Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє також в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 листопада 2019 року близько 18 год. 30 хв. в с. Вонігово по вул. Головній, Тячівського району, Закарпатської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «Мерседес Спрінтер», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер в Тячівській РЛ. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 05 листопада 2019 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120190700000000316 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент дорожньо- транспортної пригоди була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до поліса № АО 5778447. 29 березня 2021 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для сина загиблого [PERSON] та дружини загиблого [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 191 687,00 гривень, з яких: 16 692, 00 гривень - моральна шкода та 8 975,00 гривень - витрати на поховання для [PERSON] , а також 16 692, 00 гривень - моральна шкода та 150 228, 00 гривень - витрати на утримання неповнолітнього [PERSON] . Листом від 06 квітня 2021 року ТВД СК «Альфа-Гарант» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, а також просило надати додаткові документи та інформацію до заяви про виплату страхового відшкодування. 26 квітня 2021 року, 28 травня 2021 року та 08 червня 2021року на адресу ТВД СК «Альфа-Гарант» були скеровані заяви про долучення документів, серед яких містилися ті, наявність яких вимагала страхова компанія, зокрема, копія постанови про закриття кримінального провадження № 120190700000000316 від 28 травня 2021 року. 28 липня 2021 року за результатами розгляду вказаної страхової справи ТДВ СК «Альфа-Гарант» було частково сплачено [PERSON] та [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 41 594, 50 гривні. 05 серпня 2021 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» був надісланий запит про надання розрахунку страхової виплати, в якому зазначалося прохання надати детальний розрахунок суми виплаченого страхового відшкодування щодо кожного із заявників та повідомити підстави часткової виплати страхового відшкодування заявникам, однак, жодної відповіді на нього не надійшло. 02 вересня 2021 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» був надісланий адвокатський запит з тією самою метою надання детального розрахунку суми виплаченого страхового відшкодування. 08 вересня 2021 року ТВД СК «Альфа-Гарант» у відповідь на адвокатський запит повідомило те, що 27 липня 2021 року страховою компанією було прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого було вирішено провести часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 41 594, 50 гривні, що складається із 50% відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання та 20 865, 00 гривень витрат на утримання малолітнього сина. У виплаті інших 50% від заявленої суми відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання за заподіяну шкоду було відмовлено. Відмову у виплаті 50% страхового відшкодування страховик аргументує наявністю провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Більше того, ТВД СК «Альфа-Гарант» було розтерміновано загальну суму витрат на утримання на щомісячні платежі у розмірі 1 043, 50 гривні до грудня 2025 року. 30 серпня 2021 року позивачу надійшли грошові кошти в сумі 1 043, 25 гривень (перший щомісячний платіж), 27 вересня 2021 року позивач отримала другий щомісячний платіж у розмірі 1 043, 25 гривень, 06 жовтня 2021 року позивач отримала третій щомісячний платіж у розмірі 1 043, 25 гривень, у листопаді 2021 року позивач отримала четвертий платіж у розмірі 1 043, 25 гривень, п`ятий та шостий платіж - у грудні 2021 року та у січні 2022 року, а сьомий платіж - у лютому 2022 року, восьмий - у березні 2022 року, дев`ятий - у квітні 2022 року , десятий - у травні 2022 року, а одинадцятий - у червні 2022 року. З вказаним рішенням відповідача про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 50 % від мінімальної заробітної плати на день настання дорожньо-транспортної пригоди із щомісячним перерахуванням до повного погашення не погоджується з тих підстав, що таке суперечить Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1167, ст. 1187, ст. 1193 ЦК України. Також зазначає, що в постанові про закриття кримінального провадження від 28 травня 2021 року відсутня будь-яка інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди та що загиблий пішохід [PERSON] порушив Правила дорожнього руху, що означає, що в його діях відсутня неправомірна поведінка (як і умисна, так і необережна). Законом не передбачена можливість прийняття рішення страховиком про зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, і врахування дій потерпілого, життю якого заподіяно шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Враховуючи те, що у даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля, та у діях пішохода відсутня будь - яка неправомірна поведінка, таке положення про поділ відповідальності застосовувати не слід через необґрунтованість. Посилається на ст.27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування на утримання в розмірі 36 мінімальних заробітних плат, який страховик може оплатити одноразово чи у кілька етапів, але виключно у передбачений ст. 36.2 Закону 90-денний строк. Однак, ТВД СК «Альфа-Гарант», всупереч ст. ст. 27.2 та 36.2 Закону здійснено виплату страхового відшкодування на утримання одноразово у розмірі 20 865, 00 грн., що є незаконним, оскільки вказана сума є меншою, ніж 36 мінімальних заробітних плат. Відповідач незаконно затягує виплату страхового відшкодування, а розрахунок, що виконаний відповідачем, не враховує інфляційних витрат, що суттєво занижує фактичний розмір відшкодування. Зважаючи на економічну ситуацію, а також тривалий час, впродовж якого страхове відшкодування повинне виплачуватись, позивач не отримає реального відшкодування шкоди, завданої смертю батька. Позивач не оспорює суму страхового відшкодування, а просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування однією виплатою у зв`язку із тим, що позивач представляє інтереси малолітнього, який є непрацездатним та потребує постійної матеріальної допомоги, якої останній позбувся у зв`язку із втратою годувальника. Сума виплати в розмірі 1 043, 23 гривні щомісячно є мізерною та не забезпечить необхідного та належного забезпечення дитині, та не співпадає із розміром мінімального прожиткового мінімуму, встановленого на дитину віком до 6 років, а тому порушує права малолітньої особи. Загиблий [PERSON] за попередній до ДТП календарний рік не працював і не був фізичною-особою підприємцем, а отже, виплата утриманцю - сину [PERSON] становить 4 173 х 36 = 150 228, 00 гривень. Страховою компанією не зазначено на підставі, якого процесуального документу та нормативно - правового акту було прийнято рішення щодо виплати 50% страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та здійснено виплату страхового відшкодування на утримання дитини одноразово у розмірі 20 865, 00 грн, що є незаконним, оскільки вказана сума є меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат. Як на підставу позовних вимог, посилається на ст. 36.5 Закону, відповідно до якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також на ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у листопаді 2019 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 4 173, 00 гривні. Загальна сума вимоги за шкоду, заподіяну смертю [PERSON] , становить 148 005, 00 гривень, з яких: для малолітнього сина [PERSON] складає: 75% несплачених витрат на утримання в сумі 127 275, 00 гривень, 50% несплаченої моральної шкоди в сумі 8 346, 00 гривень; для дружини потерпілого [PERSON] складає: 50% несплачених витрат на поховання в сумі 4 037, 50 гривень та 50% несплаченої моральної шкоди в сумі 8 346, 00 гривень. Згідно з розрахунками, до загальної суми заборгованості 148 005, 00 гривень нараховуються пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України. В остаточній редакції клопотання про збільшення позовних вимог від 01 листопада 2022 року представник позивача - адвокат Скочиляс І.М. просила стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 138 615, 75 (Сто тридцять вісім тисяч шістсот п`ятнадцять гривень 75 копійок) гривень страхового відшкодування на утримання, 22 850, 00 (Двадцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) гривень витрат на спорудження надгробного пам`ятника, 56 735, 31 (П`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 31 копійку) гривень пені за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року, 5 732, 86 (П`ять тисяч сімсот тридцять дві гривні 86 копійок) гривень 3 % річних від простроченої суми за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року, та 33 496, 62 (Тридцять три тисячі чотириста дев`яносто шість гривень 62 копійки) гривень інфляційних втрат за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року, а також 10 000, 00 (Десять тисяч гривень 00 копійок) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважають незаконними та необґрунтованими. ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивачу було сплачено частину страхового відшкодування, а саме: 12 383, 50 гривень (поховання та моральна шкода) була сплачена Товариством 28 липня 2021 року; 29 211, 00 гривень (поховання та частина коштів на утримання за 20 місяців, починаючи з дати ДТП, та моральна шкода) була сплачена 28 липня 2021 року; 1 043,25 гривень було сплачено 4 рази: 06 серпня 2021 року, 01 вересня 2021 року, 04 жовтня 2021 року та 01 листопада 2021 року, в загальній сумі 4 172, 00 гривні. Таким чином, станом на 10 листопада 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» вже сплачено в загальному 45 766, 50 гривень, що вже свідчить про виконання ТДВ СК «Альфа-Гарант» своїх зобов`язань в порядку, передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до постанови ГУ Національної поліції в Закарпатській області про закриття кримінального провадження від 28 травня 2021 року досудовим слідством встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні трупа гр. [PERSON] виявлено 2,32 % етиловий спирт, що відноситься до середнього ступеня алкогольного сп`яніння, а згідно висновку експерта № 5841/21-52/6518/21-52 від 24 лютого 2021 року з технічної точки зору наїзд на пішохода транспортним засобом «Мерседес», номерний знак [NUMBER] , на узбіччі автодороги, згідно показів свідка, враховуючи кінцеве положення даного транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди та висновку транспортно-трасологічної експертизи № 10/510 від 17 грудня 2019 року, не міг відбутися. Враховуючи результати проведеного дослідження за наданими вихідними даними, з технічної точки зору, причиною та умовою настання даної ДТП став факт виходу пішохода на проїзну частину в безпосередній близькості від автомобіля марки «Мерседес», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] .. Беручи до уваги, що водій автомобіля «Мерседес», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , керуючи технічно-справним транспортним засобом, перед виникненням дорожньо-транспортної пригоди правил дорожнього руху не порушував і момент виникнення небезпеки для руху своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування своєчасно екстренного гальмування, відповідно в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Матеріали справи не містять жодного доказу того, що особа, яка керувала транспортним засобом, тобто страхувальник ТДВ СК «Альфа-Гарант», визнана винною в настанні вищезазначеної ДТП. Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, зважаючи на те, що в даному випадку мова йде про завдання шкоди малолітній особі [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з загибеллю його батька в ДТП, що мала місце 05 листопада 2019 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування з розрахунку 50% розміру шкоди обрахованої згідно норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з тих підстав, що в даній справі є докази невинуватості водія автомобіля «Мерседес», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , а також досудовим слідством, на підставі показів свідків та на підставі судових експертиз було встановлено, що смерть [PERSON] настала через те, що він, будучи в стані алкогольного сп`янніння, перебував на проїзній частині автодороги, то відповідно можна прийти до висновку, що вбачається вина самого загиблого [PERSON] .. В даній справі навна вина обох учасників ДТП. Розмір відшкодування витрат на поховання становить 4 037, 50 гривень, розмір страхового відшкодування на утримання сина становить 75 114, 00 гривень та на відшкодування моральної шкоди в сумі 16 692,00 гривень, а всього 95 843, 50 гривень. Загальна сума страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 05 листопада 2019 року, з врахування обопільної вини, становить 85 843, 50 гривень. Товариством було складено графік виплати страхового відшкодування за п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів»: 12 383, 50 гривень (поховання та моральна шкода) була сплачена Товариством 28 липня 2021 року; 29 211, 00 гривень (поховання та частина коштів за утримання за 20 місяців, починаючи з дати ДТП, та моральна шкода) була сплачена 28 липня 2021 року; 1 043, 25 гривень було сплачено 4 рази, а інша частина грошових коштів перераховується та буде перераховуватися ТДВ СК «Альфа-Гарант» до 30 числа кожного наступного місяця у сумі 1 043, 25 гривень до повного погашення суми розвахованого страхового відшкодування. Відповідно до п. 27.5. ст. 27 спеціального закону, яким є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати і така одноразова виплатата страхового відшкодування є лише правом страховика, а не обов`язком. Товариство у чіткій відповідності до норм закону визначило загальний розмір вказаного відшкодування і визначило розмір щомісячних платежів з розрахунку виплати всієї суми відшкодування на час досягнення дитиною повноліття. Відповідач продовжує виконувати взяті на себе зобов`язання зі сплати щомісячних платежів, а доказів протилежного позивач суду не надала. Оскільки, загиблий [PERSON] на дату смерті офіційно не працював та інформацію про отримувані доходи відповідачу не надано, тому останнім прийнято рішення про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати, тобто з вирахуванням частки, яка припадала на самого потерпілого на день настання дорожньо-транспортної пригоди, із щомісячним перерахуванням до вичерпання ліміту. Намагання змусити через суд сплатити страховика страхове відшкодування у вигляді одноразової виплати є прямим втручанням в господарську діяльність Товариства та фактично порушенням вільного волевиявлення останнього. Представник позивача [PERSON] , яка діє також в інтересах малолітнього [PERSON] - адвокат Скочиляс І.М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі та з врахуванням клопотання про збільшення позовних вимог від 01 листопада 2022 року, просить вимоги позову задовольнити. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант в судове засідання не з`явився повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що є в маметріалах справи. Заслухавши думку представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд уважає, що позов потрібно задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 28 травня 2021 кримінальне провадження № 12019070000000316 від 06 листопада 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Описова частина постанови свідчить, що 05 листопада 2019 року близько 18 год. 20 хв. водій [PERSON] , [INFO] , в нічний час доби, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Mercedes-benz, моделі Sprinter 313», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , разом за пасажиром [PERSON] , рухаючися по вул. Головній в с. Вонігово, у напрямку с. Теребля, Тячівського району, Закарпатської області, біля будинку № 16 допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який розпочав переходити проїзну частину дороги з права на ліво по ходу руху даного автомобіля. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи № 228 від 03 грудня 2019 року отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки з масивним крововиливом в органи середостіння та зовнішню оболонку серцевої сумки, забоєм серця, вогнищами крововиливу в міокард, крововиливи в товщу підшкірно-жирового шару передньої половини грудної клітки та гостра зупинка серця, прямі переломи 2-3 ребер зліва по передньо-підпахвинній лінії, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, позаяк потягли за собою смерть потерпілого. Ушкодження на трупі [PERSON] характерні для наїзду на пішохода в момент ДТП, що мала місце 05 листопада 2019 року, і мають причинний зв`язок зі смертю потерпілого. Факт смерті пішохода [PERSON] [INFO] в с. Вонігово, Тячівського району, Закарпатської області, також підтверджено копією свідоцтва про смерть. Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО5778447 свідчить, що станом на 05 листопада 2019 року автомобіль марки «Mercedes-benz, моделі Sprinter 313», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , застрахований ТДВ СК «Альфа-Гарант», яке у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу зобов`язані сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну життю та здоров`ю в сумі до 200 000,00 гривень. Позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 26 грудня 2017 року, який зареєстрований у Тячівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 287, що також підтверджено копією свідоцтва про шлюб, що мається в матеріалах справи. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження, де в графі «Мати» вказано [PERSON] , а в графі «Батько» зазначено « [PERSON] ». Як стверджено довідкою Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 22 березня 2021 року, [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті проживав з адресою: [ADDRESS] , та разом з ним проживали дружина [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . На адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено листи представника по довіреності Бенци Яни Михайлівни - директора ТзОВ «Центр автовиплат поліс» № 000505/21 від 29 березня 2021 року, № 12/1411 від 06 квітня 2021 року, № 000677/21 від 26 квітня 2021 року, № 000882/21 від 28 травня 2021 року, № 000957/21 від 08 червня 2021 року про виплату страхового відшкодування та долучення документів. Відповідно до товарного чеку від 06 листопада 2019 року позивач [PERSON] замовила та оплатила організацію поховання на загальну суму 8 075, 00 гривень. На запит адвоката Скочиляс І.М. листом № 12/3642 від 08 вересня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило, що товариством прийнято рішення про виплату відшкодування 50% від усіх виплат, а саме: 28 липня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» на реквізити [PERSON] було сплачено 41 594,20 гривень, а інша частина грошових коштів на утримання сина [PERSON] буде перераховуватися до 30 числа кожного наступного місяця в сумі 1 043, 25 гривень до грудня 2025 року. Згідно платіжних доручень від 28 липня 2021 року та 06 серпня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахували на рахунок [PERSON] 12 383, 50 гривень відшкодування на поховання та моральну шкоду, а також 29 211, 00 гривень відшкодування на поховання та моральну шкоду і частину коштів за 20 місяців на утримання, та в подальшому з серпня 2021 року по червень 2022 року щомісяця сплачено по 1 043, 25 гривень на утримання малолітнього [PERSON] .. Також на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено заяву представника по довіреності Бенци Яни Михайлівни - директора ТзОВ «Центр автовиплат поліс» від 01 червня 2022 року про долучення документів та виплату страхового відшкодування в сумі 22 850, 00 гривень витрат на встановлення надгробного пам`ятника згідно товарного чека від 05 травня 2022 року. Вказана сума витрат на встановлення надгробного пам`ятника позивачу не відшкодована. Розрахунок позивача, викладений у клопотанні про збільшення позовних вимог від 01 листопада 2022 року свідчить, що загальна сума страхового відшкодування складає 257 430, 54 гривень, з яких: 138 615, 75 гривень - страхове відшкодування на утримання, 22 850, 00 гривень - витрати на спорудження надгробного пам`ятника, 56 735, 31 (П`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 31 копійку) гривень - пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року, 5 732, 86 - 3 % річних від простроченої суми за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року, та 33 496, 62 гривень - інфляційні втрати за період з 29 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року. Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з цим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу(стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19. Враховуючи вищевикладене, безпідставним є посилання відповідача у відзиві на ті обставини, що одноразова виплата страхового відшкодування є правом страховика, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, оскільки, положення ЦК України по відношенню до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами, не передбачена. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20). Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України). Судом встановлено, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а тому, суд дійшов висновку про те, що ДТП, яка сталася 05 листопада 2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув [PERSON] , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір визначено відповідно до положень пунктів 27.2, 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними в постановах: від 14 січня 2019 року, справа № 751/8121/17 (провадження № 61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа № 323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18). Судом встановлено, що відповідач всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати. Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що розтермінування виплати страхового відшкодування суперечать положенням спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначено строки, порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у сумі 138 615, 75 (Сто тридцять вісім тисяч шістсот п`ятнадцять гривень 75 копійок) гривень - страхове відшкодування на утримання, 22 850, 00 (Двадцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) гривень - витрати на спорудження надгробного пам`ятника є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Страховик на підставі пункту 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, 3 % річних та інфляційні витрати, відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до уточненої позовної заяви, який відповідачем на підставі належних та достатніх доказів не було спростовано. Суд, вирішуючи питання щодо вимоги представника позивача [PERSON] - адвоката Скочиляс І.М. про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, зважає на таке. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 141ЦПК України). На виконання цих вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Скочиляс І.М. подала суду договір про надання правової допомоги від 19 серпня 2021 року, в якому зазначена сума гонорару адвокату в розмірі 10 000,00 гривень, а також заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом наданих послуг, виконаних адвокатом, а також квитанцію до прибуткового касового ордера № 67 від 17 листопада 2021 року, згідно якого [PERSON] оплатила 10 000, 00 гривень за договором про надання правової допомоги від 19 серпня 2021 року, а тому, зважаючи на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати на професійну правничу допомогув розмірі 10 000, 00 гривень належить покласти на відповідача. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовмй збір», а тому з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 2 574, 31 (Дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири гривні 31 копійку) гривень.

Outcome: approved