Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

у листопаді 2021 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованність за договором позики, від 31.08.2020 у розмірі 4170598 грн 86 коп., яка складається з основної суми боргу у розмірі 3646400 грн 00 коп., індексу інфляції у сумі 401104 грн 00 коп. та 3% річних у розмірі 123094 грн 86 коп. та суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.08.2020 відповідач отримав від позивача у борг грошову суму у розмірі 3646400 грн 00 коп., що в еквіваленті складає 132500 доларів США, про що була укладена розписка, відповідно до якої борг повинен бути повернутий протягом трьох тижнів з моменту підписання її, тобто до 21.09.2020 або передати нові технічні умови приєднання, до електричних мереж АТ «Одесаобленерго». У добровільному порядку позичальник позику не повернув, жодних дій, спрямованих на виконання умов договору позики не вчиняє, а також позичальником не виконані умови повернення боргу, шляхом передання нових технічних умов підключення до електричних мереж АТ «Одесаобленерго». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 08.11.2021 зазначену справу розподіллено на суддю Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А. (а.с. 31-32). Ухвалою судді від 09.11.2021 позовну заяву залишено без руху (а.с. 36). Ухвалою судді від 22.11.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 09.02.2022 о 11 год. 00 хв. (а.с. 46). Ухвалою суду від 09.02.2022 за клопотанням представника позивача здійснено перехід із розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання на 29.03.2022 о 12 год. 00 хв. (а.с. 55). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 23.18.2022 зазначену справу розподіллено на суддю Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновську О.В. (а.с. 83-84). Ухвалою судді від 25.08.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 85). Ухвалою суду від 03.10.2022 за клопотанням представника відповідача здійснено перехід із розгляду в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання на 20.10.2022 о 11 год. 20 хв. (а.с. 112). Позивач проживає у Турецькій Республіці, є громадянином Туреччині, на представництво інтересів у суді надав повноваження адвокату Поповій Марині Віталіївни, проте жодного разу представник у судове засідання суду не з`явилася, незважаючи на вимогу суду щодо обов`язкової явки адвоката для надання оригіналу боргової розписки, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надіслано. (а.с. 27-28). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про перенесення, одночасно зазначивши, що у разі повторної неявки позивача та його представника залишити позовні вимоги без розгляду. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на обґрунтування позову позивач надав до суду копію розписки від 31.08.2020, відповідно до якої він надав у борг грошову суму у розмірі 3646400 грн 00 коп., що в еквіваленті складає 132500 доларів США (а.с. 19-20). Відповідно до розписки борг повинен бути повернутий протягом трьох тижнів з моменту підписання її, тобто до 21.09.2020 або передати нові технічні умови приєднання, до електричних мереж АТ «Одесаобленерго». Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики, індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі № 501/1773/16-ц. Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач на підтвердження позовних вимог надав копію розписки. Оригінал розписки в матеріалах справи відсутній. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів наявності обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики, не пояснив відсутність оригіналу розписки. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed