Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

17 серпня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача обласного комунального підприємства «Дніпродзержинська друкарня», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровська обласна рада про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсаційних виплат, належних виплат працівнику при звільненні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що працювала у відповідача обласного комунального підприємства «Дніпродзержинська друкарня» з 04 квітня 2021 року на посаді виконувача обов \~ \~ \~ \~язків директора на підставі наказу № 6 від 02.04.2021 року. Відповідно до штатного розкладу з 01.12.2021 року її посадовий оклад складає 10000 грн. Органом управління майном ОКП «Дніпродзержинська друкарня» є Дніпропетровська обласна рада, відповідно до рішення сесії Дніпропетровської обласної ради № 138-8/VIII від 05.11.2021 року витяг з розпорядження відносно відповідача ОКП «Дніпродзержинська друкарня» відкрита процедура банкрутства та відкрита ліквідаційна процедура. 13.01.2022 року позивач отримала у третьої особи Дніпропетровської обласної ради витяг з розпорядження без дати про її звільнення з 06.01.2022 року згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП, тобто в зв`язку з закінченням строку. Згідно до наданого їй витягу, вказане розпорядження повинно бути затверджене на черговій сесії Облради, найближча Х сесія відбулася 10.02.2022 року і на ній вказане розпорядження не затверджувалося. За час знаходження позивачки у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку за період 2020-2021 роки у сумі 20162.20 грн. У зв`язку непроведенням розрахунку при звільненні позивач просить стягнути з відповідача заробітну плата та компенсацію за невикористану відпустку за період 2020-2021 роки у сумі 20162.20 грн., зобов`язати голову ліквідаційної комісії Конову І.О. припинити з нею трудові відносини з 06.01.2022 року шляхом видачі наказу про звільнення та внесення про це запису у трудову книжку. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Третя особа по даній справі явку представника в судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До судового засідання представником третьої особи надано письмові пояснення по суді справи, в яких зазначено, що відповідно до рішення сесії Дніпропетровської обласної ради № 138-8/VIII від 05.11.2021 року відносно відповідача ОКП «Дніпродзержинська друкарня» відкрита процедура банкрутства та відкрита ліквідаційна процедура. Голової ліквідаційної комісії призначено [PERSON] . Згідно до розпорядження голови Облради від 30.11.2021 року №85 [PERSON] було призначено в.о. директора ОКП «Дніпродзержинська друкарня» з 06.12.2021 року строком на 1 місяць, в подальшому згідно з розпорядженням голови облради від 29.12.2021 року № 98 позивачку було звільнено з посади з 06.01.2022 року з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до наданої позивачем розрахунково-платіжної відомості за грудень 2021 року заборгованість з заробітної плати рахується за відповідачем ОКП «Дніпродзержинська друкарня» у сумі 8050.0 грн., а згідно до розрахунково-платіжної відомості компенсації за невикористану відпустку заборгованість складає 13261.14 грн. Позивач [PERSON] з 04 квітня 2021 року працювала на посаді виконувача обов`язків директора на підставі наказу № 6 від 02.04.2021 року. Відповідно до штатного розкладу з 01.12.2021 року її посадовий оклад складає 10000 грн. Згідно до розпорядження голови Облради від 30.11.2021 року №85 позивача [PERSON] було призначено в.о. директора ОКП «Дніпродзержинська друкарня» з 06.12.2021 року строком на 1 місяць, в подальшому згідно з розпорядженням голови облради від 29.12.2021 року № 98 позивачку було звільнено з посади з 06.01.2022 року з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до рішення сесії Дніпропетровської обласної ради № 138-8/VIII від 05.11.2021 року відносно відповідача ОКП «Дніпродзержинська друкарня» відкрита процедура банкрутства та відкрита ліквідаційна процедура. Голової ліквідаційної комісії призначено [PERSON] . У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, позивач виконувала свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримувала. Причини невиплати заробітної плати позивачу представник відповідача суду не пояснив, відзиву на позовну заяву не надав. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати відповідачем не надано доказів виплати спірної заробітної плати позивача за період роботи з грудня 2021 року по день звільнення. Водночас, згідно статті 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частинами першою-другою статті 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно отриманих судом публічних даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань інформації про припинення діяльності відповідача, його ліквідацію, банкрутство чи інші будь-які додаткові відомості відсутні. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 Кодексу законів про працю України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі суду не надано, відповідач не надав довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах позивача, тому суд бере до уваги надані позивачем розрахунково-платіжні відомості за грудень 2021 року згідно до якої заборгованість з заробітної плати рахується за відповідачем ОКП «Дніпродзержинська друкарня» у сумі 8050.0 грн., а згідно до розрахунково-платіжної відомості компенсації за невикористану відпустку заборгованість складає 13261.14 грн., з урахуванням сплаченої зарплати сума заборгованості зазначена саме позивачем складає 20162,20 грн. Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01 грудня 2021 року по 06 січня 2022 року та компенсації за невикористану відпустку складає на загальну суму 20162,20 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати, оскільки вже вирахувані обов`язкові платежі та внески у загальному розмірі 19,5%. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2021 року по 06 січня 2022 року, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. Суд вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 грудня 2021 року по 06 січня 2022 року (включно) у розмірі 20162,20 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В частині позовних вимог щодо зобов`язати голову ліквідаційної комісії Конову І.О. припинити з позивачем трудові відносини з 06.01.2022 року шляхом видачі наказу про звільнення та внесення про це запису у трудову книжку суд вважає їх такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів спору в цій частині, не надано жодних доказів звернень до третьої особи, голови ліквідаційної комісії щодо вчинення відповідного запису у трудову книжку про її звільнення, в цій частині позову слід відмовити. Отже, загалом на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку за період з 01 грудня 2021 року по 06 січня 2022 року (включно) у розмірі 20162,20 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі пункту 2 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» , від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 992,40 грн пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного, відповідно до статті 43 Конституції України, статей 21, 44, 94, 115-117, 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial