Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 08 вересня 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що 25 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київ Фінанс» відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» та статті 5 Договору іпотеки. Відповідачі зареєстровані у вказаній вище квартирі, але на момент укладення договору купівлі-продажу не проживали за місцем реєстрації, квартира була пуста та в ній не було будь-яких особистих речей сторонніх осіб, тому позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до поштового повідомлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за місцезнаходженням відповідачів, останніми не отримані. Поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». В зв`язку з наведеним, оскільки стосовно відповідача [PERSON] до суду надійшла інформація, що він не значиться зареєстрованим за вказаною в позові адресою, 27 вересня 2022 року та 17 жовтня 2022 року на офіційному веб - сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик в судові засідання відповідачів [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до статей 174, 178\~ЦПК України відповідачі не скористалися своїм правом та не направили суду відзиви на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Третя особа, належним чином повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі. Відповідно до частини 2 статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі\~продажу від 25 січня 2022 року, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., та зареєстрованого в реєстрі за №20 (а.с. 11-14). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 16). На момент укладення договору купівлі-продажу відповідачі не проживали за місцем реєстрації. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Конституція України\~у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України\~встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3\~статті 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у\~постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2\~підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (стаття 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (стаття 72 ЖК України,\~стаття 405 ЦК України). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі\~Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. За положеннями частини 1 статті\~317\~та частини 1 статті\~319 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Глава 28 ЦК України\~визначає житло об`єктом права приватної власності. Права власника квартири визначені\~статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника квартири, їхні діти та батьки, а також інші особи. За змістом частини 1\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь\~яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Позивач у разі будь\~яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з ним одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі обмежує право позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. При таких даних позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. У зв`язку з задоволенням позову на підставі вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved