Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

26 липня 2022 року до суду надійшла заява [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов обгрунитовано тим, що 25.05.2020 сторони зареєстрували шлюб у Оляницькій сільській раді Тростянецького району Вінницької області, актовий запис №2. За період шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до довідки виданої Тростянецькою селищною радою Гайсинського району Вінницької області від 28.01.2022 №18 на утриманні позивачки знаходиться дитина [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, між сторонами часто виникали сварки, непорозуміння, а тому вони на даний час не проживають однією сім`єю, у зв`язку з чим шлюбні відносини припинилися назавжди. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 23.03.2022 у справі №147/97/22 шлюб з відповідачем було розірвано. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.03.2022 у справі №147/98/22 ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання сина та на утримання позивачки до досягнення сином 3 років. Відповідач питанням виховання та розвитку свого малолітнього сина [PERSON] не займається вже тривалий час (майже з народження), аліменти не сплачує з початку їх стягнення. Відповідач вже тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з ним в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дитини; не надає синові доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. За таких обставин, позивач просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Відповідач 06.09.2022 подав суду заяву, зі змісту якої випливає, що [PERSON] позов про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] визнає та просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с. 44). Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 06 вересня 2022 року. Разом з тим, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від Органу опіки і піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області письмовий висновок щодо розв`язання спору відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України. У зв`язку з клопотаннями третьої особи про перенесення судових засідань на іншу дату та надання можливості підготувати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , підготовче засідання неодноразово відкладалося, і призначене на 21 листопада 2022 року. Позивач та її представник в підготовчому засіданні позов підтримали в повному обсязі просили його задовольнити, проти прийняття рішення в підготовчому судовому засіданні, у зв`язку із визнанням позову відповідачем, не заперечували. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. Судові повістки адресовані відповідачу повертались до суду, як невручені з відмітками поштового відділення зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи у підготовчому засіданні підтримала позов та зазначила, що Орган опіки і піклування Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заслухавши думку позивача, її представника та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач позов визнав та не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно сина, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. За приписами ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Такі висновки знайшли своє відображення у постанові Верховногой Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2022 року, справа № 211/2091/20 (провадження № 61-17633св21). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не цікавиться сином, не надає матеріальної допомоги на його моральний чи духовний розвиток. Не бажає брати участі у виховані та утриманні сина, що свідчить його заява в якій він не заперечує, щоб його позбавили батьківських прав. На даний час вихованням та утриманням неповнолітнього [PERSON] займається мати позивач [PERSON] . З свідоцтва про народження виданого Виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області 24.06.2020 серії [NUMBER] , вбачається, що відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). 04.06.2022 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 04.06.2022. Разом з тим паспорт позивач не встигла змінити, оскільки була затримка з бланками ID-карток. Наведені вище обставини ніким не оспорюються, у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. В підготовчому засіданні позивач уточнила, що нею було замінено паспорт громадянина України, копію якого додано до матеріалів справи. Рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 07 листопада 2022 року №233 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] » затверджено висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьтківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Орган опіки і піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 73-74). Зі змісту висновку, зокрема, випливає, що відповідно до листів Тростянецького відділення державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області від 01.09.2022 №11963 та №11964 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів та відомості про даного громадянина внесенодо Єдиного реєстру боржників. На запит служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 20.09.2022 адміністрація КНП «Тростянецький ЦМСД» повідомлено, що дитина [PERSON] , 2020 року народження, проживає в с. Оляниця. Дитина росте і розвивається в задовільних матеріально-житлових умовах, догляд за дитиною хороший. В динаміці помісячного контролю дитина в присутності матері проходить медичний огляд. За медичною допомогою зверталася мати із дитиною, інколи бабуся, батько на прийоми не звертався. Відповідно до листа відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області від 29.09.2022 №3242/208/01-2022 гр. [PERSON] , [INFO] , притягувався до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 178, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 175-1 КУпАП. До органу опіки і піклування Тростянецької селищної ради звернувся із заявою гр. [PERSON] , згідно з якою він дає згоду на позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] виданого виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького Вінницької області 24.06.2020). Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ці факти відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У статті 164 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав особи, в тому числі у разі ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). За обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав не заперечує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. З урахуванням наведеного та інтересів малолітньої дитини, суд визнає, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав обґрунтована та підлягає задоволенню, а тому відповідача варто позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина, оскільки факт ухилення батька від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини, [PERSON] , доведено вищевказаними доказами. Щодо судових витрат, суд зазначає, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992, 40 грн. Суд вважає необхідним розподілити судові витрати згідно з вимогами ст.ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір»: стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 496,20 грн. та зобов`язати ГУДКСУ у Вінницькій області повернути [PERSON] 50% сплаченого згідно з квитанцією №0.0.2621107022.1 від 25.07.2022 судового збору в сумі 496,20 грн.

Outcome: approved