Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач зазначила, що рішенням від 25.09.2013р. Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі з відповідача на її користь стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11.06.2013р. до досягнення нею повноліття. Рішення набрало законної сили, звернуто до примусового виконання. Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини з 13.03.2014р. Згідно розрахунку державного виконавця, заборгованість боржника з аліментів станом на вересень 2020р. становить 197\~567грн 72коп. Постановою від 26.07.2022р. державного виконавця виконавче провадження закінчено через досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Заборгованість за виконавчим документом становить 197 567грн 72коп. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також пеню згідно ст. 196 СК України у розмірі 100% відсотків заборгованості. Заявою позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзив не подав. За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглядає справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини, і, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням від 25.09.2013р. Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі з відповідача на її користь стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11 червня 2013 року до досягнення нею повноліття (а.с.10). Рішення набрало законної сили, звернуто до примусового виконання. Згідно розрахунку державного виконавця, заборгованість боржника з аліментів станом на вересень 2020р. становить 197 567грн 72коп. (а.с.9зв). Постановою від 26.07.2022р. державного виконавця виконавче провадження закінчено через досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Заборгованість за виконавчим документом становить 197 567грн 72коп (а.с.8зв-9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ч.2\~ст.141\~СК України,\~розірвання шлюбу\~між батьками,\~проживання їх\~окремо від\~дитини не\~впливає на\~обсяг їхніх\~прав і\~не звільняє\~від обов`язків\~щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України. Частиною 3 статті 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Враховуючи, що регулювання сімейних правовідносин здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності (ч.9 ст.7 СК України), суд, визначаючи розмір пені за допущену заборгованість зі сплати аліментів за період від 13.03.2014р. до 10.09.2020р. застосовує порядок розрахунку пені, визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, і, з урахуванням обмежень, передбачених ч.1 ст. 196 СК України, позаяк обчислена сума пені перевищує суму заборгованості (197\~567,72 (сума заборгованості) х 1% х 843 (днів прострочки) = 1\~665\~495грн 88коп). Судом не встановлено, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів відсутня, або заборгованість по аліментам виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем. Судом не встановлено, що відповідач оскаржував її наявність та розрахунок. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Відтак позов слід задовольнити, а з відповідача стягнути судові витрати, позаяк від їх сплати позивача звільнено. На підставі викладеного,

Outcome: approved