Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач), в особі представника адвоката Голумбовського Д.Г., звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «РВС БАНК» (далі - АТ «РВС БАНК», відповідач-1), [PERSON] , (далі - відповідач-2), вказавши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванову С.М., (далі - ПНКМНО [PERSON] , третя особа), в якому вказав, що 29.12.2006 року між [PERSON] , та Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (код ЄДРПОУ 21658672) було укладено іпотечний договір 431-Ф/ІП-2 на забезпечення зобов`язань позичальника, що випливають із кредитного договору від 19.10.2005 року №431-Ф (із додатковим договором №1 від 28.11.2006 року та додатковим договором №2 від 29.12.2006 року), який було укладено між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (код ЄДРПОУ 21658672) та [PERSON] , на строк до 18.10.2008 року включно (основне зобов`язання). Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: 1. Земельна ділянка площею 0,060 га, розташована на території СТ «Авіатор» Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-К №014320, виданого 23.07.2002 року Колонщинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3595. Цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва. 2. Садовий будинок, що розташований на вищезазначеній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 246,8 кв.м., житловою площею 120,8 кв.м., матеріал стін - цегла, побудований у 2005 році. Належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно (бланк серія [NUMBER] ), 14.03.2006 року, виданого виконкомом Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області на підставі рішення виконкому Колонщинської сільської ради від 24.10.2005 року та зареєстроване на праві власності за іпотекодавцем 14.03.2006 року Макарівським бюро технічної інвентаризації, номер запису 18 в книзі 1. У зв`язку із цим, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., було накладено заборону на відчуження належного [PERSON] , нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, до припинення іпотечного договору. Позивач зазначає, що зобов`язання за кредитним договором, в забезпечення виконання яких був укладений іпотечний договір, були повністю погашені. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридична особа ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» з кодом ЄДРПОУ 21658672 припинила державну реєстрацію з 22.06.2010 року. Як слідує з відповіді на адвокатський запит, наданої НБУ 28.02.2020 року за номером 20-0006/10974, відповідно до положень статуту, AT «РВС БАНК» є правонаступником ПАТ «РВС БАНК», яке було правонаступником активів (уключаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників), за переданими зобов`язаннями ПАТ «ОМЕГА БАНК» (неплатоспроможного банку), яке виступало правонаступником по усіх правах та зобов`язаннях AT «Сведбанк» (публічне), яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях AT «Сведбанк Інвест», яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК». Позивач вказує, що ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та його правонаступники, в тому числі і кінцевий - AT «РВС БАНК» (відповідач-1) правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку не скористувалися, як і не скористалися таким правом шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусу на іпотечному договорі та шляхом позасудового врегулювання у відповідності до статей 36-38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, згідно відповіді на адвокатський запит від 06.03.2020 року щодо інформації по позичальнику [PERSON] , станом на 12.03.2020 року на балансі AT «РВС БАНК» кредитний договір №431-Ф від 19.10.2005 року, укладений з [PERSON] , не обліковується та не обліковувався, тому AT «РВС БАНК» не може на надати інформацію щодо виконання основного зобов`язання позичальником [PERSON] , та відповідні розрахунки заборгованості або підтвердження відсутності заборгованості. Позивач вказує, що відповідач не скористався своїм правом, передбаченим законом України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору звернути стягнення на предмет іпотеки протягом строку позовної давності в судовому чи позасудовому порядку. Згідно зі ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 28 Закону України «Про заставу», окрім наведених підстав, передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Позивач вважає, що з огляду на положення норм ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, пропущення строку позовної давності для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, або в позасудовому порядку є фактом закінчення терміну дії права відповідача (іпотекодавця), що складає предмет застави, що передбачає відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» припинення іпотеки, яка є окремим видом застави та має наслідком звільнення відповідача від виконання зобов`язань як за кредитним договором, так і за договором іпотеки (застави). Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати припиненим право іпотеки за договором № 431-Ф/ІП-2 від 29.12.2006 року, предметом якого є земельна ділянка площею 0,060 га, розташована на території СТ «Авіатор» Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області та садовий будинок, що розташований на вищезазначеній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 246,8 кв.м., житловою площею 120,8 кв.м., які належать на праві власності [PERSON] . Також просив суд зняти заборону на відчуження вказаного нерухомого майна й виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про їх обтяження. Ухвалою суду від 08.09.2022 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 08.09.2022 року та позовну заяву з додатками відповідач-1 отримав 25.09.2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800100047809 (а.с.47). У встановлений судом строк та у встановленому порядку АТ «РВС БАНК» подав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, оскільки банк не є належним відповідачем за цим позовом. В обґрунтування вказаних заперечень відповідач-1 вказав, що Акціонерне товариство «РВС БАНК» є правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК». Як вбачається зі Статуту AT «РВС БАНК», погодженого НБУ 14.02.2022 року, 18.12.2007 року Національним банком України зареєстровано зміну назви (найменування) \~ \~ \~ \~ Закритого акціонерного \~ \~ \~ \~ товариства «ТАС-ІНВЕСТБАНК» на Закрите акціонерне товариство «Сведбанк Інвест», що є правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Закритого акціонерного товариства «ТАС-ІНВЕСТБАНК». 12.06.2009 року Національним банком України зареєстровано зміну назви (найменування) Закритого акціонерного товариства «Сведбанк Інвест» на Приватне акціонерне товариство «Сведбанк Інвест», що є правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Закритого акціонерне товариство «Сведбанк Інвест». Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Приватного акціонерного товариства «Сведбанк Інвест», приєднаного у процесі реорганізації, яка відбулася відповідно до рішення позачергових Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» та Приватного акціонерного товариства «Сведбанк Інвест» від 15.06.2009 року та передавального акту, затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» та Приватного акціонерного товариства «Сведбанк Інвест» від 23.10.2009 року. Рішенням річних Загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариства «Омега Банк», яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Публічного акціонерного товариства «Сведбанк». АТ «РВС БАНК» є правонаступником ПАТ «РВС БАНК», яке в свою чергу є правонаступником майна, прав та обов`язків ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК» (банківська ліцензія № 277 від 25.06.2015 року), який є правонаступником в частині визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2015 року (протокол № 102/15) (зі змінами від 12.06.2015 року (протокол № 127/15) та від 03.07.2015 року (протокол №149/15)), активів (уключаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «ОМЕГА БАНК». Протоколом Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 102/15 від 05.05.2015 року, затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» з найменш витратним для Фонду гарантування способом виведення з ринку - створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку. Відповідно до протоколу Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 132/15 від 18.06.2015 року, створено перехідний банк - ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», з метою реалізації, способу виведення неплатоспроможного банку з ринку - ПАТ «Омега Банк». Згідно протоколу Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №150/15 від 03.07.2015 року, передано активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» на користь перехідного банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», включаючи забезпечення за ними, які визначено Планом врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк». Уповноважено уповноважену особу неплатоспроможного банку на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Омега Банк» Лемеша Миколу Володимировича на підписання, зокрема, актів приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС БАНК» активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «ОМЕГА БАНК». Згідно п. 7 Акту № 1/07/2015-А-3 приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС БАНК» активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «ОМЕГА БАНК», неплатоспроможний банк передає, а Перехідний банк, як правонаступник, приймає на себе зобов`язання Неплатоспроможного банку, перелік яких визначено, зокрема, у Реєстрі зобов`язань фізичних осіб (додаток 7 до цього Акту). Як вбачається з Додатку № 7, Неплатоспроможний банк не передав, а Перехідний банк у порядку правонаступництва не прийняв права кредитора за Кредитним договором №431-Ф від 19.10.2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] , та договорами, укладеними на забезпечення зобов`язань за основним договором, зокрема, Іпотечним договором № 431-Ф/ІП-2 від 29.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] . Тож,\~AT\~«РВС БАНК»\~набув від ПАТ «ОМЕГА\~БАНК» всіх\~ прав\~лише за\~переданим йому\~майном (активами)\~та обов`язків\~лише за\~переданими зобов`язаннями.\~ Всі\~інші права\~та обов`язки\~залишились в\~ ПАТ\~«ОМЕГА БАНК». Таким чином,\~AT\~«РВС БАНК»\~не є\~правонаступником \~ПАТ «ОМЕГА\~БАНК» за Кредитним договором №431-Ф від 19.10.2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] , та права іпотекодержателя за Іпотечним договором № 431-Ф/ІП-2 від 29.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] . Щодо позовних\~вимог про\~зняття заборони\~на відчуження\~нерухомого майна й виключення\~з єдиного\~реєстру заборон\~відчуження об`єктів\~нерухомого майна\~запису про\~їх обтяження,\~відповідач-1,\~посилаючись на\~вимоги абз.2,\~3\~ч.3\~ст.\~26\~та п.1\~ч.\~7ст.\~37\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначив, що способом судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Відповідач-2 не скористався правом подати відзив на позов. Третя особа не скористалася правом подати письмові пояснення щодо позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 29.12.2006 року між [PERSON] , як іпотекодавцем та Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (код ЄДРПОУ 21658672) як іпотекодержателем було укладено іпотечний договір 431-Ф/ІП-2 на забезпечення зобов`язань позичальника, що випливають із кредитного договору від 19.10.2005 року №431-Ф (із додатковим договором №1 від 28.11.2006 року та додатковим договором №2 від 29.12.2006 року), який було укладено між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (код ЄДРПОУ 21658672) як кредитором та [PERSON] як позичальником, за яким остання отримала кредит у виді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 50000 доларів США строком до 18.10.2008 року включно (основне зобов`язання) з поверненням згідно Графіку встановлення та зменшення заборгованості (а.с.9-14, 29-35). Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: 1. Земельна ділянка площею 0,060 га, розташована на території СТ «Авіатор» Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-К №014320, виданого 23.07.2002 року Колонщинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3595. Цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва (а.с.19). 2. Садовий будинок, що розташований на вищезазначеній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 246,8 кв.м., житловою площею 120,8 кв.м., матеріал стін - цегла, побудований у 2005 році. Належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно (бланк серія [NUMBER] ), 14.03.2006 року, виданого виконкомом Колонщинської сільської ради Макарівсського району Київської області на підставі рішення виконкому Колонщинської сільської ради від 24.10.2005 року та зареєстроване на праві власності за іпотекодавцем 14.03.2006 року Макарівським бюро технічної інвентаризації, номер запису 18 в книзі 1 (а.с.18). У зв`язку із цим, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., було накладено заборону на відчуження належного [PERSON] , нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, до припинення іпотечного договору, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №201693846 від 25.02.2020 року (а.с.15-17). Як вбачається з п.1.1. іпотечного договору 431-Ф/ІП-2 від 29.12.2006 року та п.1.3. кредитного договору №431-Ф від 19.10.2005 року, строк дії кредитного договору з 19.10.2005 року по 18.10.2008 року (а.с.9, 29). Як вбачається з відповіді Національного Банку України від 28.02.2020 року на адвокатський запит, 08.11.2018 року Національний банк України погодив статут АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» (далі - AT «РВС БАНК») у новій редакції у зв`язку зі зміною найменування банку з ПАТ «РВС БАНК» на AT «РВС БАНК». Державну реєстрацію змін до установчих документів банку проведено 14.11.2018 року. Відповідно до положень зазначеного статуту AT «РВС БАНК» є правонаступником ПАТ «РВС БАНК», яке було правонаступником активів (уключаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «ОМЕГА БАНК» (неплатоспроможного банку), яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях AT «Сведбанк» (публічне), яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях AT «Сведбанк Інвест» (приватне), яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ЗАТ «Сведбанк Інвест», яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (а.с.21-23). Передача активів неплатоспроможного банку ПАТ «ОМЕГА БАНК» до перехідного банку ПАТ «Перехідни банк «РВС БАНК» відбулась згідно Акту №1/07/2015-А-3 приймання-передачі від 03.07.2015 року (а.с.61-62). Вказані обставини щодо правонаступництва АТ «РВС БАНК» по всіх правах та зобов`язаннях ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» підтверджують також копією Статуту АТ «РВС БАНК», наданою відповідачем-1 (а.с.55-57). Відтак доводи відповідача-1, що АТ «РВС БАНК» не є неналежним відповідачем спростовуються вищенаведеним. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Згідно зі\~статтею 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або\~законом\~чи судом у визначених\~законом\~випадках. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою\~та другою\~статті 5\~ЦПК України\~передбачено,\~що здійснюючи\~правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів цивільних правовідносин. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений\~законом\~або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо\~закон\~або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту\~законом\~або договором; 2) чи передбачений\~законом\~або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений\~законом\~або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений\~законом\~або договором, проте є ефективним та не суперечить\~закону, а\~закон\~або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Як зазначено у постанові ВП ВС від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), висновки якої є обов`язковими для суду першої інстанції, відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz (нім.) - книжкове володіння). Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Тож, розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про визнання права іпотеки припиненим, який в даному суд вважає належним та ефективним способом захисту прав позивача, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: 1) припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; 2) реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; 3) набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; 4) визнання іпотечного договору недійсним; 5) знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; 6) з інших підстав, передбачених цим Законом. Згідно із ст. 572 ЦК України (поняття застави) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ст. 575 ЦК України окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Враховуючи положення ст. 575 ЦК України норми ст. 593 ЦК України та ЗУ «Про заставу» застосовується і до окремого виду застави, як іпотека. Згідно зі ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 28 ЗУ «Про заставу», окрім наведених підстав, передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Строком договору відповідно до ст. 631 ЦК України є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Разом з тим, ст. 256 ЦК України передбачена позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначені у ст. 267 ЦК України, згідно з ч. 4 якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 19.05.2020 року по справі № 33/5009/8037/11 щодо позовної давності зазначив наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 зазначеного Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється однаково, а саме з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду ід 20.11.2018 у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18), від 30.05.2018 у справі №359/2012/15-ц (провадження № 14/101 цс 18), а також постановах Верховного Суду України від 17.05.2014 у справі № 3-23гс14, від 25.03.2015 у справі № 3-21гс15, від 13.04.2016 у справі № 3- 124гс16. від 22.03.2017 у справі № 3-1486гс16, від 07.06.2017 у справі № 3-455гс17, від 18.10.2017 справі № 3-932гс17. Це правило пов`язано не тільки із часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за змістом яких особа, маючи право на захист здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. У розумінні положень статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місив у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із тином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "BA Т "Нафтова компанія "Юкос " проти Росії). В обґрунтування своїх позовних вимог про припинення права на іпотеку позивач посилався саме на те, що пропущення строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення предмету іпотеки, або до органів нотаріату про вчинення виконавчого напису нотаріуса на іпотечному договорі, або звернення стягнення з предмети іпотеки шляхом позасудового врегулювання у відповідності до статей 36-38 ЗУ «Про іпотеку» в сукупності є фактом закінчення терміну дії права відповідача (іпотекодавця), що складає предмет застави, що передбачає відповідно до ст. 28 ЗУ «Про заставу» припинення іпотеки, яка є окремим видом застави та має наслідком звільнення відповідача від виконання зобов`язань як за кредитним договором, так і за договором іпотеки (застави). Як встановлено судом, відповідно до положень статуту AT «РВС БАНК» є правонаступником ПАТ «РВС БАНК», яке було правонаступником активів (уключаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «ОМЕГА БАНК» (неплатоспроможного банку), яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях AT «Сведбанк» (публічне), яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях AT «Сведбанк Інвест» (приватне), яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ЗАТ «Сведбанк Інвест», яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (а.с.21-23). Відповідно до п.1.1. іпотечного договору 431-Ф/ІП-2 від 29.12.2006 року та п.1.3. кредитного договору №431-Ф від 19.10.2005 року, строк дії кредитного договору з 19.10.2005 року по 18.10.2008 року включно (а.с.9, 29), тобто право вимоги до боржника у первісного кредитора, так і у його правонаступника виникло 19.10.2008 року. Враховуючи наведене,\~суд вважає,\~що доводи\~позивача в\~цій частині\~позовних вимог\~є обґрунтованими,\~оскільки відповідач-1\~не скористався\~своїм правом,\~передбаченим ЗУ\~«Про іпотеку»\~та умовами\~іпотечного договору\~звернутися протягом\~строку позовної\~давності (початок\~перебігу якого\~почався 19.10.2008\~року)\~до суду\~позовом про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки,\~або до\~органів нотаріату\~про вчинення\~виконавчого напису\~нотаріуса на\~іпотечному договорі,\~або звернути\~стягнення з\~предмети іпотеки\~шляхом позасудового\~врегулювання у\~відповідності до\~статей 36-38\~ЗУ «Про\~іпотеку» та\~відповідного застереження\~в іпотечному\~договорі,\~а відтак в сукупності це є фактом закінчення терміну дії права на іпотеку. Доказів переривання\~чи зупинення\~строку позовної\~давності суду\~надано не\~було,\~а \~відтак враховуючти\~наведене вище,\~позовні вимоги про припинення права на іпотеку є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус за місцезнаходженням садового будинку, за місцем розташування земельної ділянки, накладає заборону їх відчуження, зокрема при посвідченні договору про заставу садового будинку, земельної ділянки, та за повідомленням іпотекодержателя. Відповідно до\~ст.\~74\~ЗУ «Про\~нотаріат» одержавши повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Таким чином, судове рішення про задоволення позовної вимоги про визнання права іпотеки припиненим і є підставою для нотаріуса для зняття заборони на відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки. Щодо позовних вимог [PERSON] про виключення з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про їх обтяження, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.17 ЗУ «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Поряд з цим відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст.27 цього ж Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи наведене, судове рішення про задоволення позовної вимоги про визнання права іпотеки припиненим і є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до письмової заяви представника позивача (а.с.37) судові витрати, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у позивача відсутні. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial