Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 9 липня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, вона (позивач) отримала у спадок 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами. 23 липня 2009 року вона (позивач) зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно у Носівському бюро технічної інвентаризації. Власником іншої 1/2 частини цього домоволодіння є [PERSON] . Фактично це два окремих домоволодіння, які мають два окремі входи, однак приміщення для проживання розміщені під одним дахом. Нещодавно вона (позивач) дізналася, що у відповідача вже оформлені документи на свою частину домоволодіння, як на цілий будинок, та присвоєні цій частині інші адресні реквізити. У вересні 2021 року вона (позивач) зверталася до Носівської міської ради з метою реєстрації права власності на належну їй частину вищезазначеного житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами як ціле домоволодіння, однак Носівською міською радою Чернігівської області було повідомлено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, подається договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. Вона (позивач) бажає користуватись належним їй майном на власний розсуд та у належний спосіб використовувати право власності на належну їй частку у домоволодінні, господарських будівлях та спорудах, однак, у зв`язку з тим, що відповідач вже оформила документи на свою частину як на цілий будинок, вона (позивач) не може зареєструвати за собою право власності на свою частину, як на ціле домоволодіння, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з цим позовом. [PERSON] просила суд: - виділити їй в натурі у власність як окремий об`єкт нерухомого майна в рахунок належної на праві власності 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме житловий будинок «А», загальною площею 100,7 кв. м, в тому числі житловою площею 66,7 кв. м, прибудову «а», ганок «а-1», сарай «Б», літню кухню «В», погріб «П», вбиральню «У», колодязь «к», ворота № 1, огорожу № 2; - припинити її право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач та її представник адвокат Яцун В.М. не з`явилися, позивач подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що визнає позовні вимоги, просила розгляд справи проводити без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 9 липня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, позивач отримала у спадок 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами та 23 липня 2009 року зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно у Носівському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6-8; 10). З матеріалів справи (а.с. 37-55) вбачається, що власником іншої 1/2 частини зазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 11 січня 1984 року № 840 був [PERSON] , який помер [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 283 від 6 жовтня 2017 року 1/2 частині житлового будинку, зареєстрованому: [ADDRESS] , було присвоєно фактичні поштові адресні реквізити: [ADDRESS] . На даний час власниками житлового будинку [ADDRESS] в рівних частинах є дочка [PERSON] -\~ [PERSON] та його дружина [PERSON] . Таким чином, за життя [PERSON] реалізував своє право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а саме належної йому на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 11 січня 1984 року № 840 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Пунктом 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, встановлено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; документи, передбачені п. 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Припинення права спільної часткової власності буде сприяти вільному волевиявленню кожному із співвласників, щодо здійснення прав власника майна. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виділ належної позивачу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , не порушує права інших співвласників та відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинила жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved