Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - позивач, банк) через свого представника Сілагін Г.А. звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення боргу за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 22.02.2021 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до яких клієнт ініціював одержання кредиту на споживчі потреби, погодився з умовами користування кредитом відповідно до умов такого Договору та підтвердив своїм підписом укладення Договору на наступних умовах: картковий рахунок, на який встановлюється кредит IBAN: [NUMBER] , максимальний розмір кредиту 250 000 грн; строк користування кредитом до дати закінчення строку дії платіжної картки; процентна ставка за користування кредитом фіксована 38,00% річних, крім грейс періоду; розмір комісійної винагороди за зняття готівкових коштів наданих в кредит 2,99% від суми таких коштів;; орієнтована реальна ставка зазначена у Паспорті споживчого кредиту, що є додатком №5 до Договору; порядок погашення кредиту щомісячно в розмірі визначеному Умовами користування кредитом, що є Додатком №1 до Договору; наслідки невиконання або неналежного виконання умов Договору. Відповідачеві було встановлено кредитний ліміт 15\~100,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав обумовлену суму кредитних коштів відповідачеві, утім останній належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого допустив станом на 11.08.2022 заборгованість за кредитним договором, яка утворилась з 26.09.2021 в розмірі 17 387,72 грн., з яких: 14\~548,74 грн. заборгованість за кредитом (основним боргом); 2\~183,81 грн. процент за користування кредитом; 40,00 грн. комісія; 75,33 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 18,62 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів; 424,94 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 96,28 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзиву не надав. Ухвалою суду від 01.09.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги просив задовольнити, у разі неявки відповідача дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. Також відповідач не надав заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку. Ухвалою суду від 16.11.2022 вирішено проводити розгляд справи при заочному розгляді. Ураховуючи вищевикладене, суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалює заочне рішення, на підставі наявних в справі даних та письмових доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 22.02.2021 [PERSON] шляхом підписання Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.93) погодився, що вказана Заява є двостороннім правочином та невід`ємною частино Договору в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Підписанням цієї заяви клієнт ініціював одержання кредиту на споживчі потреб, погодився з умовами користування кредитом відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив між Банком та ним укладення кредитного договору з істотними умовами кредитування викладеними у цій заяві, відповідно до якої сторони узгодили, що Банк відкриває поточний рахунок Клієнту № [NUMBER] у гривні України; максимальний розмір кредиту 250\~000 грн., строк користування кредитом до закінчення строку дії платіжної картки; процентну ставку за кредитом фіксовану; розмір процентної ставки у 38% річних за користування кредитними коштами річних; процентну ставку за користування кредитними коштами протягм Грейс-періоду 0,001 %; процентна ставка за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) 60% річних; періодичністьб сплати відсотків щомісячно; розмір комісійної винагороди 2,99% від суми таких коштів; орієнтована річна процентна ставка зазначена у Паспорті споживчого кредиту, що є Додатком 5 до Договору; порядок погашення кредиту та відповідальність за неналежне виконання умов Договору. На підтвердження\~обставин щодо\~видачі грошових коштів [PERSON] позивачем надано Виписку по особовому рахунку останнього з (а.с.98-99). Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених\~наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі в підтвердження передачі грошових коштів позивачем відповідачеві. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором наданої позивачем на підтвердження обставин зазначених у позові, станом на 11.08.2022 відповідач допустив заборгованість за кредитним договором яка утворилась з 26.09.2021 в розмірі 17 387,72 грн., з яких: 14\~548,74 грн. заборгованість за кредитом (основним боргом); 2\~183,81 грн. процент за користування кредитом; 40,00 грн. комісія; 75,33 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 18,62 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів; 424,94 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 96,28 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Відповідачеві надсилалась досудова вимога про повернення кредиту (а.с.95) від 13.01.2022 за №101.20-11/71, відповідно до якої розмір кредиту, який підлягав поверненню відповідачем позивачеві визначено в сумі 16737, 55 грн, з яких: 14\~548,74 грн. заборгованість за кредитом (основним боргом); 2\~183,81 грн. процент за користування кредитом; 5,00 грн. комісія, однак дана заборгованість не була погашена відповідачем в повному обсязі. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника\~процентів\~від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні\~облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу 2 ч.1\~ст.1048\~ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2\~ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в\~статті 209 ЦПК України. Зі\~статті 213 ЦПК України\~слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, про що свідчить додане до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечив наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів на поточний рахунок, розміру нарахованої заборгованості, у тому числі процентів, тощо. Відповідач в межах визначеного судом строку відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів, тощо. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести відповідальність за наявності його вини. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, та враховує, що відповідачем розмір заборгованості не спростовано, а тому вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом яка утворилась станом на 11.08.2022 в розмірі 17 387,72 грн., з яких: 14\~548,74 грн. заборгованість за кредитом (основним боргом); 2\~183,81 грн. процент за користування кредитом; 75,33 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 18,62 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів; 424,94 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 96,28 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, ґрунтується на нормах законодавства, що регулює дані правовідносини. За таких обставин, суд задовольняє позов у цій частині. Що стосується стягнення із відповідача комісії у розмірі 40,00 грн., які просить позивач стягнути, посилаючись на те, що такі умови були узгоджені між сторонами у Договорі, суд вважає, що сплата винагороди (комісії) не є обов`язковою умовою для виконання відповідачем, оскільки не відповідає вимогам розумності та справедливості договору, передбаченим в статті 627 Цивільного кодексу України, а також як було встановлено кредит був отримано фізичною особою саме на споживчі потреби. При цьому, суд враховує правові позиції Верховного Суду України викладені у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2018 у справі №910/11436/16, від 10.10.2019 у справі №904/8902/17, відповідно до яких нарахування винагороди (комісії) за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок боржника є незаконною. Судом було встановлено, що відповідно до умов Договору розмір комісійної винагороди банку було узгоджено за зняття готівкових коштів наданих у кредит, відтак в цій частині позов не підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, отож у разі задоволення позову суд присуджує із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме у сумі 2\~475,29 грн., (2 481 х 17\~347,72: 17387,72), решту судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial