Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

29.09.2022 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить визначити місце проживання його з відповідачкою спільної неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, яким створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, ним задовільняється гармонійний розвиток його особистості в атмосфері спокою, любові, морального та матеріального забезпечення; син з п`ятирічного віку проживає з ним більшість часу з огляду на періодичну на тривалий строк відсутність матері [PERSON] за місцем проживання у зв`язку із виїздом на заробітки, такий порядок проживання неповнолітнього сина зберігся по даний час і з часу розірвання шлюбу між сторонами, з 08.02.2012 р. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача вимоги позову підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Гайсинської міської ради до суду не з`явився, в поданій до суду заяві просив провести розгляд справи за його відсутності, вимоги позову визнав повністю і беззаперечно. Відповідачка вимоги позову визнала повністю і беззаперечно, відзиву не подавала, викладені в позовній заяві обставини про проживання їх з позивачем неповнолітнього сина [PERSON] біля батька у зв`язку із її періодичними виїздами за межі Вінницької області на заробітки, підтвердила належне виконання батьком своїх обов`язків по вихованню, лікуванню сина, ним створені належні умови для гармонійного розвитку дитини та її матеріального забезпечення. З урахуванням позицій сторін та досліджених доказів, згоди неповнолітнього [PERSON] на визначення його місця проживання біля батька, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.8), відповідно до рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 08.02.2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7), неповнолітня дитина [PERSON] проживає з батьком, який створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, задовольняє його гармонійний розвиток як особистості в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання та актом про встановлення фактичного проживання [PERSON] в [ADDRESS] з ним проживає його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] (а.с.11); відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 03.07.2022 р. №19 солдат [PERSON] з 30.07.2022 р. перебуває на військовій службі9а.с.13); висновком органу опіки та піклування Гайсинської міської ради від 28.10,2022 р. встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає за адресою кв. [ADDRESS] , батьки розлучені, мати проживає за іншою адресою, специфіка роботи матері пов`язана із постійними відрядженнями за межі області, тому орган опіки і піклування надав позитивний висновок про доцільність проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , біля його батька [PERSON] в кв. [ADDRESS] . Зазначені правовідносини регулюються: Статтею 192 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Суд зазначає, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам останніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно до ч. 4, 5 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи, що [PERSON] займається вихованням свого неповнолітнього сина [PERSON] , який проживає з ним, піклується про сина, має роботу та дохід від неї, ним створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням її віку, наявності прихильності до батька, беззаперечної згоди і бажання проживати з батьком самої дитини, висловленої в судовому засіданні, суд визнає, що на даний час проживання [PERSON] з батьком позитивно сприятиме розвитку дитини як психологічному, так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє матір права на особисте спілкування з сином та прийняття участі у його вихованні та утриманні. Таким чином, на даний час визначення місця проживання дитини разом із батьком відповідає інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України процесуальні витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору в сумі 992,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. пропорційно до задоволених вимог (100%) в сумі 4492,40 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved