Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору №334323427 від 20.08.2017 року нікчемним. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у грудні 2021 року позивачці [PERSON] стало відомо, що на її ім`я 20.08.2017 року невідома особа шляхом шахрайських дій оформила кредитний договір у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право вимоги за яким згодом перейшло до ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" на підставі договору факторингу №31-05 від 31.05.2017 року. З приводу оформлення шахрайським способом кредиту на ім`я позивача останнім було подано до відділення поліції №5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області заяву про вчинення кримінального правопорушення. Дана заява була зареєстрована в ЖЄО, наразі триває перевірка. З аналізу положень п.6, 12 ч.1 ст.3, ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п.п. 6, 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю. Однак, з кредитного договору №334323427 від 20 серпня 2017 року вбачається, що він не підписаний позивачем, оскільки не містить ні алфавітно-цифрової послідовності, передбаченої законом для одноразового ідентифікатора, ні електронного, ні електронного цифрового підпису, ні аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) позивача. Також відсутні дані про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Крім того, відсутні докази щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних позивача [PERSON] на отримання кредитних коштів у сумі 3500 грн. в онлайн - режимі на підставі кредитного договору № 334323427 від 20 серпня 2017 року. Також відсутні докази того, що відповідачем виконані умови зазначеного кредитного договору та надано позивачу зазначений кредит. З огляду на те, що кредитний договір № 334323427 від 20 серпня 2017 року не підписаний позивачем у відповідності до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», а також те, що відсутні будь-які інші докази, як укладення договору №334323427 від 20 серпня 2017 року, так і існування між сторонами кредитних або зобов`язальних правовідносин, представник позивачки просить визнати кредитний договір №334323427 від 20 серпня 2017 року, укладений від імені [PERSON] , [INFO] , ІПН - [NUMBER] , із Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», код ЄДРПОУ 38569246 - нікчемним. Представник відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - Стародуб І.В. надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає необґрунтованими та безпідставними позовні вимоги [PERSON] , оскільки на даний момент відсутній вирок суду, яким би було підтверджено факт шахрайства вчинений проти позивача шляхом укладання третьою особою кредитного договору № 334323427 від 20.08.2017 року, жодної ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів компанія не отримувала. У позовній заяві зазначено, що кредитний договір №334323427 від 20 серпня 2017 року не підписаний позивачем, однак, слід зауважити, що Договір підписаний не за допомогою електронного цифрового підпису, а за допомогою електронного підпису. На сайті Фінансової установи: www.moneyveo.ua (далі - «Сайт»), котрий є в публічному доступі в мережі Інтернет, розміщено Правила надання грошових коштів у кредит ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - «Правила»), які є невід`ємною частиною Договору (п. 7.1 Договору), та про які повідомлено Національну комісію, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг. [PERSON] вчинила певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», тобто позивачка самостійно для себе визначила необхідний для неї обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявила намір вступити з відповідачем в договірні відносини на умовах, визначених Правилами. Пунктом 10.1 розділу 10 Правил визначено, що Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Заявником/Позичальником та Товариством (заснованих як на першому Договорі, так і на всіх наступних договорах, інших договорах і угодах, які будуть укладені між Заявником та Товариством у майбутньому) в якості електронного підпису Заявника/Позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету. Отже, використовуючи логін та пароль, а також погоджуючись з умовами електронного Договору шляхом натискання кнопки «так» в Особистому кабінеті створюються та змінюються електронні дані, що підтверджується логуванням дій в інформаційній системі, що і є фактом вчинення електронного підпису згідно з положеннями Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію». Таким чином, під час укладення Договору був використаний електронний підпис, а не електронно-цифровий підпис. Факт того, що за допомогою електронного підпису можуть виникати правочини, не повинен викликати сумнівів, оскільки в повсякденному житті практика укладення електронних договорів є досить поширеною, наприклад при купівлі товарів та послуг в інтернет - магазинах. Крім того, оспорюваний кредитний договір є не першим у позивача з компанією. [PERSON] 24.07.2017 року було укладено ще один кредитний договір, який було погашено, отже це означає, що позивачка надала до суду невірну інформацію та ввела суд в оману. У позовній заяві позивачка висловлює виключно свою позицію, яка не підкріплена доказами. В зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» Стародуб І.В. підтримала в судовому засіданні наданий нею відзив, позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Крім того, просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивачкою не надано суду доказів, що про спірний договір від 20.08.2017 року вона дізналася в грудні 2021 року. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2017 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір №334323427, відповідно до якого установа зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 3500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 1.4 цього договору. В пункті 1.2.1 договору №334323427 зазначено, що кредит надається строком на 30 днів (а.с.12-13). Згідно пункту 1.6 договору №334323427 розрахунок сукупної вартості кредиту зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (а.с.14). Відповідно до пункту 7.1 договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua. Згідно п.1.3 договору №334323427 від 20.08.2017 року, дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладання кредитного договору між фінансовою установою і позичальником. З копії платіжного доручення (заява) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача видно, що 20.08.2017 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] перераховані кошти на суму 3500,00 грн. згідно кредитного договору №334323427 від 20.08.2017 року (а.с.168). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у місті Києві, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.09.2017 року, актовий запис №2557. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.15). Так, судом достовірно встановлено, що договір укладений в електронній формі, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за умови ідентифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у кредит. Правила розміщені на сайті товариства за посиланням: https://moneyveo.ua у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Товариства до укладення договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Суд, встановивши фактичні обставини у справі, приходить до переконання, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20); від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20); від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20 (провадження № 61-11347св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Також, стороною позивача не надано суду доказів протиправних дій будь-яких осіб при укладенні цього договору, в тому числі шахрайських дій третіх осіб щодо використання його персональних даних, а також не надано суду доказів того, що розрахунковий рахунок, на які були перераховані кредитні кошти, не належить [PERSON] . Посилання представника позивача на наявність кримінального провадження відносно скоєння щодо [PERSON] невідомими особами злочину за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України є безпідставними та не приймаються судом до уваги, оскільки даний факт за відсутності особи, яка визнана винною у вчиненні цього злочину, не має правового значення для вирішення вказаного спору. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, спірний кредитний договір був укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», докази шахрайських дій при укладенні договору відсутні, а відтак підстав для визнання кредитного договору нікчемним немає. Щодо заявленого в судовому засіданні клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зауважує, що за змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано достатніх доказів обґрунтованості позовних вимог, а судом не встановлено підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання оспорюваного кредитного договору нікчемним, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в зв`язку з необґрунтованістю. Враховуючи, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, а відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed