Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач 31.10.2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Товарної біржі «Українська товарна біржа», третя особа: Головний сервісний центр МВС про визнання права власності на транспортний засіб. В обґрунтування згаданого позову, позивачем зазначено, що 14.02.2007 року позивач придбав на Товарній біржі України автомобіль марки ЗАЗ 965А, 1967 року випуску, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , про що був укладений Біржовий договір (угода) купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний № [NUMBER] . Разом з тим, позивач не поставив транспортний засіб на облік у МРЕВ. З метою реєстрації належного позивачу транспортного засобу марки ЗАЗ 965А, 1967 року випуску, позивач звернувся до Сервісного центру МВС, проте отримав відмову. З огляду на зазначені обставини, позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом, у якому просив визнати за позивачем право власності на транспортний засіб ЗАЗ 965А, 1967 року випуску, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , № шасі [NUMBER] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 19). У судовому засіданні 05.12.2022 року представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суд не повідомив. У судовому засіданні 05.12.2022 року представник третьої особи Євтушенко А.С. надала пояснення щодо заявленого позову, у якому зазначила, що позивачем при здійсненні реєстрації транспортного засобу не дотримано вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 р. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачаться із матеріалів справи, 14.02.2007 року позивач придбав на Товарній біржі України автомобіль марки ЗАЗ 965А, 1967 року випуску, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , про що був укладений Біржовий договір (угода) купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний №656884 (а.с. 4-6). Позивачем зазначено, що з метою реєстрації належного йому транспортного засобу марки ЗАЗ 965А, 1967 року випуску, він звернувся до Сервісного центру МВС, проте отримав відмову. Однак, будь яких доказів на підтвердження звернення до Сервісного центру МВС, позивачем не надано. Разом з тим, єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок №1388). Порядок №1388 є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (пункт 2 цього Порядку). Відповідно до положень п. 3 Порядку №1388, Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Особи, які порушують цей Порядок, несуть відповідальність згідно із законом (пункт 5 Порядку №1388). Пунктом 7 Порядку №1388 визначено, що Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів. Відповідно до ч. 11 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п.п. 1 пункту 8 Порядку №1388 встановлено, що Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, визначено пунктом 8 Порядку №1388. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до Сервісного центру МВС, з метою реєстрації належного йому транспортного засобу марки ЗАЗ 965 А, проте отримав відмову. Однак, будь яких доказів на підтвердження звернення до Сервісного центру МВС, позивачем не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що 17.02.2022 року представник позивача - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до ГСЦ МВС з адвокатським запитом №17/02/В, в якому просив надати інформацію про необхідність поданих документів для реєстрації вищезгаданого транспортного засобу. ГСЦ МВС за результатами розгляду адвокатського запиту повідомило заявника, що згідно з даними, які містяться в автоматизованій інформаційно-пошуковій системі обліку суб`єктів господарювання, Українська товарна біржа не стоїть на обліку як суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери (а.с. 9). Відповідно до п. 4 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200, облік суб`єктів господарювання, які здійснюють оптову та роздрібну торгівлю автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами, мотоколясками, іншими транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, ведеться у порядку, встановленому МВС. Головний сервісний центр МВС формує та веде електронний реєстр таких суб`єктів господарювання. Пунктом 7 Порядку №1200 передбачено, що суб`єкти господарювання зобов`язані стати на облік відповідно у Головному сервісному центрі МВС і Держпродспоживслужбі та вести облік надходження, продажу та передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Згідно до абз. 4 пункту 12 Порядку №1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод. Відповідно до електронного реєстру ГСЦ МВС Товарна біржа «Українська товарна біржа» не перебувала та станом на 29.11.2022 року не перебуває на обліку, як суб`єкт господарювання, який здійснює оптову та роздрібну торгівлю , передачу для реєстрації автомобілів, автобусів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших транспортних засобів вітчизняного та іноземного виробництва та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, враховуючи що Товарна біржа «Українська товарна біржа» не перебуває на обліку у ГСЦ МВС, як суб`єкт господарювання, як суб`єкт який здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами та їх складовими частинами, тому біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений 14.02.2007 року, відповідно до пункту 8 Порядку №1833 не є документом, що підтверджує правомірність придбання позивачем транспортного засобу марки ЗАЗ 965 А. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed