Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , заінтересована особа Заліщицька міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування вимог представник заявниці посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.2004 року [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала за адресою: с.Іване-Золоте Заліщицького району Тернопільської області, належить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки Іване-Золотівської. Спадкове майно складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,20 га, що знаходиться на території Іване-Золотівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,09 га, що знаходиться на території Іване-Золотівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. У державних актах на право власності на земельну ділянку серії ЯА №193180, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 17.03.2005 року за №010564702296 та серії ЯА №193181, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 17.03.2005 року за №010564702297, виданих на підставі розпорядження голови Заліщицької районної державної адміністрації від 12.11.2004 року №527, зазначено, що власником вищевказаних земельних ділянок є [PERSON] . У всіх інших офіційних документах ім`я заявниці зазначено як [PERSON] , при цьому у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданого 09.02.1973 року, значиться [PERSON] . На даний час [PERSON] є громадянкою Федеративної Республіки Німеччина, що стверджується паспортом [NUMBER] , виданим Окружним центром Гьокстер 22.12.2014 року, дійсним до 21.12.2024 року. Помилка у написанні імені заявниці у вищевказаних Державних актах унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження належним їй майном, оскільки існує невідповідність між документом, що посвідчує особу [PERSON] та правовстановлюючими документами, які були видані на ім`я [PERSON] . Виправити вищевказану помилку у позасудовому порядку шляхом звернення до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області виявилось неможливим, відтак виникила необхідність встановлення факту належності [PERSON] державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА №193180, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 17.03.2005 року за №010564702296 та серії ЯА №193181, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 17.03.2005 року за №010564702297, виданих на підставі розпорядження голови Заліщицької районної державної адміністрації від 12.11.2004 року №527. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак від представника заявниці надійшла заява, в якій просить суд справу розглянути за їх відсутності, заяву підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Заліщицької міської ради у судове засідання не з`явився, однак від міського голови надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника Заліщицької міської ради та не заперечує проти задоволення заяви. За приписами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Нормою ч.1 ст.235 ЦПК України, передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з п.4.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яку затверджено наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року №325, в разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок такий землевласник (землекористувач) звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою (клопотанням) про видачу нового державного акта. Вказана Інструкція втратила чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №537 від 09.09.2013 року. Відповідно до Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (у\~редакції від\~27.10.2022\~року) право\~власності на\~земельну ділянку\~оформлюється відповідно\~до шляхом\~внесення відомостей\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно,\~відтак \~в позасудовому\~порядку виправити\~таку помилку\~неможливо. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі №464/6696/20 у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень зазначеної норми. При розгляді цих справ суд установлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в с.Іване-Золоте Заліщицького району Тернопільської області, про що в Книзі реєстрації актів про народження [INFO] зроблено запис №2. Вказане стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.1973 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори, на підставі заповіта, посвідченого 16.02.2001 року Іване-Золотівською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області, та зареєстрованого в реєстрі під №3 спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] є [PERSON] , яка проживає в с.Іване-Золоте Заліщицького району Тернопільської області. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається, зокрема, з земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки Іване-Золотівської Заліщицького району Тернопільської області і належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0301654, виданого Заліщицькою держадміністрацією 19.03.1997 року, зареєстрованого 03.09.1975 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №324. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №193180, виданого на підставі розпорядження голови Заліщицького районної державної адміністрації від 12.11.2004 року №527, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010564702296, [PERSON] , яка проживає за адресою: с.Іване-Золоте Заліщицького району, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,20 га, що знаходиться на території Іване-Золотівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №193181, виданого на підставі розпорядження голови Заліщицького районної державної адміністрації від 12.11.2004 року №527, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010564702297, [PERSON] , яка проживає за адресою: с.Іване-Золоте Заліщицького району, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,09 га, що знаходиться на території Іване-Золотівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Заліщицької міської ради Тернопільської області від 29.09.2022 року №19-15/8/476, [PERSON] , [INFO] , була дійсно зареєстрована в с.Іване-Золоте Тернопільської області з 09.03.1992 року та вибула 29.11.2013 року. У закордонному паспорті № [NUMBER] , виданому окружним центром Гьокстер 22.12.2014 року, дійсному до 21.12.2024 року, зазначено що [PERSON] , [INFO] , місце народження: с.Іване-Золоте Тернопільської області, є громадянкою Федеративної Республіки Німечинна. Відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 27.10.2022 року №К-182/0-217/6-22 заявниці відмовлено у видачі нового державного акту замість того, у якому міститься помилка у зв`язку з відсутністю повноважень. Заявниці рекомендовано звернутись до суду для встановлення вищевказаного юридичного факту. З урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України суд оцінює надані заявницею письмові документи, що були перекладені з німецької мови, як належні та допустимі докази у справі. Одночасно суд враховує положення ст.82 ЦПК України, згідно з якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] , [INFO] , жительці м.Гьокстер Федеративна Республіка Німеччина, належить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №193180, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 17.03.2005 року за №010564702296, а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №193182, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 17.03.2005 року за №010564702297. Суд вважає, що невідповідність між\~документом,\~що посвідчує\~особу [PERSON] та\~правовстановлюючими документами,\~які були\~видані на\~ім`я\~ [PERSON] унеможливлює\~вільне володіння,\~користування та\~розпорядження належним\~їй майном,\~чим порушується\~її право\~власності, яке підлягає захисту шляхом задоволення заяви. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, з урахуванням положень ч.7 ст.293 ЦПК України, згідно з якою при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved