Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позивач - Акціонерне Товариства «ПриватБанк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог банк посилається на те, що 08.10.2008 року року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг б/н шляхом підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку та у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000,00 грн. Вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору станом на 18.04.2021 року виникла заборгованість у розмірі 87 341,32 грн., з яких: 68 444,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18 896,80 - заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 87 341,32 грн., з яких: 68 444,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18 896,80 - заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом, та судові витрати в розмірі 2 270 грн. сплаченого судового збору. За ухвалою від 27.05.2021 року судом було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. 29.06.2021 року від відповідача надійшла до суду заява про застосування позовної давності, за якою [PERSON] просить суд: у разі встановлення під час судового розгляду справи № 308/5648/21 ситуацій, вказаних у цій заяві, застосувати позовну давність й відмовити у задоволені вимог повністю або частково, в залежності від фактичних обставин справи. Цієї ж дати відповідач подав до суду письмовий відзив на позов, за яким просить суд: -відмовити повністю у задоволенні позову AT КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 87 341,32 грн. за кредитним договором №б/н від 08.10.2008 року та суми судових витрат у розмірі 2 270,00 грн.; -з метою забезпечення проведення почеркознавчої експертизи витребувати від AT КБ «Приватбанк» оригінал підписаної [PERSON] . Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.10.2008 року та документа, що міститься на аркушах 21-23 у матеріалах справи №308/5648/21; -з метою забезпечення проведення почеркознавчої експертизи витребувати від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області оригінали документів з власноручними підписами [PERSON] виконані у 2019-2020 роках в кількості щонайменше 15 шт.; -призначити у справі № 308/5648/21 за позовом AT КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, судову почеркознавчу експертизу, перед якою поставити наступне запитання: -Чи виконано підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис споживача» на останній сторінці документа, що міститься на аркушах 21-23 у матеріалах справи № 308/5648/21, тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? -проведення даної експертизи доручити Закарпатському науково-дослідному криміналістичному центру МВС України в Закарпатській області, який розташований за адресою: 88000, м. Ужгород, вул. Грибоедова, 2; -провадження в справі №308/5648/21 зупинити на час проведення судової почеркознавчої експертизи. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив наступне. Аналізуючи умови Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.10.2008 року (далі - Анкета-заява) можна дійти висновку про те, що Відповідач просила надати їй платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом у розмірі 3 000,00 грн та терміном дії 2 роки. Згідно відмітки працівника банк в Анкеті-заяві Відповідачу була видана картка [NUMBER] . Термін дії кредитного ліміту збігався з терміном дії платіжної картки, т.т. 2 роки з дати видачі карти - до 13Л0.2010 року. Звертаємо увагу суду на те, що в Анкеті-заяві сторони не узгоджували умов договірного списання коштів дебетових карток [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Крім того, в Анкетізаяві чітко вказано, цитую: «ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг». В Анкеті-заяві чітко зазначено, що картка [NUMBER] була видана з терміном дії на 2 роки, т.т. до 13.10.2010 року. Отже, строк позовної давності сплив ще 13.10.2013 року. Натомість із позовом AT КБ «Приватбанк» звернувся лише 05.05.2021 року, що є підставою для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності та безумовною підставою для відмови у позові. 8/12 Стосовно поданої Приватбанком Довідки (а.с. 17), якою Позивач стверджує, що між ним та Відповідачем був підписаний кредитний договір №б/н, за яким [PERSON] нібито було надано 5 кредитних карток, в т.ч. картку [NUMBER] з терміном дії до 31.03.2015 року. При цьому дана довідка не містить підпису Відповідача, а також даний про особу представника Приватбанку, яка підписала дану довідку. Отже, ця довідка не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом того, що Відповідач дійсно отримувала всі ці картки і вони мали саме зазначені в довідці терміни дії. Показовим фактом з цього приводу є те, що в Анкеті-заяві сторони узгодили термін дії картки [NUMBER] на 2 роки (до 13.10.2010 року), а в наданій Позивачем довідці термін дії цієї картки зазначений до 31.03.2015 року. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання Відповідачем платіжних карток [NUMBER] , 4149437851475911,5363542306297798, 5363542309591130. Якщо строк дії картки сплив 13,10.2010 року, то з 14.10.2010 року кредитний договір припинив свою дію, а тому з цього дня Приватбанк втратив право на нарахування відсотків та неустойки, які були передбачені кредитним договором. З 14.10.2010 року права та інтереси Приватбанку у правовідносинах із [PERSON] , забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12; ЄДРСР №74838904). Отже, згідно поданих Позивачем доказів станом на 14.10.2010 року сума заборгованості за кредитом становила 4 430,26 + 135,20 = 4 565,46 грн, заборгованість за процентами - 213,23 грн. Згідно поданої Приватбанком виписки за договором №б/н станом на 19.04.2021 року були проведені наступні операції із зарахування коштів на картковий рахунок [NUMBER] : 19.10.2010р. - 300,00 грн; 25.10.2010р. - 20,00 грн; 17.11.2010р. - 300,00 грн; 24.11.2010р. - 10,00 грн; 17.12.2010р. - 300,00 грн; 18.01.2011р. - 250,00 грн; 24.01.2011р. - 70,00 грн; 22.02.2011р. - 300,00 грн; 22.03.2011р. - 250,00 грн; 30.03.2011р. - 17,42 грн; 11.04.2011р. - 50,00 грн; 13.04.2011р. - 600,00 грн; 12.05.2011р. - 900,00 грн; 13.05.2011р. - 10,00 грн; 21.06.2011р. - 300,00 грн; 29.06.2011р. - 2,53 грн; 30.06.2011р. - 50,00 грн; 18.07.2011р. - 220,00 грн; 26.07.2011р. - 11,71 грн; 28.07.2011р. - 80,91 грн; 28.08.2011р. - 300,00 грн; 30.08.2011р. - 50,00 грн; 26.09.2011р. - 3,71 грн; 29.09.2011р. - 9,14 грн; 04.10.2011р. - 220,43 грн; 11.10.2011р. - 400,00 грн. Загальна сума цих операцій склала 5 025,85 грн. Отже, станом на 11.10.2011 року заборгованості за кредитом була повністю погашена. До позову Приватбанк додав документ без назви (а.с. 21-23), який містить інформацію про кредитодавця, умови кредитування та повернення кредиту та інше. Датується цей документ 03.07.2020 року, інформація в ньому зберігала чинність до 18.07.2020 року, в кінці в графі «Підпис споживача» міститься дата «03/07/2020», різ вище, ім`я і по батькові Відповідача та рукописний підпис очевидно виконаний від імені Відповідача. Цим відзивом заявляємо про те, що [PERSON] не підписувала цей документ, а в графі «Підпис споживача» в цьому документів, де зазначені дані Відповідача, замість неї розписалася невідома нам особа. Свідченням даного факту може слугувати підпис [PERSON] у паспорті серії [NUMBER] , виданому Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області від 23.10.2003 року, а також в Анкеті-заяві. Крім того, до позову долучено фотокопії паспорта [PERSON] (а.с.34-35), які посвідчені 13.03.2020 року співробітником Приватбанку Сенетович В.І. та нібито Відповідачкою. Ми заперечуємо факт підписання даних копій [PERSON] і стверджуємо про те, що підписи в графі «Підпис клієнта» виконані від імені [PERSON] не нею, а невідомою нам особою. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що [PERSON] була ознайомлення з умовами кредитування у Приватбанку, що нібито підтверджується її підписом на документі без назви (а.с. 21-23) від 03.07.2020 року, який містить інформацію про кредитодавця, умови кредитування та повернення кредиту та інше. Однак відповідач [PERSON] заперечує факт підписання нею вищевказаного документа. На даному документі відсутні підписи Відповідача, а від її імені цей документ підписала невідома нам особа. Для вирішення питання про не належність [PERSON] підпису проставленого на документі, що міститься на аркушах 21-23 у матеріалах справи №308/5648/21, потрібні спеціальні),знання в галузі почеркознавства. З метою забезпечення проведення почеркознавчої експертизи відповідач [PERSON] готова в судовому засіданні надати власні експериментальні зразки почерку, а також надати суду в якості вільних зразків її почерку/підпису оригінал своєї наступних документів: - договору №909575 від 01.09.2019 року про надання послуг з поводження з побутовими відходами; - договору №1218724 від 01.03.2021 року про надання послуг з поводження з побутовими відходами; договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 02.04.2021 року; - заяви-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 02.04.2021 року; договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 02.04.2021 року №о/р 240010090 з додатками; акту надання послуг №13-23082019/223 від 04.09.2019 року; заяви про приєднання № 446859508/100519 від 10.05.2019 року; картки водія [PERSON] ; страхового полісу ЛТ-0005405 від 11.06.2019 року; заяви про надання/поновлення статусу безробітного від 24.06.2020 року; договору МТ TOR STEM-C2-27-2020. Крім того, з метою отримання оригіналів інших документів, які містять почерк/підписи відповідача [PERSON] просимо витребувати від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, в якому у період з червня 2009 року по червень 2020 року працювала Відповідач, оригінали документів з власноручними підписами [PERSON] виконані у 2019-2020 роках в кількості щонайменше 20 шт. Позивач подав до суду 30.07.2021 року письмову відповідь на відзив, за якою просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі за наступних обставин. Банком було надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо почеркознавчої експертизи зауважимо. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Оскільки питання щодо підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не відносяться до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), наявність тверджень відповідача про те що підпис виконаний не ним, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі. 02.04.2015 р., 22.04.2016 р., 01.07.2016 р. та 13.03.2020 р. Відповідач звернувся в Банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Перевипуск карти Відповідачем підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи. 29.07.2015 р. Відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 198,90 грн., вже на перевипущену карту № [NUMBER] , 25.04.2016 р. Відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 190,00 грн., вже на перевипущену карту № [NUMBER] , 25.07.2016 р. Відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 198,00 грн., вже на перевипущену карту № [NUMBER] , 27.03.2020 р. Відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 1113,79 грн., вже на пере випущену карту № [NUMBER] , що ще раз підтверджує їх отримання Відповідачем. Поскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не мало необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Суд не вбачає підстав задля призначення почеркознавчої експертизи у цій справі, як того просить відповідач, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У даному випадку відповідач просить суд призначити експертизу саме паспорта споживчого кредиту, а не заяви б/н від 08.10.2008 року, згідно якої проведені позивачем відповідні нарахування, відтак задля вирішення цієї справи по суті взагалі не має жодного правового значення наявність чи відсутність цього документу, що слушно зауважив позивач, тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Такі дії відповідача суд розцінює як намагання затягнути розгляд цієї справи. Крім того, відповідач зазначив у клопотанні про подання суду оригіналів документів задля проведення експертизи та необхідність витребування інших доказів, проте жодного оригіналу доказу до суду протягом року так і не подав, відтак суд не вбачає необхідності у витребуванні доказів у цій справі, тому у задоволенні клопотання про витребування доказів також слід відмовити. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та/або його представник до суду також не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені. Від представника відповідача, адвоката Рішка С.І. до суду неодноразово находили клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, проте за ухвалами від 02.03.2022 року, від 21.04.2022 року, 13.06.2022 року, судом було відмовлено у їх задоволенні, оскільки з урахуванням воєнного стану, зали судових засідань використовуються задля розгляду кримінальних проваджень в режимі відеоконференції щодо осіб, які тримаються під вартою. У подальшому представник жодного разу до суду не прибув. Слід також зауважити, що відповідач не подав до суду жодного оригіналу документів задля проведення експертизи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 07.12.2022 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2008 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 08.10.2008 року. У заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанк. До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в Приват Банку. Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом 18.04.2021 року становить 87 341,32 грн., з яких: 68 444,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18 896,80 - заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У анкеті-заяві позичальника від 08.10.2008 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути відсотки за його користуванням у розмірі, який не передбачений договором. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.10.2008 року, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https:www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (08.10.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.05.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов та Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», на який посилається банк у позовній заяві, також не містить підпису позичальника. Суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08.10.2008 року шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Неодноразовий перевипуск карти відповідачем підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи. Суд також враховує, що 29.07.2015 р. Відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 198,90 грн., вже на перевипущену карту № [NUMBER] , 25.04.2016 р. Відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 190,00 грн., вже на перевипущену карту № [NUMBER] , 25.07.2016 р. Відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 198,00 грн., вже на перевипущену карту № [NUMBER] , 27.03.2020 р. Відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 1113,79 грн., вже на перевипущену карту № [NUMBER] , що ще раз підтверджує їх отримання Відповідачем. Оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не мало необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Згідно наданих банком довідок остання із перевипущених карток № [NUMBER] була видана із терміном дії до березня 2024 року, тому заява позивача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин не підлягає задоволенню, оскільки строк позовної давності позивачем не пропущений, а договір укладений 08.10.2008 року таким, що діє до закінчення строку дії картки. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, яка була викладена ВСУ у постанові від 01.10.2014 року справі № 6-134цс14, - відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 68 444,52 грн. - за тілом кредиту. У задоволенні заявлених вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом необхідно відмовити з вищевикладених судом підстав. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2270 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial