Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У липні 2022 року позивач через свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої послався на таке. Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. 27 липня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69516324 на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 31 травня 2021 року, зареєстрованого у реєстрі за № 75779, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авансар" (далі - ТОВ "Авансар") заборгованості за кредитним договором у розмірі 40 448,72 грн. Просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус на час його вчинення не мав доказів безспірності заборгованості та порушив вимоги\~Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», вчинивши виконавчий напис на кредитному договорі, який не був посвідчено нотаріально. Позивач зазначив, що договір з відповідачем укладав у 2014 році, заборгованість є спірною. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують. У своєму клопотанні від 27 листопада 2022 року представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1488,60 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн (вх. № 5752/22-вх 28.11.2022). Представник відповідача ТОВ "Авансар" про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до поданого клопотання, яке надійшло до суду 02 листопада 2022 року, представник ТОВ "Авансар" просив відмовити позивачу у вимозі про стягнення витрат на правову допомогу або зменшити їх розмір, враховуючи їх необгрунтованість та неспівмірність із складністю справи (вх. № 5395/22-вх 02.11.2022). Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О. про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що згідно заяви (оферти) №200049847 від 19 червня 2014 року [PERSON] отримав платіжну картку в ПАТ «Банк Михайлівський» з кредитним лімітом 10 000 грн з максимальною ставкою по ліміту 53,8% річних, із строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії платіжної картки. 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 75779 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар», якому ТОВ «Фінансова Компанія «Фагор» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №27/05/2020-4 від 27 травня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року, якому в свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року відступило право вимоги за кредитним договором №200049847 від 10 травня 2016 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , невиплачених грошових коштів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10 травня 2016 року до 28 травня 2021 року, сума заборгованості 40 448,72 грн, з яких: 10 542,21 грн\~заборгованість за тілом кредиту; 28 156,51 грн\~заборгованість за нарахованими відсотками та невиплаченими відсотками; 900,00 грн\~пеня; 850,00 грн\~плата за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. від 27 липня 2022 року відкрито виконавче провадження №69516324 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України "Про нотаріат"\~(далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1\~ст. 39 Закону "Про нотаріат"), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5\~(далі - Порядок №296/5). У частині першій\~статті 88 Закону України "Про нотаріат"\~передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік). Згідно з пунктом 1 Переліку (у редакції на час вчинення виконавчого напису (з урахуванням Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14)) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням норм статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається\~з заяви\~(оферти)\~№200049847,\~ [PERSON] \~приєднався до\~договору про\~надання та\~використання платіжної\~карти\~19\~червня 2014 року, у той час як у виконавчому написі зазначено про вчинення останнього на підставі Кредитного договору №200049847 від 10 травня 2016 року та саме з цього часу проводиться стягнення. Крім цього, у виконавчому написі зазначено період стягнення, який перевищує строк позовної давності як щодо основного боргу, так і щодо пені. Суду не надано відповідачем доказів того, що приватному нотаріусу Остапенко Є.М.\~ТОВ «ФК «Авансар»\~для вчинення виконавчого напису надавалися укладений з [PERSON] оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору №200049847 від 10 травня 2016 року, а також повідомлення-вимога позивачу про наявність боргу та що позивач таку вимогу отримував. Таким чином, подана нотаріусу заборгованість позивача не може вважатися безспірною. \~ \~ \~ \~Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав, зокрема, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17. Таким чином, виконавчий напис №75779 від 31 травня 2021 року вчинений з порушенням законодавства, оскільки нотаріус не переконався у безспірності заборгованості боржника та не дотримав умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів відповідно до Переліку, а саме оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд прийшов до наступного. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до квитанції № 252353 від 05 серпня 2022 року на підставі договору № 61 від 29 вересня 2021 року про надання адвокатських послуг Дибченку М.М. позивачем сплачено 12 000,00 грн. На підтвердження понесених судових витрат в матеріалах справи міститься договір про надання адвокатських послуг № 61 від 29 вересня 2021 року, додаток №2 до Договору, квитанція про оплату послуг на правову допомогу, ордер на надання правничої (правової) допомоги на підставі вказаного договору. Разом з тим, враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 5 000 грн., який буде відповідати засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги. Таким чином, за нормами ст.141 ЦПК України, суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. судових витрат на правову допомогу, судового збору у розмірі 992,40 грн за подання позову та 496,20 грн за забезпечення позову. Отже, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial