Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якому просив усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року, відповідно до якого було розірвано договір довічного утримання від 22 вересня 2011 року, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 14. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, в якій не проживав жодного дня, та де на даний час останній перебуває позивачу не відомо. У зв`язку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі, позивач вимушений сплачувати комунальні послуги за неї. Зняти з реєстрації відповідача позивач не має можливості без згоди останнього, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. 26 січня 2022 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у праві користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратили право користуватися житлом. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності суду не надав. Дослідивши повно та всебічно наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року у справі № 758/3821/20 розірвано договір довічного утримання від 22 вересня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Гринчук А.М. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Норми ЦПК України не передбачають можливості заміни позивача чи залучення як співпозивача. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Судом враховано, що з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можуть звертатися наймач, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, а також власники жилого будинку (квартири). На стороні позивача можуть виступати власник житлового приміщення, наймач, члени його сім`ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (статті 73-75 ЖК України). Особи, які користуються жилою площею тимчасово, тобто не мають самостійного права на нього (піднаймачі, тимчасові мешканці), не мають права на пред`явлення такого позову. Як було встановлено в судовому засіданні зі змісту рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у справі № 758/3821/20, на яке посилається позивач як на підтвердження права власності на квартиру [ADDRESS] : «…Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2020 право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] із внесенням 06.08.2021 відповідно до запис до Реєстру, реєстраційний номер майна: 34632114.». Тобто з наданих доказів судом встановлено, що власником спірної квартири є [PERSON] . Доказів реєстрації права власності на спірну квартиру за позивачем [PERSON] суду не надано. Оскільки позивачем не надано суду доказів того, що він є власником квартири [ADDRESS] , то він є неналежним позивачем у цій справі у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 522/5654/17. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, позивачем при поданні позову до суду судовий збір не сплачено, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. підлягають стягненню з позивача на корить держави.

Outcome: approved