Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 05.09.2022 за допомогою засобів поштового листування представник позивачки адвокат Черкашин І.І. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить визнати виконавчий напис, р.№207057 від 22.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості у сумі 202\~077, 22 гривень, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на користь позивачки безпідставно списані кошти в межах здійснення виконавчого провадження №ВП №67409994 у сумі 4\~570,99 гривень. За змістом позову, оскаржуваний виконавчй напис стосується споживчого кредиту, що наданий позивачці АТ «Райффайзен Банк Аваль» на виконання кредитного договору № 014/17-16/655511 від 05.12.2006. Про стягнення коштів з карткових рахунків [PERSON] дізналась у серпні 2022 року, загальний розмір стягнення дорівнює 4\~570,99 гривень. Згодом з`ясувалось, що стягнення здійснено на виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А.Ю. в межах виконавчого провадження ВП №67409994. Про вчинення виконавчого напису, в свою чергу, позивачка дізналася внаслідок ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Так, 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, р.№207057 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованості в сумі 202\~077,22 гривень за кредитним договором №014/17-16/655511, укладеним між позивачкою та АТ «Райффайзен Банк Аваль». Виконавче провадження на підставі даного виконавчого напису відкрито приватним виконавцем 08.11.2021. В межах його здійснення 16.11.2021 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, скеровану за місцем роботи позивачки ТОВ «Мастерфон». Крім того, 11.08.2022 винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми, на яку звернуто стягнення, з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження й штрафів. Позивачка заперечує проти вчиненого виконавчого напису, оскільки він вчинений на підставі договору, який нотаріально не посвідчений, крім того, виконавчий напис не було вчинено на оригіналі договору та до нього не підшито, а викладено окремим документом, за відсутності підстав вважати безспірною наявну заборгованість. Додатково сторона позивача наголошує, що відповідач не надсилав [PERSON] вимог про усунення порушень кредитного договору, відповідно, стягувачем не дотримано й тридцятиденний строк з моменту надіслання такої вимоги, що є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису. Відсутність такої вимоги позбавило позивачку можливості бути вчасно поінформованою про наявну заборгованість й оспорити вимоги відповідача, висловити незгоду із письмовою вимогою. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, на переконання позивачки, не підтверджено й право відповідача на стягнення заборгованості саме за вказаним вище кредитним договором, тобто, правові підстави переходу права вимоги від банківської установи до іншого кредитора. Окремо у позовній заяві наголошено, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення стягувача, проте, на переконання представника позивача, цієї вимоги не дотримано. Крім того, у виконавчому написі не вказані всі складові заборгованості, що свідчить про неподання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії певного розрахунка та необґрунтованість вимог кредитора. За доводами сторони позивача, стягнення заборгованості здійснено на виконавчим написом за період з 08.04.2021 по 25.05.2021, натомість, кредитний договір укладений 05.12.2006, що свідчить про порушення норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», адже з дня виникнення права вимоги має пройти не більше трьох років. В якості підстави ддя задоволення позовних вимог в частині повернення стягнутих коштів (в межах здійснення виконавчого провадження), представник позивача адвокат Черкашин І.І. наводить посилання на ст.1212, 1213 ЦК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.15, 16, 1212, 1213 ЦК України, ст.88 Закону України «Про нотаріат», Постанову КМУ «Про перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів» №1172 від 29.06.1999, представник позивачки просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 19.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати до суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). За змістом ухвали відповідач вправі в строк для подання відзиву подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову. Позивач в судове засідання не з`явився, на підставі заяви, вх.№ЕП-2102/22-Вх від 10.10.2022, представник позивача адвокат Черкашин І.І. просить розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Аналогічну заяву скеровано до суду представником позивачки адвокаткою Надворною О.С. 21.11.2022 (вх.№20935/22). Представник відповідача 11.11.2022 засобами поштового листування надіслав відзив на позовну заяву. До основних доводів, на підставі яких сторона відповідача вважає позовні вимоги не обґрунтованими, відносяться: -нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне; - позивач не надає суду будь-яких доказів, які б свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. -порядок вчинення нотаріусу виконавчого напису, врегульований законодавчо, вичерпно дотриманий. -у стягненні на користь позивачки коштів, списаних в межах виконавчого провадження, відповідач просить відмовити, оскільки на час їх списання підстави існували, адже здійснювалось виконавче провадження, відповідно, у позивачки виникло зобов`язання з повернення грошових коштів саме на підставі виконавчого напису. В даному випадку, на переконання відповідача, відносини між сторонами мають договірний характер, тому застосування ст.1212 ЦК України виключається. Крім того, представник відповідача наголошує, що кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а, отже, відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості й задоволення першої позовної вимоги не свідчить про наявність підстав для задоволення вимоги про повернення коштів. З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Основними доводами клопотання є такі: ненадання підтвердження сплати послуг на правничу допомогу, відсутність підтвердження повноважень представника, завищена вартість послуг, а також їх неспіврозмірність складності справи та аналогічним правовим послугам. Третя особа не скористалась своїм правом на подання пояснень, поважних причин неподання не повідомлено суду, зауважень щодо спрощеного порядку розгляду справи не висловлено. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуюче належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду, підстав для відкладення розгляду справи або оголошення перерви судом не встановлено. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи, крім зазначеної, не подано. Інших процесуальних дій під час розгляду справи судом вчинено не було, відповідні клопотання сторонами не заявлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. За матеріалами справи, 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим №207057, щодо стягнення з позивачки [PERSON] , 06.03.1954, яка є боржником за Кредитним договором №014/17-16/6555-11 від 05.12.2006, укладеним з АТ «Райффайзен Банк Аваль», невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749, якому ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №ВФ/02 від 08.04.2021, якому ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №КП-28112017 від 28.11.2017, якому, в свою чергу, АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №114/49 від 28.11.2017. Згідно з виконавчим написом, строк платежу за вказаним кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 08.04.2021 по 25.05.2021 включно, сума заборгованості складає 202\~077,22 гривні, а саме, заборгованість за тілом кредиту 61\~912,32 гривень, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісією 139\~664,90 гривні, за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» - без зазначення суми. Виконавчий напис, за його змістом, набирає чинності з дня його вчинення, а саме з 22.06.2021, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом 3 років з дня вчинення. Так, встановлено, що виконавчий напис звернуто стягувачем до виконання в межах строку, встановленого у ньому. Матеріалами справи підтверджено, що він знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А.Ю. Доказів вручення постанови приватного виконавця боржнику про відкриття виконавчого провадження суду не надано. Виконавче провадження на підставі зазначеного вище виконавчого напису відкрито постановою від 08.11.2021 (ВП №67409994). За змістом цієї постанови розмір основної винагороди виконавця дорівнює 20\~207,72 гривень. Крім того, 16.11.2021 приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого напису, р.№207057, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 22.06.2021 (ВП №67409994), винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, адже, як встановлено у постанові, згідно наявної відповіді, боржник [PERSON] отримує доходи у ТОВ «Мастерфон». Так, постановлено здійснювати відрахування у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 222\~784,94 гривень (з урахуванням винагороди виконавця). Копія постанови наявна у матеріалах справи. За змістом постанови державного виконавця Проценка А.Ю. від 11.08.2022 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також будуть відкриті після винесення цієї постанови, що належать [PERSON] . Судом також встановлено, що відступлення права вимоги про стягнення заборгованості з позивачки на підставі договору факторингу або відступлення права вимоги, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та наступними стягувачами, вказаними у виконавчому написі, належними та допустимими доказами у справі не підтверджено, тому згідно з ч.2,3 ст.77 ЦПК України належність цих конкретних доказів для підтвердження вимог або заперечень не обґрунтована сторонами у справі. Проте, позивачкою надано засвідчену копію кредитного договору від 05.12.2006 № 014/17-16/655511, що свідчить про надання споживчого кредиту [PERSON] ВАТ «Раффайзен Банк Аваль». Згідно з випискою з банківських рахунків, відкритих у АТ Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я [PERSON] від 24.08.2022, - 15.08.2022 з її карткового рахунка [NUMBER] на підставі виконавчого документа, р.№207057 від 22.06.2021 здійснено списання 2\~059,78 гривень; а з UA233052990000026208690292733 2\~511,21 гривень, тобто, загальна сума списання дорівнює 4\~570,99 гривень, які й просить стягнути позивачка як безпідставно стягнуту суму. Відповідно до довідки ТОВ «Вердикт Капітал» №17426 від 07.11.2022, на рахунки товариства в якості стягнення заборгованості від органів Державної виконавчої служби та приватних виконавців за кредитним договором №014/17-16/6555-11 від 05.12.2006 надійшла сума коштів, яка дорівнює 3\~700,90 гривень. Під час розгляду справи знайшов своє підтвердження й факт припинення діяльності приватним нотаріусом КМНО [PERSON] . Так, наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 №4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17.12.2021 №4 на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 за №7921 на ім`я [PERSON] , анульовано. За інформацією, наданою Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, статті 301 Закону на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом міжрегіонального управління від 31.12.2021 №1920/6 діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена з 31.12.2021. Вищезазначеним наказом міжрегіонального управління відповідно до статті 301 Закону приватного нотаріуса Остапенка Є.М. зобов`язано протягом місяця передати документи нотаріального діловодства та архіву на зберігання до Київського міського державного нотаріального архіву. Вищевказаний факт підтверджується листом Міністерства юстиції України від 28.09.2021 №5774/ПІ-С-121/37.5 «Про надання інформації» (копія додається). Таким чином, відсутні об`єктивні підстави для залучення приватного нотаріуса Остапенка Є.М. до участі в розгляду спору. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮУ від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відноситься до нотаріальних дій (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Ст.88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису (06.10.2020), визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп.2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. П.2 Переліку документів було передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказане положення Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 оскаржено в порядку адміністративного судочинства, проте, остаточне судове рішення у справі постановлено Вищим адміністративним судом України у справі №К/800/6492/17, №К/800/7651/17 (ухвала від 01.11.2017, якою касаційні скарги КМУ та ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 без змін, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018). Тому доводи позивача в цій частині свого підтвердження не знаходять (стосовно переліку документів, необхідного для вчинення виконавчого напису нотаріуса у випадку стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема, відсутності виписки). Проте, Перелік документів не передбачав інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні", при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто, у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. До обов`язків нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст.46 Закону України "Про нотаріат" нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Таким чином, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного у даній справі виконавчого напису застосував не чинну на момент здійснення нотаріальної дії норму Переліку, вказаного вище, яка скасована у судовому порядку. Крім того, безспірність заборгованості, як необхідна умова вчинення виконавчого напису нотаріуса згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» з тексту виконавчого напису не вбачається, оскільки вказані у написі реквізити кредитного договору, із зазначенням про правонаступництво, вочевидь, не є доказами на підтвердження такої безспірності та, тим більше, строку її виникнення та наявних складових. При цьому, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Судзауважує, що повідомлення новим кредитором (відповідачем) на ім`я позивачки про відступлення права вимоги в порушення ч.2 ст.517 ЦК України, як і дійсність розрахунку заборгованості, періоди нарахування складових заборгованості матеріалами справи не підтверджено. Відповідно, позивачка не мала змоги відповідно до ст.518 ЦК України висловити заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язанні, визнати частково або оспорити заборгованість, сплатити її в разі визнання тощо. При цьому, відповідачем доказів протилежного в порушення свого обов`язку доказування на виконання ч.1 ст.81 ЦПК України не надано. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, пр.№14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Проте, зі змісту виконавчого напису строку дії договору кредитування не вказано, а інших належних та допустимих доказів у встановлений судом строк учасниками справи не надано. Суд окремо наголошує, що зі змісту виконавчого напису не вбачається повного переліку документів, наданих стягувачем приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, хоча стягував міг скористатись своїм правом на подання відповідних доказів разом із відзивом. Вищезазначені обставини свідчать про те, що заборгованість позивача не є безспірною. На підставі наведеного суд приходить до переконання про вчинення виконавчого напису здійснено із порушенням ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки за обставин, встановлених судом, правових підстав для його вчинення нотаріусом не було, тому суд встановив підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З приводу позовної вимоги про повернення безпідставно стягнутих коштів, суд виходить з норм ст.1212, 1213 ЦК України, погоджуючись із доводами сторони позивача. Крім того, суд застосовую правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20, провадження № 61-88св21. Так, результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 3\~700,90 гривень, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса (в межах здійснення виконавчого провадження), який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, позовна вимоги про повернення цієї суми у спосіб стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає частковому задоволенню. В іншій частині, суд зауважує, що позовних вимог до приватного виконавця не заявлено, перерахування суми 870,09 гривень на користь ТОВ «Вердикт Капітал» не підтверджено. Суд наголошує, що за таких обставин твердження відповідача про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому, обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом.\~ Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог у визначеній частині, окрім стягнення суми 870,09 гривень з відповідача на користь позивачки. Задовольняючи позов, суд за нормою ч.1,2 ст.141 ЦПК України ухвалює стягнути судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка, з відповідача в дохід державного бюджету. Так, за розгляд немайнової вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягав сплаті судовий збір у сумі 992,40 гривень, а, враховуючи часткове задоволення майнової вимоги, пропорційно до задоволеної частини, слід стягнути з відповідача в рахунок судового збору в дохід державного бюджету й 803,50 гривень (3\~700,90 гривень *992,40 гривень / 4 570,99 гривень). Тобто, стягненню підлягає судовий збір в сумі 1\~795,9?0 гривень. За змістом ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). З приводу суми витрат позивачки на правову допомогу до справи надійшло клопотання сторони відповідача про зменшення розміру витрат. Сторона позивача заявляла про подання доказів понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (по тексту позовної заяви). Так, суд вважає за необхідне роз`яснити, що з нормою ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, дійсно встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, що за змістом ч.8 ст.279 ЦПК України виключає проведення судових дебатів, докази мають бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: partial