Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Посилається в позові на те, що є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , проте не проживає у даній квартирі з моменту реєстрації, що підтверджується Актами про не проживання особи від 11.01.2021, 05.04.2021, 12.07.2021. Зазначає, що формальна реєстрація відповідача в квартирі створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати на оплату за житлово-комунальні послуги, що нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Крім того, вона не може в повній мірі скористатися своїм правом на призначення житлової субсидії на сплату за житлово-комунальні послуги, оскільки в розрахунок береться дохід відповідача, який, за відсутності інформації про його розмір, умовно обчислюється на рівні трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що значно знижує розмір можливої компенсації від держави. Враховуючи зазначене, просить задовольнити позов. 19.07.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою суду від 20.07.2021 в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідач надіслану копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви із додатками отримав 20.10.2021, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 27). Третя особа копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви із додатками не отримала та конверт повернувся до суду із відміткою (за закінченням терміну зберігання» (а.с. 29). Ухвалою суду від 25.07.2022 розгляд справи було призначено у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, 17.11.2022 представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та третя особа до суду не з`являлися, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, відповідача та третьої особи. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано про реєстрацію права власності (а.с. 16). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 65415359 від 12.07.2021 в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: позивач, відповідач та третя особа (а.с. 17). З даного витягу та довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що відповідача було зареєстровано у цій квартирі 13.03.2019. Звертаючись до суду, позивач зазначила, що відповідач з моменту реєстрації не проживав у спірній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі, підтверджується Актом про не проживання особи від 11.01.2021, підписаним комісією у складі мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] з квартири [ADDRESS] [PERSON] , з квартири [ADDRESS] [PERSON] з квартири [ADDRESS] [PERSON] , а також майстром тех. дільниці [PERSON] та начальником ЖЕД-901 Головата Є. (а.с. 19). Окрім цього, факт не проживання відповідача у спірній квартирі, підтверджується Актом про не проживання особи від 05.04.2021, підписаним комісією у складі мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] з квартири [ADDRESS] [PERSON] , з квартири [ADDRESS] [PERSON] з квартири [ADDRESS] [PERSON] , а також майстром тех. дільниці [PERSON] та начальником ЖЕД-901 Головата Є. (а.с. 20). Також, факт не проживання відповідача у спірній квартирі, підтверджується Актом про не проживання особи від 12.07.2021, підписаним комісією у складі мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] з квартири [ADDRESS] [PERSON] , з квартири [ADDRESS] [PERSON] з квартири [ADDRESS] [PERSON] , а також майстром тех. дільниці [PERSON] та начальником ЖЕД-901 Головата Є. (а.с. 21). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства, таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря житла, членів його сім`ї. З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення. Це підтверджується і правовою позицією Верховного суду України у справі №6-709цс16, в якій зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Виходячи з викладеного вище та наданих позивачем доказів, що підтверджують факт не проживання відповідача із 11.01.2021 у спірній квартирі, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved