Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частини жилого будинку [ADDRESS] . В позові зазначає,що її батьку [PERSON] на праві власності належав вказаний вище жилий будинок,71/100 частину якого 19.04.2002 р. [PERSON] заповів позивачці [PERSON] ,яка за життя батька вкладала власні кошти та працю у будівництво господарських споруд та з 2006 р. піклувалась про батька. Відповідачка [PERSON] також є дочкою [PERSON] ,у березні 2012 р. забрала його проживати до себе, а з 22.12.2012 р.з будинку [PERSON] не випускала,перешкоджала його спілкуванню з іншими родичами. За життя [PERSON] страждав на численні захворювання,у 2010 р.та 2013 р.переніс два ішемічні інсульти,був особою 2 групи інвалідності. [INFO] [PERSON] помер,при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за заповітом,позивачці стало відомо, що 04.03. 2013 року [PERSON] уклав договір дарування, за умовами якого 2/3 частини жилого будинку [ADDRESS] він подарував відповідачці . Позивачка вважала,що за станом здоров`я [PERSON] , який мав суттєві вади зору,не міг усвідомлювати значення своїх дій, нездатен був при укладанні договору прочитати документ та вчинити правочин,яким порушуються її права спадкоємця, тому зверталась до суду з позовами про визнання недійсним вказаного вище договору дарування: 17.10.2013 р.- з підстав,передбачених ст.225 ЦК України,а 03.06.2015 р. -з підстав,передбачених ст.215 ЦК України,в чому їй було відмовлено. Звертаючись до суду з цим позовом 31.10.2016 р.,позивачка зазначає, що на оспорюваному договорі у графі «Дарувальник» підпис виконаний не [PERSON] ,тобто підпис від його імені підроблений. З цих підстав просить визнати недійсним договір дарування 2/3 частин жилого будинку [ADDRESS] , укладений 04.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Наталією Григорівною, реєстраційний номер 257. Також вважає,що строк позовної давності ,який обчислюється за загальними правилами визначення строків,встановленими ст..253-255 ЦК України,нею не пропущений. Ухвалою суду від 17.11.2016 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін,запропоновано відповідачі надати письмові заперечення проти позову (а.с.37 т.1). Відповідачкою надано до суду заперечення проти позовних вимог,за змістом яких остання заперечує проти позову з посиланням на те,що оспорюваний договір було укладено 04.03.2013 р.,виконано одночасно з підписанням,дарувальник помер [INFO] ,проте до суду з цим позовом [PERSON] звернулася 31.10.2016 р. з пропуском строку позовної давності,який закінчився 04.03.2016 р.,що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.Також зазначає,що позивачем не надано доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин про підроблення підпису [PERSON] в оспорюваному договорі,а встановлені судами обставини при розгляді інших позовів [PERSON] про визнання цього ж договору недійсним спростовують позовні вимоги також і в цій справі(а.с.50 т.1). Ухвалою суду від 16.10.2018 р.по справі призначена судова почеркознавча експертиза та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи(а.с.40-41 т.2). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2019 р.,справу передано на розгляд головуючому судді Галущенко Ю.А.(а.с.64 т.2). Відповідно до ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Враховуючи, що предметом позову є визнання договору дарування недійсними, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання в порядку загального позовного провадження, суд не вбачає підстав для розгляду справи у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, а відтак ухвалою суду від 13.05.2019 р. справа прийнята до провадження суддею Галущенко Ю.А. та призначено розгляд справи з повідомленням учасників справи(а.с.66-67 т.2). Ухвалою суду від 04.06.2020 р.по справі призначена повторна судова почеркознавча експертиза та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи(а.с.113-116 т.2). Ухвалою суду від 11.11.2020 р.справа прийнята до провадження суддею Галущенко Ю.А.та провадження у справі відновлено(а.с.128 т.2). Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г.письмових пояснень або заяв процесуального змісту суду не подавала. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримав з наведених у ньому підстав та просила задовольнити. Пояснила,що у договорах дарування містяться різні підписи від імені її батька,у книзі нотаріуса,де реєструються договори,підпис від імені батька відрізняється від підпису у договорах. Також зазначила,що вона дивилась за батьком,якого відповідачка рідко навідувала ,а потім забрала його до себе та нікого не пускала. Представник відповідачки адвокат Надворна О.С. просила відмовити у позові в повному обсязі,посилаючись на те,що обставини,визначені у позовній заяві [PERSON] як підстава недійсності правочину,а саме підроблений підпис у графі «Дарувальник» від імені [PERSON] ,спростовані висновками первинної та повторної судової почеркознавчої експертиз,посилання позивачки на стан здоров`я [PERSON] на час укладання оспорюваного нею договору дарування не мають правового значення для вирішення цієї справи. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г.в судове засідання не з`явилась,заяв про відкладення розгляду справи не подавала,її неявка не перешкоджає розгляду справи без її участі. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивачку та представника відповідачки, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений не обґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Двох - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З матеріалів справи суд встановив,що 04.03.2013 р.між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 2/3 частин жилого будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Наталією Григорівною, реєстраційний номер 257(а.с.13-15 т.1). Договір підписаний дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] ,про що свідчить наявність підпису від їх імені у відповідній графі договору. Згідно п.10 договору,він складений та підписаний в двох примірниках,один з яких залишається на зберіганні у справах нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г.,а другий,викладений на бланках нотаріальних документів,видається обдаровуваній. Свої доводи про недійсність цього правочину позивачка у позовній заяві обґрунтувала з посиланням на підроблення підпису від імені [PERSON] у графі договору «Дарувальник» та за її клопотанням судом були призначені судова почеркознавча експертиза і повторна судова почеркознавча експертиза. Висновком експерта Дніпропетровського Науково-дослідного інституту судових експертиз № 5928-18 від 28.02.2019 р.встановлено,що підписи від імені [PERSON] та рукописні записи його прізвища в графах « [PERSON] » першого примірника (що виконаний на нотаріальних бланках серії ВТС № 395566 та ВТС№ 395567) та другого примірника (що виконаний на аркушах паперу білого кольору)договору дарування 2/3 частин жилого будинку [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Наталією Григорівною, зареєстровано в реєстрі за № 257-виконані однією особою,а саме [PERSON] (а.с.45-55 т.2). Висновком експерта Національного наукового центру Інституту судових експертиз імені Бокаріуса № 810 за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи від 31.03.2021 р.встановлено,що підписи від імені [PERSON] у двох примірниках договору дарування частини житлового будинку від 04.03.2013 р.,на лицьовій стороні другого аркуша документа ,розташовані в графі «Підписи:»,в рядку « [PERSON] » виконані [PERSON] ;рукописні записи прізвища « [PERSON] » у двох примірниках договору дарування частини житлового будинку від 04.03.2013 р.,на лицьовій стороні другого аркуша документа ,розташовані в графі «Підписи:»,в рядку « [PERSON] :» виконані [PERSON] (а.с.142-154 т.2). Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В процесі судового розгляду справи позивачка не довела жодними належними допустимими доказами,які б у сукупності відповідали вимогам достатності,на підтвердження заявлених нею вимог,а посилання в позові на незадовільний стан здоров`я та похилий вік [PERSON] суд не приймає до уваги як такі,що не мають правового значення для вирішення цього спору. Крім того,судовими рішеннями у цивільній справі № 336/9931/13-ц та у цивільній справі № 336/3882/15-ц ,що набули чинності,встановлено,що [PERSON] мав стан здоров`я ,який не перешкоджав йому усвідомлювати свої дії та керувати ними,тому ця обставина в силу ч.3 ст.61 ЦПК України звільнена від доказування. Надані позивачкою в судовому засіданні усні пояснення не спростовують презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 ЦК України, факт добровільного волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору та його підписання з дотриманням вимог закону, позивачка не наводить суттєвих і беззаперечних обставин, які б давали підстави для визнання договору дарування недійсним. З врахуванням вищевикладеного, відсутні правові підстави передбачені нормами статей 215,203 ЦК України, для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування,тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову про визнання недійсними договору дарування слід відмовити.

Outcome: dismissed