Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (надалі - ПАТ «Державний ощадний банк») звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] , у якому, просять стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість закредитним договором №46 від 21 червня 2005 року, яка станом на 27.05.2020 року складає 6 788,72 доларів США, в тому числі: заборгованість за основним боргом - 5 854,71 долари США; пеня по кредиту - 406,81 доларів США; 3% річних за період з 28.05.2017 р. по 27.05.2020 р. - 527,20 доларів США. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 21.06.2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (на даний час - АТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] укладено кредитний договір №46, згідно якого Позичальник отримав строковий кредит в сумі 13 000,00 доларів США на споживчі потреби з умовою сплатити 13,0 % річних за користування кредитом і остаточним терміном повернення кредиту - до 21.06.2008 р. Проте, [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2008 року позов прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 14 766, 52 доларів США, в тому числі - 13 000,00 дол. США - основний борг по кредиту, 1359,71 дол. США - заборгованість по нарахованих та прострочених відсотках, 195,00 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 211,81 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків, шляхом звернення стягнення на заставлене [PERSON] майно: легковий автомобіль типу легкий седан-В марки «TOYOТA Corolla» 2003 року випуску. Заставлений транспортний засіб у процесі виконання судового рішення було продано 10.07.2009 року, кошти вилучені від реалізації заставного майна зараховані на погашення кредитної заборгованості Позичальника в сумі 6 900, 29 доларів США основного боргу та 1 359, 71 доларів США процентів, всього 8 260 доларів США, що підтверджується квитанціями за №12730 від 10.07.2009 р. та №12729 від 10.07.2009 р. В подальшому заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2010 року було стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» залишкову заборгованість в сумі 6 506, 52 доларів США, що еквівалентно 51 558, 97 гривень. Проте, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №2-2074/10 від 29.10.2019 року зазначене заочне рішення було скасоване та в подальшому ухвалою цього ж суду від 27.11.2019 позовну заяву прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без розгляду. Станом на 27.05.2020 року заборгованість [PERSON] перед Банком становить 6 788,72 долари США, з яких: 5 854,71 долар США - заборгованість по кредиту; 406,81 долар США - пеня по кредиту; 527,20 доларів США - 3% річних за період 28.05.2017 р. по 27.05.2020 р., яку [PERSON] у добровільному порядку не сплачує. Посилаючись на наведене, Банк просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 09 червня 2020 року провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лучко Р.М. подав суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що відповідач позову не визнає. Вважає, що додані до позовної заяви документи не містять доказів надання Банком грошових коштів Позичальнику на виконання власних зобов`язань за кредитним договором, що є очевидно, передумовою та підставою виникнення в Позичальника зобов`язання повернути отримані кредитні кошти та сплачувати за користування кредитом відсотки в розмірі, що визначений кредитним договором. Вважає, що позивачем не доведено обставин про отримання відповідачем, як Позичальником грошових коштів за кредитним договором, у визначений таким договором спосіб, а також про наявність у відповідача заборгованості. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів для підтвердження у відповідача обов`язку повернути грошові кошти за кредитним договором. Окрім того вважає, що позивачем не доведено обставин періоду виникнення заборгованості у відповідача по кредиту, пені, часткової сплати ним заборгованості, зарахування грошових коштів, що отримані від реалізації заставного майна (автомобіля). Наведені обставини, на думку представника відповідача, позбавляють можливості встановити правомірність проведених банком нарахувань процентів, пені, зарахувань грошових коштів, одержаних від реалізації заставного майна. В матеріалах даної справи міститься судове рішення від 19.08.2008 року у справі №2-3591/08, відповідно до якого прокурор зазначав, що заборгованість за кредитним договором станом на 22.07.2008 р. (тобто вже після закінчення строку дії кредитного договору) становила 14 766,52 долари США. Долучені до позовних матеріалів платіжні документи від 10.06.2013 року, на думку представника відповідача, не свідчать про обізнаність останнього про наявність у нього грошових зобов`язань за кредитним договором №46 від 21.06.2005. Також вважає, що згідно норм діючого законодавства, умов договору, якими передбачено нарахування пені саме в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка регулятором встановлюється для національної валюти - гривні, а не доларів США. Однак, нарахування пені, здійснене позивачем в доларах США. Зазначив, що в січні 2010 року позов щодо виконання умов кредитного договору №46 від 21.06.2005 було подано неналежною особою, що й призвело в подальшому до скасування рішенні у справі, а позивач в даній справі AT «Ощадбанк» жодних перешкод в самостійному зверненні з відповідними позовними вимогами не мав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.10.2019 заочне рішення у справі було скасоване та в подальшому ухвалою від 27.11.2019 року позов Прокурора м. Тернополя залишено без розгляду. Згідно правового висновку, визначено у Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №344/1137/15-ц: «З огляду на положення частини першої статті 265 ЦК України залишення судом позову без розгляду з підстав, зазначених у частині третій статті 207 ЦПК України, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку». На підставі наведеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а у випадку встановлення судом у даній справі факту порушення прав і інтересів позивача - відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. Представником АТ «Державний ощадний банк України» подано суду відповідь на відзив, у якому останній зазначив, що у 2005 році Позичальник [PERSON] , володіючи необхідним обсягом цивільної право- та дієздатності, звернувся в AT «Ощадбанк» з наміром отримати кредит, у зв`язку із чим ним був поданий повний пакет документів. Тобто, всі дії відповідача були спрямовані на отримання кредиту в банку. Розпорядженням операційного відділу Банку в рахунок дозволеного кредиту №46 в 21.06.2005 р. видати кредит [PERSON] на позичковий рахунок № [NUMBER] , готівкою 13 000,00 дол. США. Належними доказами цього вважає документи, в яких зафіксований зміст правочину, а саме підписаний кредитний договір № 46 від 21.06.2005 р., а також власноручно підписане позивачем Техніко-економічне обґрунтування. Висловлені міркування представника відповідача, що позичальнику кошти видані не були, вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо нарахованої Банком пені, зазначив, що, оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечні чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу. Щодо твердження представника відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності, вважає, що з часу підписання Кредитного договору відповідач був обізнаний з його змістом та мав можливість знати про стан своїх майнових прав та обов`язків. При цьому, на його думку, [PERSON] не надав переконливих аргументів щодо наявності в нього об`єктивних перешкод звернутися за юридичною допомогою чи до спеціаліста в галузі економіки в межах встановлених законом строків, які є розумними і достатніми для захисту порушеного права, а саме із переглядом заочного рішення суду від 2010 року. Таким чином, доводи представника відповідача, про те що позивач пропустив позовну давність, вважає безпідставними й такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права. Також зазначає, що Прокуратура міста Тернополя звернулася до суду за захистом інтересів державного банку України, після проведеної перевірки, в ході якої встановила, що [PERSON] не повертає державі отримані кошти в кредит. Вважає, що Позичальник вводить суд в оману, стверджуючи, що він не отримував кредиту в Банку, а також нібито не знав про наявне рішення суду протягом 10 років. Також, відповідачем не спростовано той факт, що протягом 10 років останній не зміг скористатись своїм правом на захист для перегляду рішення суду від 2010 року. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник АТ «Державний ощадний банк України» Данилевич А.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові та відповіді на відзив. Крім цього, подала заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом прав позивача, зазначивши, що підставою для залишення позову без розгляду судом від 27.11.2019 року у справі №2-2074/10 було те, що з Конституції України розділ «Прокуратура» виключено, відтак прокурор не мав законних повноважень на представництво інтересів держави. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Повстюк О.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що у їх задоволенні слід відмовити з підстав наведених у відзиві. Крім цього, просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №46 від 21 червня 2005 року, а у клопотанні представнику АТ «Державний ощадний банк України» про поновлення строку позовної давності, відмовити, як безпідставному. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. 21 червня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №46, за умовами якого Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору Кредит в сумі 13 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 13% річних в порядку та на умовах, що визначені даним договором. Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено надання кредиту на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту - не пізніше 21 червня 2008 року. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, кредит надається готівкою з кредитного рахунку для споживчих потреб. Повернення кредитних коштів повинно бути здійснено не пізніше 21.06.2008 року, шляхом внесення готівки до каси Банку (п. 1.4. Кредитного договору). Відповідно до п. 3.3.6 Кредитного договору, Позичальник зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом Позичальник зобов`язувався сплачувати на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №46 від 21.06.2005 року, складає 6 788,72 доларів США, в тому числі: заборгованість за основним боргом - 5 854,71 долари США; пеня по кредиту - 406,81 доларів США; 3% річних за період з 28.05.2017 р. по 27.05.2020 р. - 527,20 доларів США. Судом з`ясовано, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2008 року у справі №2-3591/08, позов прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 14 766, 52 доларів США, в тому числі - 13 000,00 дол. США - основний борг по кредиту, 1359,71 дол. США - заборгованість по нарахованих та прострочених відсотках, 195,00 дол. США - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 211,81 дол. США - пені за несвоєчасне погашення відсотків, шляхом звернення стягнення на заставлене [PERSON] майно: легковий автомобіль типу легкий седан-В марки «TOYOТA Corolla Sedan 1.8», випуску 2003, кузов № [NUMBER] , р.н.