Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності у порядку спадкування та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] померла його тітка [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно - однокімнатна квартира [ADDRESS] (далі - спірна квартира). Єдиним спадкоємцем померлої була її донька [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на спірну квартиру. Оскільки за життя [PERSON] заповіт не склала, спадкоємцем майна померлої є позивач як спадкоємець п`ятої черги спадкування за законом. При цьому, як зазначає позивач, він не знав про смерть своєї двоюрідної сестри, оскільки в період з 13.06.2013 по 14.01.2020 відбував покарання у місцях позбавлення волі. 14.01.2020 позивача було звільнено від відбування покарання на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2020. 17.03.2020 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. з заявою про прийняття спадщини, того ж дня приватним нотаріусом заведено спадкову справу щодо майна померлої за №65685989. 04.05.2020 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, на підставі чого позивач звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.06.2021 позивачу визначено додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини терміном у два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. Проте вже 08.09.2021 приватним нотаріусом було повторно відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно. При цьому, позивачем також було з`ясовано, що право власності на спірну квартиру на даний час зареєстроване за [PERSON] . Так, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.05.2014 задоволено позовом [PERSON] , встановлено факт, що останній мешкав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2007 року по 31.05.2013, визначено додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини з дня набрання рішенням суду законної сили. В подальшому заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2015 визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, на підставі чого 21.10.2015 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сипчу К.М. здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] . Крім того, позивач вказує, що [PERSON] подано апеляційну скаргу на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2015 з посиланням на те, що саме [PERSON] , а не [PERSON] , проживав однією сім`єю з [PERSON] з лютого 2007 року по день її смерті, після чого вступив у володіння квартирою. Вказував, що оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру знаходиться у нього. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.11.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 26.12.2018, скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2015 та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовлено. Позивач зазначає, що відповідачами при зверненні їх до судів не було враховано, що у [PERSON] була донька, яка після смерті [PERSON] стала спадкоємцем першої черги. Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 28.12.2018 накладено арешт на спірну квартиру, зареєстровану за [PERSON] , шляхом заборони її відчуження. У зв`язку тим, що [PERSON] набув право власності на спірну квартиру, при цьому жоден з відповідачів не має будь-якого відношення до померлої [PERSON] та [PERSON] , а їхні посилання на одночасне фактичне проживання з [PERSON] до її смерті є обманом з метою заволодіння спадковим майно, позивач просить суд визнати за ним право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, а також скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 26.08.2022, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали. Третя особа Київська міська рада в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. З матеріалів справи убачається, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №1/8690-5709 від 29.11.1995 укладеного на Українській біржі «Десятинна» (а.с.111-112). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 06.08.2013 Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.165). Згідно матеріалів спадкової справи №250/2014, заведеної після смерті [PERSON] , убачається, що її заведено на підставі заяви [PERSON] від 07.03.2014, який повідомляв про прийняття спадщини та відсутність інших спадкоємців. В подальшому із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зверталися [PERSON] (заява від 26.06.2014) та [PERSON] (заява від 08.11.2016). Як встановлено судом, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.05.2014 задоволено позовом [PERSON] , встановлено факт, що останній мешкав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2007 року по 31.05.2013, встановлено додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини з дня набрання рішенням суду законної сили. В подальшому заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2015 визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом. На підставі вищевказаного рішення суду 21.10.2015 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сипчу К.М. здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] (а.с.30). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2016, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016, скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29.05.2014, заяву [PERSON] про встановлення факту залишено без розгляду. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.11.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 26.12.2018, скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2015 та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовлено. Згідно повідомлення Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 19.12.2014, а також витягу з реєстру кримінальних проваджень, 03.10.2014 на підставі заяви ЖБК «Оболонь-11» до ЄРДР внесено кримінальне провадження №42014100050000227 з приводу вчинення шахрайських дій по відношенню до квартири померлої [PERSON] , в рамках якого на спірну квартиру накладено арешт шляхом заборони її відчуження. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 (далі - Закон № 1952) викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, враховуючи що рішення суду, на підставі якого державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] , скасоване в судовому порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення про здійснення такої державної реєстрації. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Статтею 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Як убачається з матеріалів спадкової справи №03/2020, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00025984573 від 17.03.2020, позивач 17.03.2020 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , зазначив що спадкове майно він фактично прийняв та просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. від 04.05.2020 відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.06.2021 позивачу визначено додатковий строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном у два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. Ухвалюючи рішення, судом було встановлено, що [PERSON] є тіткою [PERSON] , позивача у вказаній справі, а [PERSON] (донька [PERSON] ) є його двоюрідною сестрою, тому позивач згідно вимог чинного законодавство відноситься до п`ятої черги спадкування. Разом з тим, 08.09.2021 приватним нотаріусом було повторно відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного судом встановлено відсутність умов для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , тому позовні вимоги про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved