Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

21.11.2022 року заявниця [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва із заявою, у якій просить встановити факт смерті її матері - [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , у м. Луганськ, Україна, що є тимчасово окупованою територією України. Причина смерті - тромбофлібіт глибоких вен нижніх кінцівок. Заява обгрунтована тим, що [INFO] у м. Луганськ, Україна, померла мати заявниці - [PERSON] , [INFO] ., паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 27.08.2002 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код [NUMBER] . Факт смерті [PERSON] підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 10.08.2022 року № 1002 та довідкою про причину смерті від 10.08.2022 року № 1002, причина смерті - тромбофлібіт глибоких вен нижніх кінцівок. (копії нижче додаються). 11.08.2022 року [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , похована на території [ADDRESS] , що підтверджується фото таблицею та свідоцтвом про поховання. Проживала мати заявниці - [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Отримання свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливе, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». У зв`язку з вищенаведеним, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку. Вищенаведене місце смерті - м. Луганськ, згідно з Указом Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019, є тимчасово окупованою територією України. Таким чином, заявниця не може отримати свідоцтво про смерть матері через відсутність установ реєстрації актів цивільного стану у м. Луганськ. Оскільки реєстрація смерті громадянки України [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, то, вважає, що наявні законні підстави встановити факт смерті у судовому порядку. Встановлення факту смерті матері заявниці - [PERSON] необхідно для звернення до нотаріуса для подальшого оформлення права на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті матері заявниці та отримання свідоцтва про смерть, виданого державним органом України. Заявниця з 24.08.2022 року проживає у м. Києві (Подільський район) та є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.12.2017 року № 0000050355. Заявниця зазначає, що у цьому випадку на неї розповсюджується відповідні норми законодавства, так як вона вимушена звертатися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, що має юридичне значення (для подальшого оформлення спадкових прав), саме через збройний конфлікт та тимчасову окупацію частини території України. Оригінали вище перелічених документів знаходяться у заявниці. Ухвалою суду від 22.11.2022 року відкрито провадження у справі. У судове засідання заявниця не з`явилась, подала до суду заяву, у якій справу просила слухати за її відсутності, заяву підтримала у повному обсязі, просила зодовольнити. Представник заінтересованої особи - органу ДРАЦС, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та таявні в ній докази у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи у певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, відповідно до ст. 273 ЦПК України, суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Тобто факт смерті може бути встановлений у порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, як і будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Абзацом 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», визначено, що діяльність збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Тому, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. У зв`язку з вищенаведеним документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Таким чином, судом встановлено, що свідоцтво про смерть [PERSON] від 30.08.2022 року, видане Ленінським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої «Луганської Народної Республіки», на час видачі була та є територією, де органи державної та виконавчої влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє заявницю, як родичку померлого громадянина України, зареєструвати смерть [PERSON] у органах ДРАЦС з видачею свідоцтва про смерть державного зразка, отримати відповідну соціальну допомогу на поховання та реалізувати інші права та обов`язки, пов`язані зі смертю особи. Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що громадянка України [PERSON] [INFO] , померла [INFO] , місце смерті: місто Луганськ, Україна, причина смерті: тромбофлібіт глибоких вен нижніх кінцівок. На підставі вищенаведеного, встановлених у судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку, що заяву про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України, слід задовольнити.

Outcome: approved