з. [NUMBER] . У процесі виконання зазначеного судового рішення, вказаний транспортний засіб було реалізовано та кошти, вилучені від реалізації заставного майна 10.07.2009 року зараховані на погашення кредитної заборгованості Позичальника в сумі 6 900, 29 доларів США основного боргу та 1 359, 71 доларів США процентів, всього 8 260 доларів США, що підтверджується квитанціями за №12730 від 10.07.2009 р. та №12729 від 10.07.2009 р. В подальшому, зазначене судове рішення постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 липня 2021 року залишене без змін. Як вбачається із означеної постанови Тернопільського апеляційного суду «…судом встановлено, що 21 червня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №46, згідно якого, банк зобов`язувався надати відповідачу кредит в сумі 13000 доларів США на 36 місяців, з терміном остаточного погашення не пізніше 21.08.2008 року, а позивальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 13000 доларів США та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13 відсотків річних в порядку , на умовах та у строки, визначені даним договором…Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитними коштами виконав частково, лише сплатив відсотки за користування кредитом у розмірі 3855,73 доларів США…На виконання вимог вкладника та відповідно до постанови НБ України, [PERSON] 22.06.2005 року зарахував кошти на свій вкладний рахунок, що підтверджується меморіальним ордером №4 від 22.06.2005 року та 22.06.2005 року відповідно до заяви про видачу готівки №1, останній зняв вклад в сумі 13000 доларів США, про що особисто підписався (підпис відповідає підпису у паспорті), пред`явивши паспорт [NUMBER] , виданий Тернопільським МУ УМВС 31.10.1997 року, в якому зазначена дата народження [INFO] . Отже, з наведеного випливає, що [PERSON] після підписання кредитного договору розмістив кошти на свій вкладний рахунок і в подальшому з нього знімав готівкою кошти…Так, матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору та договору застави, а також встановлені умови кредитування, які стверджують факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 13000 доларів США та зарахування їх на його вкладний рахунок, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 22.06.2005 року, на якій стоїть особистий підпис і дані його паспорту, меморіальним ордером №4 від 22.06.2005 року, а також розміром заборгованості по кредитному договору (розрахунок заборгованості станом на 22.07.2008 року), чим спростовано доводи заявника про не отримання ним кредитних коштів...Стосовно домислу представника [PERSON] адвоката Лучко Р.М., що судом не досліджувались виписки по банківських рахунках можна зазначити наступне, що дані твердження є нічим іншим як припущенням, оскільки судова справа № 2-3591/08 знищена, у зв`язку із закінченням строків зберігання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2020 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-3591/08 за позовом прокурора міста Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет застави. На підставі переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 р. № 601, Переліку типових документів, що створюються в діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування в діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств із зазначенням строків зберігання, документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 із змінами за 2013 рік та зведених номенклатур справ за 2004-2012рр. відібрані для знищення як такі, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення, документи філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та підзвітніх територіально-відокремлених безбалансових відділень за 1970-2012рр., меморіальний ордер № 4 та заява на видачу готівки № 1 від 22.06.2005р. знищені, що підтверджується актом від 12 березня 2016 року затвердженого начальником філії Соляром Я.В…». В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, враховуючи наведене, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що відповідач [PERSON] не отримував кредитних коштів за кредитним договором, укладеним 21 червня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] відповідно до якого, банк зобов`язувався надати відповідачу кредит в сумі 13000 доларів США на 36 місяців. Також, суд не бере до уваги й твердження представника відповідача з приводу того, що оригінали документів, які підтверджують отримання кредиту не було надано представником позивача, відтак, відповідач не отримував зазначену суму кредитних коштів, оскільки, як встановлено судом під час розгляду означеної справи, а також у судовому засіданні під час розгляду даної справи, на підставі переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 р. № 601, Переліку типових документів, що створюються в діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування в діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств із зазначенням строків зберігання, документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 із змінами за 2013 рік та зведених номенклатур справ за 2004-2012рр. відібрані для знищення як такі, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення, документи філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та підзвітніх територіально-відокремлених безбалансових відділень за 1970-2012рр., меморіальний ордер № 4 та заява на видачу готівки № 1 від 22.06.2005р. знищені, що підтверджується актом від 12 березня 2016 року затвердженого начальником філії Соляром Я.В. Також, судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2010 року, у справі №2-2074/10 було задоволено позов прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з [PERSON] в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в сумі 6 506, 52 доларів США, що еквівалентно 51 558, 97 гривень. На виконання вказаного судового рішення, 26 квітня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №2-2074/2010. 26 листопада 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Драпак Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49466700 з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-2074 від 26 квітня 2010 року. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.10.2019 року, у зазначеній цивільній справі №2-2074/10, судом вказане заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2010 року, скасоване. В подальшому, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.11.2019 року, у справі №2-2074/10, позовну заяву прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду. Як вбачається із означеної ухвали суду, її ухвалено у присутності прокурора та представника позивача - ВАТ «Державний ощадний банк України та зазначено, що «…до початку розгляду справи по суті, прокурором подано письмову заяву, яку підтримали учасники судового розгляду, у тому числі й представник ВАТ «Державний ощадний банк України» про залишення позовної заяви прокурора міста Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, без розгляду…». Зазначена ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку не переглядалась. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України, визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що згідно з умовами Кредитного договору №46 від 21 червня 2005 року, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, прокурор в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» звернувся із позовом про повернення усієї суми заборгованості по кредиту, що залишилася несплаченою відповідачем, а також процентів та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна [PERSON] , який виступив майновим поручителем боржника на підставі договору застави від 21.06.2005 року, що підтверджено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2008 року у справі №2-3591/08, яке набрало законної сили. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім цього, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у зазначеному рішенні зробила висновок про те, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. В силу вимог статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання. Суд, оцінивши та дослідивши докази у справі вважає, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, у тому числі за рахунок реалізованого заставного майна, оскільки у нього станом на 27.05.2020 року існує заборгованості перед позивачем. Однак, розглядаючи спір по суті, суд приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування позовної давності до вказаної суми заборгованості за кредитним договором, а саме 6788,71 доларів США, у тому числі заборгованості за основним боргом у розмірі 5854,71 доларів США та пені у розмірі 406,81 доларів США, виходячи з такого. За змістом ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст.260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України). Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (п. 62, 66 Рішення від 20.12.2007 року у за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє строку позовної давності. Як зазначив ВС у своїй постанові від 30.10.2019 у справі №344/1137/15ц, з огляду на положення частини першої статті 265 ЦК України залишення судом позову без розгляду з підстав, зазначених у частині третій статті 207 ЦПК України, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку. При цьому, суд вважає, що обставини наведені представником позивача у заяві про поновлення йому строку позовної давності на звернення до суду із заявленою позовною вимогою в частині стягнення зазначених сум коштів у розмірі 5854,71 доларів США та пені у розмірі 406,81 доларів США не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пункту 3 ч.3 ст.121 ЦПК України (в редакції чинній станом на момент подачі позову, тобто 27.01.2010 року) у випадку коли заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, позовна заява повертається без розгляду. Однак, її із наведених підстав судом, який розглядав позов прокурора, поданого в інтересах позивача, повернуто не було. Таким чином, згідно процесуального законодавства, прокурор мав право заявляти позов і інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», що було встановлено судом при вирішенні питання про відкриття судового провадження. Крім цього, суд зазначає, що представник позивача не звернув увагу на вимоги ч.5 ст.56 ЦПК України, які діяли на момент ухвалення судом рішення про залишення позову без розгляду, відповідно до яких у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором і інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Відтак, із відповідною заявою з цього приводу представник позивача до суду не звертався. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача трьох процентів річних, нарахованих у порядку ст..625 ЦК України за неналежне виконання умов договору у розмірі 527,20 доларів США за період з 28.05.2017 року по 27.05.2020 року, суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядаючи справу № 905/600/18 навела свої висновки про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, сум. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Державний ощадний банк України» надало розрахунок 3% річних, виходячи із існуючої заборгованості боржника [PERSON] , яка не спростована відповідачем та прийнята судом, як така, що нарахована вірно, відтак суд вважає, що вимоги позивача у цій частині слід задовольнити, стягнувши із відповідача у користь позивача. заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №46 від 21.06.2005 року три проценти річних в розмірі 527 (п`ятсот двадцять сім) доларів США 20 центів. У решті вимог позову, слід відмовити з наведених підстав. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» 2 102(дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial