Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2018 дана цивільна справа розподілена головуючому судді [PERSON] . Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] від 26.04.2019 зазначена позовна заява, прийнята до розгляду та призначена у судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2021, цивільну справу № 758/16752/18 (номер провадження 2/758/1433/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., оскільки суддю [PERSON] згідно рішення Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 2009 року AT КБ «Приватбанк» (далі - Відповідач, Банк) виступає банківською установою [PERSON] (далі - Позивачка) для отримання зарплати, як працівника державної міської дитячої клінічної лікарні № 1 у м. Києві та пенсії, тобто протягом понад 8 років. Позивачкою, як споживачем фінансових послуг, були відкриті банківські рахунки у AT КБ «Приватбанку» в рамках міського зарплатного та пенсійного проектів. Станом на 27.02.2018 банк безпідставно та без згоди позивачки здійснив списання грошових коштів у розмірі 1 044,51 грн з дебетового рахунку позивачки. Також, станом на 03.07.2018 відповідач в одноособовому порядку списав додаткові грошові кошти у розмірі 35,96 грн з дебетового рахунку позивачки. Позивачка неодноразово зверталася до представників банку для отримання пояснень щодо списання коштів, з вимогою припинити незаконне списання коштів, закрити кредитний рахунок, а також повернути списані кошти. Усно відповідач стверджував, що грошові кошти були списані в погашення кредитних коштів, які, нібито, були надані позивачці відповідно до кредитного договору та, нібито, використані останньою через систему INTERNET BANKING Приват24. У наданні будь-якої письмової відповіді було відмовлено. На початку січня 2018 року позивачка зверталася до відділення банку та просила змінити ПІН-коди для доступу до своїх банківських карток. Причиною для такого звернення був ряд підозрілих дзвінків на мобільний номер позивачки, які проводилися у період 26.12.2017 - 28.12.2017. На той момент інформації щодо незаконного списання коштів позивачка ще не мала. Але не зважаючи на надану працівникам банку інформацію та побоювання позивача, працівниками банку не було своєчасно перевірено надану інформацію та вжито заходів для убезпечення клієнта від незаконного списання коштів. На думку позивачки, такі дії банківських працівників сприяли вчиненню подальших правопорушень щодо неї. Для виявлення та притягнення до відповідальності осіб, причетних до незаконного списання коштів, позивачка зверталася до правоохоронних органів. Загалом, із дебетових рахунків позивачки неправомірно списано грошові кошти, начебто, на погашення отриманого кредиту у розмірі 1 080,47 грн. Позивачка вважає, що списання коштів було проведено всупереч положенням чинного законодавства України, Умов та правил надання банківських послуг (затверджених самим же банком), а відмова банку у поверненні коштів є протиправною. Просила суд: стягнути з відповідача неправомірно списані кошти у розмірі 1 213,47 грн, включаючи основну суму у розмірі 1 080,47 грн та пеню у розмірі 133,00 грн; закрити кредитний рахунок/картку [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» документи, що підтверджують IP-адресу комп`ютера, на який була встановлена система INTERNET BANKING Приват24 та з якого були здійснені неправомірні трансакції; покласти обов`язок на відповідача компенсувати позивачці затрати, пов`язані з розглядом судової справи, включаючи затрати на юридичну допомогу. Згідно з ухвалою судді від 31 травня 2021 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та його представника, позовну заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, а матеріали, що є у справі, є достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що 12 березня 2018 року [PERSON] звернулася до директора філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовою претензією в якій зазначила, що станом на 27.02.2018 Банк здійснив безпідставне та одноособове списання грошових коштів у розмірі 1 044, 51 грн з її дебетового зарплатного рахунку в погашення кредитних коштів, які нібито нею були використані. Просила повернути грошові кошти у розмірі 1 044,51 грн, що були безпідставно та в односторонньому порядку списані банком з її дебетового рахунку, а також закрити відповідний кредитний рахунок, з наданням відповідного банківського підтвердження. Згідно відповіді Подільського УП ГУНП № 601880/125/53/04-18 від 22.01.2018 на ім`я [PERSON] , її заяву від 15.01.2018 щодо зняття коштів з банківської картки уважно розглянуто, заяву зареєстровано до ЖЄО Подільського УП за № 1880 від 15.01.2018. Під час вивчення матеріалів, слідчим відділом підстав для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань не встановлено. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу стягнення з відповідача на користь позивачки безпідставно набутого майна. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено у судовому засіданні, 11.10.2012 між [PERSON] та АТКБ «Приватбанк» було укладено договір про надання банківських послуг, що складається із Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та самих Умов та Правил надання банківських послуг, що за своєю правовою природою є змішаним договором та поєднує в собі зокрема умови договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку та кредитування рахунку. На виконання умов Договору позивачкою було отримано зокрема картку № [NUMBER] зі строком дії 11/17. Згідно виписки, наданої відповідачем, спірні операції були здійснені 11.01.2018 з використанням системи Internet Banking Приват24 з коректним введенням паролю. У відповідності до вимог чинного законодавства, кожна транзакція в Приват24 забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі (фінансовий телефон). Приват 24 є системою дистанційного обслуговування, а не спеціальним платіжним засобом. Всі операції у системі «Приват-24» здійснюються за допомогою дистанційних розпоряджень. Дистанційне розпорядження - розпорядження Банку здійснити певну операцію, яке передається клієнтом через систему Інтернет, без відвідування Банку. Передача дистанційного відрядження та реєстрація його банком здійснюється за обумовленим каналом доступу в автоматичному режимі. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийнятим банком до виконання, якщо клієнт: для доступу в систему ввів правильні логін і пароль (динамічний пароль) - засоби верифікації; увів всі параметри, які запитує система; підтвердив дистанційне розпорядження правильним введенням динамічним паролем. Якщо клієнт не підтвердив дистанційне розпорядження, то банк не виконує операцію, про що інформує Клієнта. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку, платіжні операції по картці позивачки здійснені за допомогою правильного введення усіх необхідних реквізитів для виконання банком дистанційного розпорядження на переказ коштів, які відомі тільки власнику картки, то в такому випадку AT КБ «ПриватБанк» не повинен нести відповідальність за дану операцію. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 526 ЦК України за загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Аналіз положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» свідчить про те, що не можна вважати помилковим переказ, який здійснено з рахунку належного платника на рахунок належного отримувача. Також, відповідно до п. 23.4 ст. 23 цього ж Закону ініціатор переказу до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором. Але позивачка до банку платника про повернення переказаних коштів до настання дати валютування не зверталася. Тобто, позивачка звернулася до банку платника вже після настання дати валютування, а саме після зарахування коштів на рахунок отримувача в іншому банку, а тому строки, встановлені п.п. 23.1, 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для вчинення дій з відкликання переказу пропущені ініціатором переказу - позивачем по справі. Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин (постанова ВС від 06.03.2018 р. зі № 585/1320/16-ц, 522/22780/15-ц від 10.07.2019). Разом із тим, якщо клієнт не мав наміру перераховувати кошти третім особам, то дані кошти отримані останніми без достатньої правової підстави, отже позивачка може звернутися до них в порядку ст. 1212-1214 ЦК України. Враховуючи вищевказане, наразі кошти перераховані відповідно до здійснених операцій позивача, вини банку в перерахуванні третім особам не має, держатель невідкладно про операції, які він не здійснював, не повідомив, а відтак не має підстав для стягнення коштів з банку. Більше того, не проводити платежі банк не мав права, адже у відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України мав належним чином виконати передбачене договором зобов`язання. Щодо твердження позивачки про незаконне списання грошових коштів в сумі 1044,51 грн. та 35,96 грн. на кредитну картку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Договірне списання - це списання грошових коштів з будь-якого рахунку клієнта у рахунок погашення зобов`язань перед банком, згідно з договором умовами якого передбачено подібне списання. Відповідно до ст. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та / або третіх осіб. Відповідно до п. 6.1 - 6.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженою Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання коштів з рахунку платника. Згідно з умовами укладеного між позивачкою та банком Договору банківського обслуговування 19.05.2011, а саме відповідно до п. 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником Банку, який заподіяв йому шкоду) через невиконані зобов`язання перед Банком. Також, відповідно до п. 2.1.1.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, при настанні термінів платежів, списання грошових коштів з рахунків Клієнта, у разі настання термінів платежів по інших договорах Клієнта в розмірах, визначених цими договорами, а також списання грошових коштів Клієнта, у межах сум, що підлягають сплаті банку за зобов`язаннями третіх осіб, де Клієнт є заставодавцем, якщо грошові кошти клієнта, майнові права на які знаходилися в заставі за зобов`язаннями третіх осіб, були зараховані на рахунок клієнта (договірне списання). Крім того, як вбачається з копії рішення Подільського районного суду міста Києва від 02.08.2022 у справі № 758/769/10 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення. Таким чином, AT КБ «Приватбанк» правомірно, у відповідності до вимог закону та умов договору банківського обслуговування від 19.05.2011, може здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-якого рахунку належного позивачу на погашення існуючої кредитної заборгованості. Оскільки банком не було порушено визначених договорами умов здійснення договірного списання, то до банку не може бути застосована відповідальність передбачена ст. 32.3.2 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідна правова позиція щодо аналогічних правовідносин міститься у постановах ВССУ у справах № 6-46476св14 ухвала від 11 березня 2015 року та № 6-47272св14 від 01.04.2015. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що відповідачем неправомірно були списані грошові кошти з рахунку позивачки, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed