Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 28.12.2021 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 18.12.2003 року вона перебувала у зареєстровано шлюбі з відповідачем, який 14.08.2019 року було розірвано. Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. У період шлюбу подружжя придбало житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку за тією ж адресою. Відповідач згідно рішення Сумської міської ради від 23.09.2009 року за № 2997-МР приватизував на своє ім`я. На даний час склалися не приязні стосунки між сторонами, у позивача постало питання поділу майна подружжя, котрим на даний час вона користуватися не має змоги. Оскільки при намаганні позивача в досудовому порядку врегулювати спір про поділ житлового будинку та земельної ділянки через відповідний нотаріальний договір, відповідач категорично заперечував право позивача на визнання за нею її частки в спільному майні подружжя. Оскільки відповідач ігнорує усі спроби досудового вирішення спору, позивач з метою врегулювання цього питання змушена звернутися до суду. За таких обставин просить: 1) визнати житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: по [ADDRESS] , а також земельну ділянку, площею 0,0488га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; 2) визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: по [ADDRESS] , залишивши за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: по [ADDRESS] ; 3) визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, площею 0,0488га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що розташована за адресою: [ADDRESS] , залишивши за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, площею 0,0488га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 4) стягнути з відповідача понесені судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 05.01.2022 року відкрите загальне позовне провадження. 08.08.2022 року підготовче провадження у цивільній справі закрите, призначене судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи без їх участі, згідно яких позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Фактичні обставини, встановлені судом. 18.12.2003\~року сторони\~зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 1961, який 14.08.2019 року Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було розірвано. Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. У період шлюбу подружжя придбало житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами у відповідності до договору купівлі - продажу, за номером ВКЕ/726741 від 12.03.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Бурбикою Т.А., реєстраційний номер 1296, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку, що знаходиться за тією ж адресою. Згідно з рішенням Сумської міської ради від 23.09.2009 року за № 2997-МР, [PERSON] земельну ділянку приватизував на своє ім`я, про що мається державний акт про право власності на земельну ділянку. 19.10.2019 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Виходячи з положення ч.1 та 2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до роз`яснення абзацу 1 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15, від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс 17 та Постанові КЦС ВС від 25.02.2019 № 199/2099/17. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що спірний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами був придбаний сторонами у період шлюбу, у зв`язку з чим він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя з моменту його придбання. Крім того, земельна ділянка хоча і була одноосібно приватизована відповідачем під час шлюбу, проте підлягає поділу по 1/2 частині кожному з подружжя як об`єкт права спільної сумісної власності. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 1891 грн 24 коп.

Outcome: approved