Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

27.07.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , відповідно до якої сторона позивача просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що 08.11.2003 року позивачка уклала шлюб з відповідачем та взяла його прізвище, однак 28.03.2018 року змінила прізвище на « [PERSON] ». У шлюбі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини та спільного господарства припинено, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї позивачка вважає недоцільним. Син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утримання. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання, яке надійшло до адресу суду 01.11.0222 року, щодо підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі позивачки та її представника. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримав, а щодо вимоги про стягнення аліментів заперечував, пояснивши тим, що виплачує постійно гроші дитині. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.11.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). З позовної заяви вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи також згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб між сторона підлягає розірванню. З позову вбачається, що син сторін проживає разом з матір`ю (позивачем), відповідачем зазначені обставини не оспорювалися. Статтею180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Відповідачем не заперечувалося, що він інших утриманців не має, є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає, що заявлений розмір аліментів, які просить стягнути позивач, є обґрунтованим та жодним чином стороною відповідача не спростований. Заявлений розмір є необхідним та співмірним для задоволення потреб неповнолітньої дитини одним з батьків. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів - [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27.07.2022 року до досягнення дитиною повноліття. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги сторони позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником надано наступні документи: договір № 15/07/2022 про надання правової допомоги від 15.07.2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 19.07.2022 року, копія квитанції від 23.072022 року, ордер серії СА № 1033874, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно наданих документів вбачається, що вартість наданих послуг складає 5000 грн., до яких входить: консультація (600 грн.); аналіз нормативно-правових актів (700 грн.); первинний аналіз документів (600 грн.); підготовка та подання позовної заяви (1400 грн.). Крім того, згідно доданого розрахунку витрат до вказаної суми включено представництво інтересів в суді (1700 грн.). При цьому, адвокатом не зазначено витрачений ним час на вказані послуги, що позбавляє суд можливості перевірити, чи є їх розмір співмірним відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Послуги адвоката з консультації клієнта та аналізу документів клієнта, вартістю по 600 грн. кожна є необґрунтованими та завищеними, враховуючи категорію справи та обсяг наданих документів. Адвокатом також не вказано, які саме нормативно-правові акти він опрацьовував. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Стягнення витрат за вказані вище послуги у визначеному стороною розмірі, а також за послуги, які фактично не були надані (представництво інтересів в суді), буде суперечити принципу розподілу таких витрат. Крім того, КАС ВС у своїй постанові від 15.04.2021 року (справа № 160/6899/20) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved