Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2021 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Уточнив свої позовні вимоги в поданій до суду 25.01.2022 заяві. Позовна заява обґрунтована тим, що 20.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №48490 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованості в розмірі 61346,18 грн. З виконавчим написом категорично не погоджується. Вважає, що виконавчий напис вчинено з істотним порушенням законодавства, зокрема, вважає спірною заборгованість, нараховану у виконавчому написі нотаріуса. В позовній заяві позивач просить визнати виконавчий напис № 48490 від 20.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» в сумі 61346,18 грн таким, що не підлягає виконанню. Просить також стягнути з ТОВ «Цикл Фінанс» безпідставно отримані кошти в розмір 15272,33 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.12.2021 відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.12.2021 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.02.2022 прийнято до розгляду в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін заяву представника [PERSON] про зміну предмету та підстав позову. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.10.2022 прийнято справу до свого провадження. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав, але 25.01.2022 подав до суду клопотання про залучення правонаступника відповідача. 25.01.2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова у задоволені клопотання представника відповідача ТОВ «Цикл Фінанс» про залучення ТОВ «Хорн Хоф Інвест», як правонаступника відповідача відмовлено. Треті особи письмові пояснення щодо позову також не подавали. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Судом встановлено, що 24.02.2014 між позивачем [PERSON] та ПАТ «Дельтабанк» укладений кредитний договір №008-20300-240214, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит було у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, платіжним засобом якого є платіжна картка строком 364 (календарних) дні з можливістю пролонгації на умовах, визначених в договорі. Також встановлено, що 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №008-20300-240214 від 24.02.2014, укладеним між ним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами №248/К від 20.02.2018, в подальшому право вимоги перейшло до ТОВ «Цикл Фінанс» на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами №248/1 від 12.04.2021 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» суми заборгованості в розмірі 61296,18 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 46097,57 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 14148,61 грн., заборгованість по пені - 1050 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача, в розмірі 50 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Заг альна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 61346,18 грн. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги в тому числі і не дотриманням принципу безспірності. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Дослідженими в справі доказами не встановлено, що при вчиненні виконавчого напису №48490 від 20.05.2021 приватним нотаріусом відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 перевірено подачу відповідачем на обґрунтування вимог пакету документів. Матеріали справи не містять даних про те, що звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості позивача, надав виписку з рахунка. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Виконавчий напис №48490 вчинений 20.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. підлягає визнанню таким, що не піддягає виконанню з тих підстав, що не дотримано вимоги щодо безспірності заборгованості, хоча за формою та змістом він відповідає вимогам, встановленим до змісту виконавчого напису. Що стосується позовних вимог в частині стягнення безпідставно отриманих коштів, то суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц. В поданій до суду позовній заяві позивач вказував на те, що за час проведення виконавчих дій з його доходів були здійсненні відрахування за виконавчим написом №48490 від 20.05.2021 р. на користь ТОВ «Цикл Фінанс» в розмірі 15272,33 грн. На підтвердження утримання вказаних коштів, позивачем наданий лист АТ КБ «ПриватБанк» від 13.01.2022 №20.1.0.0.0/7-220111/26419 про примусове списання з грошових коштів в розмірі 15272,33 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» , яке здійснене за платіжною вимогою приватного виконавця Шиндель В.А.№66654501/4 віл 16.12.2021 р. на виконання постанови про арешт коштів боржника ВП №66654501 від 10.09.2021 за виконавчим написом №48490 від 20.05.2021 (а.с.66) Тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ТОВ «Цикл Фінанс» 15272,33 грн., отриманих в рахунок погашення заборгованості в межах виконавчого провадження, підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 2354 грн 40 коп. (1900,40 грн. за позовні вимоги та 454 грн за розгляд судом заяви про забезпечення позову). При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу в загальній сумі 5000 грн суд виходить з такого. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15.09.2021, копію додатку №1 до договору надання правової допомоги б/н/21 від 15.09.2021, копію акту виконаних робіт від 21.12.2021, копію меморіального ордеру №@2PL747441 від 10.11.2021 та копію меморіального ордеру №@2PL647920 від 11.01.2021. Тому суд, на підставі поданих позивачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню в повному обсязі у розмірі 5000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Outcome: approved