 січня 2022 року, безперервний професійний розвиток фахівців у сфері охорони здоров`я (далі - безперервний професійний розвиток) - це безперервний процес навчання та вдосконалення професійних компетентностей фахівців після здобуття ними вищої освіти у сфері охорони здоров`я та післядипломної освіти в інтернатурі, що дає змогу фахівцю підтримувати або покращувати стандарти професійної діяльності відповідно до потреб сфери охорони здоров`я та триває протягом усього періоду професійної діяльності. (п.1) Усі фахівці у сфері охорони здоров`я після здобуття вищої освіти у зазначеній сфері охорони здоров`я та отримання кваліфікації після закінчення навчання в інтернатурі для подальшої атестації відповідно до законодавства зобов`язані дотримуватися вимог до безперервного професійного розвитку. Атестація фахівців у сфері охорони здоров`я здійснюється в порядку, затвердженому МОЗ, з метою перевірки дотримання ними вимог до безперервного професійного розвитку. Результати проходження безперервного професійного розвитку обов`язково враховуються під час атестації для присвоєння або підтвердження кваліфікаційної категорії або кваліфікації працівника чи продовження дії ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики. (п.3). Аналогічні положення зазначені у Положенні про систему безперервного професійного розвитку медичних та фармацевтичних працівників, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України 14 липня 2021 р. № 725 (набрала чинності з 1 січня 2022 року) . Наказом МОЗ від 22.02.2019 року №446, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 березня 2019 р. за № 293/33264 «Деякі питання безперервного професійного розвитку лікарів» затверджено Порядок проведення атестації лікарів (п.1), установлено, що облік балів за проходження безперервного професійного розвитку рекомендований у 2019 році та обов`язковий з 01 січня 2020 року. Щорічна перевірка особистого освітнього портфоліо з балами безперервного професійного розвитку розпочинається у 2021 році (п.3) . Лікарям, строк чергової атестації яких настає: у 2021 році для атестації необхідно подати щонайменше 50 балів безперервного професійного розвитку, отриманих у 2020 році; у 2022 році для атестації необхідно подати щонайменше 100 балів безперервного професійного розвитку, отриманих у 2020 та 2021 роках (п.5). Порядок проведення атестації лікарів, який затверджений наказом МОЗ від 22.02.2019 року №446 визначає механізм проведення атестації лікарів з метою перевірки рівня теоретичних та практичних навичок, здобутих лікарем під час здійснення ним безперервного професійного розвитку. Зокрема, встановлено два види атестації лікарів: 1) атестація на присвоєння кваліфікаційної категорії; 2) атестація на підтвердження кваліфікаційної категорії (п.4 розділу 1) Пунктом 7 розділу 1 Порядку, передбачено, що атестація лікарів на присвоєння або підтвердження кваліфікаційних категорій проводиться за бажанням лікаря. Лікарі, які протягом року після закінчення п`ятирічного строку з дати попередньої атестації не виявили бажання і не подали документи на чергову атестацію та/або лікарі, яким за рішенням атестаційної комісії відмовлено в атестації або присвоєнні (підтвердженні) кваліфікаційної категорії, та/або лікарі, які не працювали більше трьох років за конкретною лікарською спеціальністю не можуть займатися лікарською діяльністю за цією спеціальністю без відновлення медичної практики шляхом проходження стажування (або курсів спеціалізації) відповідно до розділу V цього Порядку. Лікарі, яким присвоєно кваліфікаційну категорію, проходять атестацію на її підтвердження один раз на п`ять років. За бажанням лікаря, за наявності стажу роботи за спеціальністю відповідно до вимог, визначених пунктом 5 розділу IV цього Порядку, та за умови, якщо лікар демонструє в особистому освітньому портфоліо різноманітні види діяльності відповідно до додатку 4 до цього Порядку та вдвічі перевищує мінімальні вимоги щодо кількості балів безперервного професійного розвитку за рік, атестація на присвоєння наступної кваліфікаційної категорії може бути проведена через менший строк, але не раніше ніж через один рік з дати попередньої атестації. У разі позачергової атестації термін наступної атестації встановлюється через п`ять років. Відповідно до розділу IV Порядку атестації на підтвердження кваліфікаційної категорії підлягають (за бажанням) особи, яким присвоєно кваліфікаційні категорії, у строк до п`яти років з дня попередньої атестації (п.1) . Лікарі, які бажають пройти атестацію на підтвердження кваліфікаційної категорії, подають до атестаційної комісії не пізніш як за місяць до початку її роботи такі документи: 1) письмова заява; 2) атестаційний листок за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; 3) копії диплома, трудової книжки (за наявності) або витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сертифіката лікаря-спеціаліста, посвідчення про наявність кваліфікаційної категорії; 4) особисте освітнє портфоліо з результатами проходження безперервного професійного розвитку за формою, встановленою додатком 2 до цього Порядку, та копіями документів, що підтверджують обліковані бали безперервного професійного розвитку. На засіданні атестаційної комісії лікар пред`являє оригінали документів, що підтверджують обліковані бали безперервного професійного розвитку, особисто. За результатами розгляду поданих документів атестаційна комісія приймає одне з таких рішень: 1) підтвердити кваліфікаційну категорію з конкретної лікарської спеціальності; 2) відмовити у підтвердженні кваліфікаційної категорії у разі відсутності необхідної кількості балів безперервного професійного розвитку. (п.4) . За виробничої потреби або з інших об`єктивних причин (стан здоров`я лікаря, переведення на посади лікарів загальної практики - сімейних лікарів та лікарів з медицини невідкладних станів, у зв`язку з проведенням реформування сфери охорони здоров`я первинної медичної допомоги та екстреної медичної допомоги, надзвичайними ситуаціями природного і техногенного характеру, військовими діями тощо) наказом керівника органу охорони здоров`я, при якому створено атестаційну комісію, де має атестуватися лікар, може бути перенесено строк атестації лікарів на підтвердження кваліфікаційної категорії та продовжено термін дії посвідчення на строк не більше одного року за поданням керівника підприємства, установи, організації або за особистим зверненням лікаря, що є фізичною особою - підприємцем. (п.8) Лікар, який своєчасно не пройшов атестацію на кваліфікаційну категорію, або якому відмовлено в атестації на присвоєння або підтвердження кваліфікаційної категорії, не може займатися лікарською діяльністю за цією спеціальністю без попереднього проходження стажування (пункт 1 розділу VI Порядку) Отже, з системного аналізу вказаних норм, можна зробити висновок, що лікар має право здійснювати лікарську діяльність лише в межах терміну дії відповідного сертифіката, а за наявності категорії - терміну її дії (з урахуванням додаткового року), він не може бути допущений до лікарської діяльності у наступних випадках: 1) після закінчення дії сертифіката лікаря-спеціаліста (якщо йому не присвоєно категорію); 2) якщо протягом року після закінчення п`ятирічного терміну з дати попередньої атестації лікар не виявив бажання і не подав документи на чергову атестацію про підтвердження (присвоєння) категорії; 3) коли атестаційна комісія своїм рішенням відмовила в атестації або присвоєнні (підтвердженні) кваліфікаційної категорії; 4) якщо лікар не працював більше трьох років за конкретною лікарською спеціальністю. Наступний допуск до практичної лікарської діяльності таких осіб може бути надано лише після проходження ними стажування та атестації на підтвердження звання «лікар-спеціаліст». [PERSON] , п`ятирічний термін атестації вищої категорії якої закінчився 10.11.2021 року, до закінчення однорічного строку, на протязі якого вона мала право виявити бажання і подати документи на чергову атестацію про підтвердження (присвоєння) категорії, та мала право здійснювати лікарську діяльність, було звільнено із займаної посади. При цьому, атестаційна комісія своїм рішенням не відмовила в атестації або присвоєнні (підтвердженні) кваліфікаційної категорії позивачці, однак, незважаючи на це, відповідач дійшов висновку, що [PERSON] не відповідає займаній посаді. Суд також враховує, що відповідно до наказу МОЗ України №426 від 07.03.2022 року «Про особливості атестації працівників сфери охорони здоров`я та продовження терміну дії сертифікатів спеціаліста, посвідчень про кваліфікаційну категорію в період дії воєнного стану" зупинено проведення атестації на підтвердження звання лікаря (провізора)-спеціаліста, атестації на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційних категорій лікарям (провізорам), атестації на підтвердження звання спеціаліста та атестації на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційних категорій професіоналам з вищою немедичною освітою, які працюють у сфері охорони здоров`я, атестації на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційних категорій молодшим спеціалістам з медичною освітою та фармацевтам на період дії воєнного стану в Україні, що об`єктивно позбавило позивачку можливості пройти атестацію. Цим же наказом встановлено, що термін дії сертифікатів лікаря (провізора)- спеціаліста, сертифікатів спеціаліста, посвідчень про кваліфікаційну категорію, який спливає у період дії воєнного стану, та посвідчень лікарів про кваліфікаційну категорію, які планували пройти атестацію протягом року після закінчення п`ятирічного строку з дати попередньої атестації, продовжується на 1 рік наказом керівника закладу охорони здоров`я за місцем роботи. Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача, що вказаний наказ повинен реєструватися в Міністерстві юстиції України, зважаючи на те, що він не зачіпає права, свободи й законні інтереси громадян, чи є таким, що має міжвідомчий характер. Більше того, подібні положення передбачені пункту 8 порядку розділу IV Порядку проведення атестації лікарів, який затверджений наказом МОЗ від 22.02.2019 року №446. Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість застосування наказу №426 від 07.03.2022 року щодо позивачки, у зв`язку із тим, що строк її атестації закінчився до введення воєнного стану, оскільки наказ стосується як осіб, термін дії посвідчень про кваліфікаційну категорію, який спливає у період дії воєнного стану, так і посвідчень лікарів про кваліфікаційну категорію, які планували пройти атестацію протягом року після закінчення п`ятирічного строку з дати попередньої атестації. Згідно зі статті 5-1 КЗпП України державою гарантовано правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі - Конвенція), щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві (постанова ВС від 26 вересня 2019 року у справі 210/2401/16-ц.). Тому, суд вважає, що звільнення [PERSON] за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України є незаконним, та позов щодо скасування наказу про її звільнення та поновлення на роботі підлягає до задоволення. Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у відповідності до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. (далі - Порядок). Як видно із довідки про середній заробіток від 06.10.2022 року №223 (а.с. 174), середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 461,76 грн. Період вимушеного прогулу становить: з 20.07.2022 року (день звільнення позивача) по 23.11.2022 року (дата ухвалення судового рішення), кількість робочих днів, з врахуванням п`ятиденного робочого дня, та того, відповідно до статті 6 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", стаття 73 КЗпП щодо святкових (неробочих) днів під час дії воєнного стану не застосовується, кількість робочих днів складає 90 днів вимушеного прогулу. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить: 461,76 Х 90 = 41558,40 гривень. Саме така сума підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положень частини другої 235 КЗпП України. Оскільки позивачка при подачі позовної заяви мала пільги по сплаті судового збору, спір вирішений на її користь, то відповідно до статті 141 ЦПК України та виходячи з сукупності та розміру заявлених і задоволених позовних вимог (немайнового та майнового характеру), з відповідача на користь держави слід стягнути 1984,80 гривень судового збору (992,40 грн за вимогу немайнового характеру та 992,40 грн за вимогу майнового характеру). Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 41558,40 гривень підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved