Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 13.07.2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. З лютого 2022 року подружні відносини між ними фактично припинилися, спільного господарства не ведуть. Протягом двох останніх років стосунки з відповідачем погіршились внаслідок відсутності спільних інтересів та різних поглядів на життя. У зв`язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати та встановити проживання дитини разом із матір`ю. Окрім цього вказала, що від шлюбу у них народився [INFO] син [PERSON] , який проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає та фактично не виконує свої обов`язки по утриманню дитини. Враховуючи наведене, також просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів). Також просила стягнути з відповідача судові витрати. Від представника відповідача адвоката Петрова В.С. надійшов відзив на позов, згідно якого з позовними вимогами частково згідний, а саме щодо розірвання шлюбу. Стосовно вимоги про залишення дитини разом із матір`ю не згідний, оскільки розгляд спору про визначення місця проживання дитини має розглядатися окремо та з особливим складом сторін. Крім того зазначив, що у сторін дійсно є спір з приводу виховного процесу дитини так як позивачка перешкоджає у спілкуванні з дитиною, а також позивачкою не було сплачено судовий збір за даною вимогою. Щодо аліментів у розмірі 1/3 частки від доходів відповідача, вважає необґрунтованими, а також не наведено обставин які б перешкоджали визначенню аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не працевлаштований. Окрім того зазначив, що [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 1400 грн. і в подальшому готовий сплачувати їх в такому розмірі. Представником позивачки надано відповідь на відзив згідно якого просив суд не приймати поданий відзив до уваги оскільки він поданий з пропуском строку на подачу відзиву. В судове засідання позивачка не з`явилася. Через канцелярію суду її представником надано заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 13 липня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складено відповідний актовий запис №1159, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.13). Спільне життя сторін на склалось через несумісність характерів, різні погляди на життя. На даний час вони припинили фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вимоги про встановлення проживання дитини разом із матір`ю, суд зазначає, що відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Таким чином зі змісту позову, позивачкою не було наведено обставин які могли свідчити про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання, а тому суд виходив із того, що такий спір відсутній, а тому до участі у розгляді справи Орган опіки та піклування залучений не був, як і не порушувалось позивачкою питання щодо залучення Органу опіки і піклування. Натомість із наданого відзиву відповідач зазначає про наявність спору з даного приводу. Отже виходячи з того, що у сторін дійсно наявний спір з приводу місця проживання дитини та в ході судового розгляду справи не було залучено Орган опіки та піклування як наслідок відсутній його висновок, суд приходить до висновку, що у задоволенні даної вимоги слід відмовити. Щодо аліментів. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, як на позивачу так і на відповідачу лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Разом з тим позивачкою не надано суду доказів щодо матеріального стану відповідача, стану його здоров`я та інші обставини передбачені ст. 182 СК України. При цьому і відповідачем не надано суду відповідних доказів. Виходячи із наведеного, а також спільного обов`язку сторін щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Щодо заперечень відповідача з приводу визначення аліментів у частці від доходу, а не у твердій грошовій сумі, суд звертає увагу, що вибір способу стягнення аліментів є виключною прерогативою позивача та Закон не містить будь яких застережень з даного приводу та не пов`язує працевлаштування платника аліментів із вибором способу стягнення аліментів. Доводи, що відповідача сплачує добровільно аліменти у сумі 1400 грн. відповідачем нічим не підтверджені, а отже не можуть бути взяті судом до уваги. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо судових витрат. Крім того на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачена сума судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Разом з тим встановлено, що позивачкою при поданні позову було надміру сплачено судового збору в сумі 1040 грн., при тому, що за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає до сплати 992,4 грн.. Таким чином позивачці слід повернути 47 грн. 60 коп.. Крім того відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial