Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

04 червня 2019 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колект») про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 23 травня 2022 року замінено первісного відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича на належного відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28-а, код ЄДРПОУ 37825968, далі відповідач). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем, як державним реєстратором речових прав на нерухоме майно, було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності (індексний номер 29401593) за ТОВ «Кей-Колект» на земельну ділянку кадастровий номер 0710100000:31:112:001 площею 0,0616 га. В той же день було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що є іпотекодавцем даного нерухомого майна, а його державна реєстрація за іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект» проведена всупереч вимогам закону, оскільки на момент вчинення цих дій на нерухоме майно було накладено обтяження. З наведених вище підстав та посилаючись на порушення своїх цивільних прав як співвласника спірного нерухомого майна, позивач просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення №29401593 від 20.04.2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0710100000:31:112:0001 площею 0,0616 га, про що було внесено запис про право власності за №14307686; 2) визнати протиправним та скасувати рішення №29400840 від 20.04.2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною плошею 164,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , про що було внесено запис про право власності за №14306485. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Додаткового вказав, що спірні рішення державного реєстратора ухвалені всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представник відповідача у письмовому відзиві та у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Також зробив усну заяву про застосування строку позовної давності. Інші учасники справи у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавці) було укладено договір іпотеки з метою забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11153211000 від 17 травня 2007 року. Предметом іпотеки за даним договором був житловий будинок за адресою [ADDRESS] , а також земельна ділянка, на якій розміщений даний будинок. 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" і ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір факторингу № 1 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. 25 квітня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. прийняв рішення № 29401593, № 29400840 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за суб`єктом ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" на земельну ділянку (кадастровий номер 0710100000:31:112:0001) та житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 25 квітня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи №14307686, з якого вбачається проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно (земельну ділянку, площею 0,0616га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0710100000:31:112:0001) за ТОВ "Кей-Колект" на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 25 квітня 2016 року (індексний номер 29401593), а підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки № 1692 від 31 липня 2008 року (а.с. 15); № 14306485, з якого вбачається проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно (житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 164,8 кв.м, житловою площею 118,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) за ТОВ "Кей-Колект" на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 25 квітня 2016 року (індексний номер 29400840), підстава виникнення права власності - договір іпотеки № 1832 від 17 травня 2007 року. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-IV) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон №898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас, Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Слід зазначити, що станом на день ухвалення спірних рішень державного реєстратора, мораторій, введений Законом № 1304-VII, діяв. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок, площею 164,8 кв.м., який використовується позивачем, як єдине місце постійного проживання, не може бути примусово стягнутий на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект», як забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті, на споживчі цілі. Доказів наявності у позивача іншого нерухомого житлового майна, матеріали справи не містять, а таких доказів відповідач суду не надав. Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказаний будинок та земельну ділянку, яка є невід`ємною частиною нерухомого майна, за ТОВ «Кей-Колект», а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року №644/3116/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Підстав для відступу від цих висновків, суд не знаходить. Щодо зробленої представником відповідача усної заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що спірні рішення державного реєстратора ухвалені 20 квітня 2016 року, а до суду позивач звернулася 04 червня 2019 року. Відповідач не довів суду, що позивачка знала, або повинна була знати про наявність оскаржуваних рішень державного реєстратора у період з 20 квітня 2016 року по 03 червня 2016 року, тобто, поза межами трьохрічного строку позовної давності. Тому, на думку суду, позовна давність у даному випадку не пропущена. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки спірні рішення державного реєстратора прийняті всупереч діючому на той час мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст.141 ЦПК України, із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід пропорційно стягнути судовий збір у розмірі 1\~984,80 грн.

Outcome: approved