Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У грудні 2021 року до суду надійшов вищевказаний позов ВК БМР Броварського району Київської області. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на виконання Законів України Броварська міська рада Київської області та Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області прийняли рішення №1223-45-06 від 22.05.2014 року «Про безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по [ADDRESS] », №392 від 15.07.2014 «Про затвердження акту приймання-передачі гуртожитку по [ADDRESS] », №1358-50-06 від 25.12.2014 «Про визначення статусу гуртожитків». На засіданні наглядової ради з питань розподілу утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій неодноразово розглядалось питання щодо видачі ордеру мешканцю ж/бл. № 38 [PERSON] . Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.11.1999 року, ордер на житлове приміщення відсутній. Згідно актів перевірки фактичного проживання відповідач не проживає за вказаною адресою та йому відмовлено у видачі ордеру. За таких обставин, Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловий блок [ADDRESS] . Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.30). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату його проведення повідомлявся належним чином, відзив не подав. Причини неявки суду невідомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до рішення Броварської міської ради Київської області №1223-45-06 від 22.05.2014 року «Про безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по [ADDRESS] », прийнято безоплатно у комунальну власність територіальної громади [ADDRESS] . Рішенням Броварської міської ради Київської області № 392 від 15.07.2014 року затверджено акт приймання-передачі гуртожитку по [ADDRESS] у комунальну власність територіальної громади м. Бровари. Згідно рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №439 від 05.08.2014 року «Про надання адрес», приміщення гуртожитку по [ADDRESS] надано адреси. Відповідно до рішення Броварської міської ради Київської області №52-04-07 від 25.12.2015 року «Про перейменування вулиць та провулків в м. Бровари» назву вулиці Кирпоноса перейменовано на Героїв УПА. Із листа відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 03.12.2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований у гуртожитку по [ADDRESS] з 22.11.1999 року по теперішній час. Згідно актів перевірки фактичного проживання від 20.01.2015, 19.03.2015, 17.11.2017, 20.12.2017, 05.06.2018, 07.06.2018 років, мешканці житлового блоку № 38 не проживають протягом декількох років. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради № 965 від 18.12.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі ордеру у зв`язку з не проживанням протягом тривалого часу. Із витягу з протоколу №02 від 02.04.2021 року видно, що розглядалось питання щодо заборгованості по комунальним платежам мешканця житлового блоку [ADDRESS] [PERSON] . За результатами засідання було ухвалено провести повторну перевірку фактичного проживання відповідача, у разі підтвердження не проживання доручено юридичному управлінню звернутися до суду щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно інформації комунального підприємства «ЖЕК-1» наймач житлового блоку № 38 [PERSON] у зазначеному житловому приміщенні не проживає декілька років. За час його відсутності, станом на 01.11.2021 року, заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкової території становить 14\~759, 10 грн., що підтверджується довідкою КП «Житлово-експлуатаційна контора-1» від 30.11.2021 року. Працівниками комунального підприємства «ЖЕК-1» та комісією наглядової ради неодноразово проводились перевірки фактичного проживання наймача житлового блоку [ADDRESS] . За результатами перевірок складені акти від 06.05.2021 року, 16.09.2021 року, 10.11.2021 року, які засвідчені сусідами та підтверджують факт не проживання відповідача у зазначеному житловому приміщенні протягом тривалого часу. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є головним інженером КП «ЖЕК-1», відповідача не знає. Неодноразово ходила до житлового приміщення, де зареєстрований [PERSON] , проте нікого вдома не було, та сусіди казали, що в кімнату ніхто не приходить. Свідок ходила туди із [PERSON] , із [PERSON] , і літом, восени, взимку і весною. Комунальні платежі відповідач не сплачує. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона юрисконсульт КП «ЖЕК-1», відповідача не знає. Розповіла, що неодноразово із колегами робили перевірку місця проживання відповідача, його ніколи не було. Сусіди кажуть, що він там не живе, але вони не хочуть підписувати акт. Чотири роки [PERSON] не сплачує комунальні послуги, на перевірки ходила з 2016 року, двері ніхто не відчиняє. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Стеттею 71 ЖК України передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених у ст. 71 ЖК України. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 № 2 зорієнтував судову практику, що стосується визнання втрати особою права користування житловим приміщенням, лише не встановлення факту відсутності особи без поважних причин понад строки, передбачені ст. 71 ЖК України. Тимчасова відсутність особи не повинна перевищувати шести місяців. Епізодична ж поява особи в житловому приміщенні тільки для вигляду, з матою його незаконного утримання, не може розглядатись як повернення, що перериває сплив шестимісячного строку. Матеріалами справи встановлено, що відповідач зареєстрований у житловому блоці, однак, вже там не проживає, не користується ним як своїм житлом, витрат на утримання житлового блоку відповідач не несе, за комунальні послуги не сплачує. Отже, наведені обставини підтверджують, що відповідач [PERSON] тривалий час без поважних причин не проживає у спірному житловому приміщенні, не користується ним значно більше шести місяців, не утримує належним чином житло, тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом є доведеними та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved