Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Представник позивачки адвокат Богач А.О. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів визначених рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2020 (справа №336/1548/20) та стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовує тим, що 12.09.2014 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , яка після розірвання шлюбу рішенням Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 22.01.2020, залишилась проживати з позивачкою. Рішенням цього ж суду від 28.08.2020 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини з індексацією відповідно до Закону України, але не меншою 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, розмір аліментів, присуджений до стягнення, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає, дівчинка потребує значних витрат, які позивачка не має можливості забезпечити за власні кошти та за присуджені аліменти. Дитина проживає разом з матір`ю, яка окрім утримання доньки, сплачує вартість нарахованих комунальних послуг за квартиру, в якій вони разом з дочкою проживають. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює неофіційно, отримує дохід, а розмір стягуваних аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, виникла необхідність в зміні способу виконання рішення суду. Крім того, дитині майже п`ять років, так як вона постійно перебуває в соціуму та проходить адаптаційний період часто хворіє, а тому позивачка доглядає за дівчинкою, в наслідок чого отримує меншу зарплатню. Ухвалою від суду від 18.10.2022 відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем відзив на позов не подано. Позивачка в судове засідання не з`явилася. ЇЇ представник адвокат Богач А.О. подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву, заяву про визнання позову, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Стаття 182 Сімейного кодексу України, передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує: (1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; (2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; (3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 192 Сімейного кодексу України, передбачає зміну розміру аліментів, а саме розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Аналогічна позиція зазначена в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів», відповідно до якої розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Суд встановив, що рішенням шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2020 у справі № 336/1548/20 зі [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, з індексацією цієї суми у відповідності до положень чинного законодавства, починаючи з 20 березня 2020 року до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Також, вказаним рішенням зі [PERSON] стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень 40 коп.). Рішення набрало законної сили та 29.09.2020 по вказаній справі було видано виконавчий лист і звернуто його до примусового виконання. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2020 у справі №336/7655/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивачка після розірвання шлюбу прізвище не змінила. Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 04-18/7-539, виданої 18.04.2018 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради та копії паспорта громадянина України [PERSON] , остання проживає разом з дочкою [PERSON] , [INFO] за однією адресою: [ADDRESS] . Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України, нормами якого та ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини гарантовано, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Крім того, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження Як вбачається з позовної заяви та наданих доказів, позивачка просить суд змінити спосіб стягуваних з відповідача аліментів з 2000 гривень щомісячно на 1/4 частину від заробітку щомісяця. Як підставу для зміни способу стягуваних зі [PERSON] аліментів, позивачка зазначила, що розмір аліментів, присуджений до стягнення, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає, дівчинка потребує значних витрат, які позивачка не має можливості забезпечити за власні кошти та за присуджені аліменти. Крім того, позивачка окрім утримання доньки, сплачує вартість нарахованих комунальних послуг за квартиру, в якій вони разом з дочкою проживають. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює неофіційно, отримує дохід. Розмір стягуваних аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, існує необхідність в зміні способу виконання рішення суду. Крім того, дитині майже п`ять років, так як вона постійно перебуває в соціуму та проходить адаптаційний період часто хворіє, а тому позивачка доглядає за дівчинкою, в наслідок чого отримує меншу зарплатню. Вважає, що позовні вимоги відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька-відповідача відповідно до положень Закону. Відповідач [PERSON] визнав позов. При прийнятті рішення щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги те, що аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя неповнолітньої дитини, а також наявність можливості відповідача надавати аліменти саме у заявленій у позові частці від заробітку, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позову та зміну способу стягнення аліментів, стягуваних з відповідача на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України з моменту набрання рішенням законної сили виконавчий лист по справі №336/1548/20, виданий 29.09.2020 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника [PERSON] . Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 гривні.

Outcome: approved