Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] - в особі представника - адвоката Трилевича О.А. звернулась з даним позовом до суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 09 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2021 року у сторін припинилися шлюбні відносини, [PERSON] вигнав позивача вагітну на той час зі своєї квартири, де вони разом проживали по [ADDRESS] . З цього моменту відношення з відповідачем погіршились та між сторонами зникло взаєморозуміння. Позивач навіть була змушена поїхати народжувати дитину в Сумську область до родичів, ніякої допомоги під час пологів відповідач не надав. На сьогодні між позивачем та відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відповідач не піклується про сина. Сторони не проживають разом з квітня 2021 року. Таким чином, подружні відносини між сторонами припинилися більше року потому, з цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Але відповідач зовсім не приймає участь у вихованні дитини не допомогає позивачу фінансово взагалі. Відповідач працює, скільки він заробляє позивачу не відомо, але дохід він має, чи офіційно працевлаштований він в умовах воєнного стану позивачу не відомо. Відповідач добре заробляє, але свою дитину залишив без будь-якої фінансової допомоги. Натомість позивач змушена приділяти увагу виховуванню дитини і не має можливості працювати, через догляд за сином і його погане самопочуття. Позивач з сином живуть за рахунок допомоги її рідних. Враховуючи, що відповідач зможе сплачувати аліменти, позивач просить стягувати з нього аліменти на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені додаткові витрати на утримання сина, які викликані хворобою дитини, а саме в лютому 2022 року, дитина у 6 місячному віці перенесла захворювання на ковід 19, який дав ускладнення на нирки. Крім того, у дитини неприйняття лактози, неуточнена алергія, атепічний дерматит, у вересні 2021 року дитина перенесла гострий назофарингіт, тому позивач вимушена постійно купувати коштовне лікування та коштовні косметичні засоби. Дитина потребує постійного медичного нагляду, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені додаткові витрати у розмірі 20263 грн. 82 коп. Ухвалою суду від 29 липня 2022 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] та призначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін В судовому засідання на 14.11.2022 рік позивач та представник позивача не з`явились, але в минулих засіданнях представник позивача - [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення про його задоволення. Відповідач в судове засідання на 14.11.2022 рік не з`явився, надав суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. В минулих засіданнях відповідач не заперечував щоб з нього стягували аліменти в розмірі 5000 грн., щодо додаткових витрат заперечував, пояснив, що він постійно допомагав та допомагає позивачу в утриманні їх сина, купує необхідні речі, сплачує за медичний огляд дитини, а також почав добровільно перераховувати позивачу кошти в рахунок аліментів в розмірі 5000 грн. На підтвердження понесених відповідачем витрат останній надав копії квитанцій та чеків. Просив відмовити позивачу у задоволені вимог щодо стягнення додаткових витрат. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що сторони у справі, а саме позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідач - [PERSON] , 09.02.2021 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №147. Від шлюбу у подружжя [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Сторони з квітня 2021 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Отже, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу, або окремого проживання. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатною,престарілих батьків на утриманні не має, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, враховуючи при цьому право дитини (сина) на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини (їх сина) у твердій грошовій сумі у розмірі - 5000 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.07.2022 року, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то саме такий розмір аліментів сприятиме матеріальному забезпеченню їх сина, та створенню належних умов його фізичного, духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених додаткових витрат на утримання сина, викликаних хворобою дитини, судом встановлено наступне. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Вони можуть бути викликані тривалими або тимчасовими, минущими по своїй природі обставинами, тому в законі передбачені різні варіанти, зокрема наперед або після їх фактичного понесення (одноразово, періодично або постійно). Так, фінансування майбутніх витрат наперед можливо при відсутності коштів для їх здійснення. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про не обґрунтованість та не доведеність позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини. В даному випадку суд виходить зі змісту ст.185 СК України, яка вказує на те, що батьки в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. У постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17, ВСУ висловив позицію, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Згідно наданих копій чеків кожного зі сторін, обидві сторони несуть додаткові витати на утримання сина. Крім того, оскільки позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною нею не надано суду підтвердження джерела свого доходу, натомість відповідач пояснював суду, що він постійно надавав та надає позивачу кошти на утримання дитини, про що останнім було надано суду копії чеків та квитанцій. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що платник аліментів зобов`язаний нести належним чином підтверджені додаткові витрати, згідно передбачених законом підстав і незадовільний матеріальний стан платника аліментів, жодним чином не звільняє останнього від участі у таких витратах. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача фактично понесених додаткових витрат, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та поданими письмовими доказами, а тому вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із викладеним, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial