Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПП «Берегиня» про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем були укладені договори про поворотну фінансову допомогу від 26 листопада 2018 року, 18 квітня 2019 року, 17 березня 2020 року та 31 березня 2021 року. Відповідно до цих договорів він надавав поворотну безпроцентну фінансову допомогу відповідачу на умовах її повернення у встановлені в договорах строки. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борги за договорами не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. За договором про поворотну фінансову допомогу від 26 листопада 2018 року ним було фактично надано відповідачу у період з 07 грудня 2018 року по 18 лютого 2019 року кошти в сумі 203603 гривні 78 копійок. Зазначену суму відповідач не повернув. За договором про поворотну фінансову допомогу від 18 квітня 2019 року ним було фактично надано відповідачу у період з 18 квітня 2019 року по 27 січня 2020 року кошти в сумі 104795 гривень. Зазначену суму відповідач не повернув. За договором про поворотну фінансову допомогу від 17 березня 2020 року ним було фактично надано відповідачу у період з 17 березня 2020 року по 19 березня 2021 року кошти в сумі 402968 гривень. Зазначену суму відповідач не повернув. За договором про поворотну фінансову допомогу від 31 березня 2021 року ним було фактично надано відповідачу у період з 31 березня 2021 року по 21 лютого 2022 року кошти в сумі 232705 гривень. Зазначену суму відповідач не повернув. Всього за період з 07 грудня 2018 року по 21 лютого 2022 року позивачем було надано відповідачу у якості поворотної фінансової допомоги кошти у сумі 944071 гривні 78 копійок. Він звернувся до відповідача з вимогою від 04 липня 2022 року щодо повернення коштів за договорами. Відповідач листом від 03 серпня 2022 року повідомив про те, що борг у сумі 944071 гривні 78 копійок визнає, проте повернути кошти не має фінансової можливості. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 944071 гривні 78 копійок боргу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року відкрито загальне позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, з якого вбачається, що він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву представника відповідача, з якого вбачається, що він заявлені вимоги визнає в повному обсязі, проте підприємство не має фінансової можливості повернути позивачу отримані грошові кошти у зв`язку з перебоями в роботі через коронавірусну інфекцію, ведення воєнного стану в України тощо. Просить на підставі ст. 142 ЦПК України повернути позивачу 50 % судового збору з бюджету, а іншу частину стягнути з відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені договори про поворотну фінансову допомогу від 26 листопада 2018 року, 18 квітня 2019 року, 17 березня 2020 року та 31 березня 2021 року. Відповідно до цих договорів позивач надавав поворотну безпроцентну фінансову допомогу відповідачу на умовах її повернення у встановлені в договорах строки. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором про поворотну фінансову допомогу від 26 листопада 2018 року позивачем було фактично надано відповідачу у період з 07 грудня 2018 року по 18 лютого 2019 року кошти в сумі 203603 гривні 78 копійок. За договором про поворотну фінансову допомогу від 18 квітня 2019 року позивачем було фактично надано відповідачу у період з 18 квітня 2019 року по 27 січня 2020 року кошти в сумі 104795 гривень. За договором про поворотну фінансову допомогу від 17 березня 2020 року позивачем було фактично надано відповідачу у період з 17 березня 2020 року по 19 березня 2021 року кошти в сумі 402968 гривень. За договором про поворотну фінансову допомогу від 31 березня 2021 року позивачем було фактично надано відповідачу у період з 31 березня 2021 року по 21 лютого 2022 року кошти в сумі 232705 гривень. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 944071 гривні 78 копійок боргу (203603,78 + 104795 + 402968 + 232705 = 944071,78). З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. У жовтні 2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені вимоги визнав. Просить на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач просить суд стягнути з відповідача 9440 гривень 72 копійки судового збору. З урахуванням визнання заявлених вимог відповідачем, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Крім того, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору у розмірі 4720 гривень 36 копійок.

Outcome: approved