Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Представник позивача адвокат Косаковський В.О., що діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом. Свої позовні вимоги мотивує наступним. 21.04.2018 Ужгородським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2021. [INFO] в подружжя народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу син почав проживати разом із відповідачем та колишнім тестем та тещею позивача. Позивач зазначає, що з моменту розлучення у позивача з відповідачем почалися непорозуміння та конфлікти щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, відповідач, тесть та теща почали створювати штучні перешкоди щодо неможливості нормального спілкування з сином. Позивач намагався налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Позивач вважає, що права позивача як батька є порушеними. Позивач звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради з метою визначення часу для побачення з сином. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської гіди від 19.05.2021, позивачу визначено наступний порядок побачення з своїм малолітнім сином [PERSON] , 2018 р.н., а саме: перший та третій тиждень місяця з 19:00 п`ятниці до 19:00 неділі з можливістю ночівлі дитини за фактичним місцем проживання батька; під час новорічних, пасхальних та різдвяних свят, перший святковий день із дитиною проводить мати, а наступний день батько; дві години в день народження дитини. Позивач зазначає, що вказаний час є критично обмежений для нормального, повноцінного спілкування між батьком та сином. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явилася, зазначила, що не чинить позивачу перешкод у сплікуванні з сином, вказала, що їхньому сину виповнилось 4 роки, на даний час він відвідує гурток англійської мови та спортивний гурток при садочку, на її думку, розвитку дитини нічого не перешкоджає. Додала, що Ужгородською міською радою було встановлено графік побачень дитини з батьком та просила залишити даний графік, не заперечує проти побачень дитини з її дідом, бабою та тіткою в їх дні народження. Щодо виклику поліції, оскільки було два випадки, коли позивач викликав поліцію та звинувачував її в тому, що вона не дає можливості спілкуватися з сином. Проте, першого разу дитина була хвора, іншого разу відповідач не мала можливості передати дитину через оголошення повітряної тривоги в Закарпатській області. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 21.04.2018 Ужгородським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 21.11.2018. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2021 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] , а також ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј доходів відповідача щомісячно, починаючи з 14 грудня 2020 року до досягнення дитиною неповноліття. Частина 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). У відповідності до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.05.2021 «Про визначення способу участі у вихованні дітей» визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено [PERSON] порядок побачення з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] таким чином: перший та третій тиждень місяця з 19:00 п`ятниці до 19:00 неділі з можливістю ночівлі дитини за фактичним місцем проживання батька; під час новорічних, пасхальних та різдвяних свят, перший святковий день із дитиною проводить мати, а наступний день батько; дві години в день народження дитини; зустрічі з дитиною проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я дитини, її інтересів і потреб. У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд в такому випадку має право визначити способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування. Таким чином, з викладених норм чинного законодавства вбачається, що у разі невиконання рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, один із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод і спілкуванні з дитиною. При цьому, однією із умов є чинення одним із батьків перешкод іншому у спілкуванні з дитиною. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що позивачем не доведено наявності будь-яких перешкод з боку матері дитини у його спілкуванні з сином з підстав наведених у позові, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Суд вважає, що достатнім, обґрунтованим та доцільним для дитини є визначена рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.05.2021 «Про визначення способу участі у вихованні дітей» форма участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , при цьому будь-яка зміна визначеної форми участі батька у вихованні сина є передчасною, з огляду на складні та напружені відносини між батьками малолітньої дитини. Щодо наданих суду копій рапортів з Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 04.04.2021 та 09.04.2021 щодо перешкоджання [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , суд зазначає, що такі були, але не є достатнім доказом перешкоджання участі у вихованні та вільному спілкуванні малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] , оскільки дані події сталися до моменту встановлення порядку побачень батька із сином згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.05.2021 «Про визначення способу участі у вихованні дітей», а відтак судом до уваги не беруться. Так як у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору слід покласти на позивача відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed