Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на те, що 1 березня 2020 року позичив відповідачу кошти в сумі 34 000 дол. США. Оскільки відповідач в добровільному порядку повернути кошти відмовляється позивач просить його позов задовольнити, стягнувши з [PERSON] суму боргу у визначеному ним гривневому еквіваленті в сумі 854 760 грн., а також 68 497,89 грн. у вигляді 3% річних та 165 396 грн. інфляційних втрат. Представник позивача позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Направив заяву про розгляд справи без сторони позивача.. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, вказували про те, що кошти в борг не бралися, просили в позові відмовити. В подальшому направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підтвердження позовних вимог, позивачем надано копію друкованого тексту про те, що позивач передає відповідачці грошові кошти з підписами без зазначення тих, кому вони належать. Вказаний документ позивач вважає розпискою та просить на підставі нього стягнути зазначені в ньому кошти. Відповідно до ст.81 ЦПК України: Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З документу, який позивач вважає розпискою не вбачається підтвердження отримання відповідачкою коштів та зобов`язання відповідачки повернути їх. Відтак немає доказів на підтвердження факту прийняття відповідачкою боргових зобов`язань. Аналізуючи пояснення сторін та матеріали справи, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено обґрунтованість позовних вимог. Відтак не підлягають до задоволення вимоги про стягнення суми боргу та похідні вимоги про стягнення відсотків та інфляційних втрат. Судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: dismissed