Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У листопаді 2020 [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням штрафних санкцій, заборгованості за комунальні послуги та матеріальної, а також моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір найму (оренди) нерухомого майна (далі по тексту - Договір), за умовами якого позивач передає відповідачу в тимчасове платне користування квартиру [ADDRESS] . Того ж дня, сторони підписали Акт приймання-передачі даної квартири. Згідно п. 3.1. Договору щомісячна орендна плата за користування квартирою становила 16 000,00 грн. За п. 3.2.1. Договору позивач отримав від відповідача орендну плату за перший місяць проживання, а також залогову суму у розмірі місячної орендної плати. Протягом тривалого часу проживання відповідача в даній квартирі, позивачем неодноразово проводився поточний ремонт сантехніки, електроплити, побутової техніки, задля підтримки належного стану квартири. Крім того, на вимогу відповідача, позивачем було придбано та встановлено в квартирі два кондиціонери, а також учбовий стіл (у відповідності до п. 6.10. Договору). Позивач зазначає, що відповідач разом зі своєю сім`єю приїхала до м. Києва з тимчасово окупованої території та немала постійної роботи і стабільного доходу, у зв`язку з чим позивач не наполягав на орендній платі за квартиру, а також на оплаті комунальних послуг. Однак, з кожним місяцем, а згодом і роком, заборгованість зростала, а тому позивач змушений був наполягати на погашенні всієї суми заборгованості до 31.10.2019, після чого між сторонами виник конфлікт, в ході якого відповідач почала ображати позивача, погрожувала йому фізичною розправою та пошкодженням майна, а в кінці конфлікту повідомила, що не збирається сплачувати заборгованість ані по орендній платі, ані по комунальним платежам. Згідно п. 4.1.2. Договору моментом закінчення фактичного використання об`єкта нерухомого майна є підписання сторонами Акту здачі-прийому житлового приміщення (Додаток №2 до договору). Однак, 31.10.2019 відповідач не повернула позивачеві орендовану квартиру, не сплатила заборгованість по орендній платі та комунальним платежам. Цього ж дня, під час виселення відповідача з квартири, позивачем двічі викликався наряд поліції, який зафіксував правопорушення відповідача у вигляді хуліганських дій, яка в присутності свідків псувала належне позивачу майно. Відповідач під час переїзду з квартири позивача, запросила своїх знайомих у кількості 12 чоловік задля допомоги вивезення її майна. На вимоги органів поліції відповідач реагувала агресивно та прохала знайомих виносити з квартири усе. Внаслідок протиправних дій відповідача, з квартири зникли речі та меблі позивача, які згідно опису майна передавались їй разом з квартирою на підставі Акту приймання-передачі. Процес викрадення майна позивача зафіксовані на відеокамери зовнішнього спостереження, які розташовані на вході до будинку. Крім того, 31.10.2019 слідчо-оперативною групою Дарницького УП ГУНП в м. Києві було оглянуто квартиру, проведено фото та відео фіксацію правопорушення, а також підготовлено необхідні матеріали для проведення досудового розслідування. Так, 05.11.2019 було внесено відомості до ЄРДР, відносно протиправних дій відповідача за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України. В ході досудового розслідування, в листопаді 2019 призначено товарознавчу експертизу викраденого майна, проведення якої доручено НДЕКЦ ГУНП, а в грудні 2019 призначено товарознавчу експертизу пошкодженого майна, проведення якої доручено КНДІСЕ. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач зазначає наступне. Після конфлікту, який стався між сторонами, позивач неодноразово зв`язувався з позивачем задля відшкодування останньою матеріальної шкоди, у зв`язку з тим, що при виїзді з квартири нею було пошкоджено меблі та залишено купу сміття, однак усі спроби були марними. З метою приведення квартири у придатний стан, позивач був змушений замовити в ТОВ «Ковальська-житлосервіс» послугу з комплексного прибирання, яка коштувала 12 000,00 грн. Для відновлення пошкодженого майна, позивачем з суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] було укладено договір підряду №53 від 11.11.2019, за умовами якого останній виконав роботи з комплексного ремонту, виготовлення та встановлення метало-пластикової продукції, склопакетів, фурнітури та пов`язаних з ними витратними матеріалами на загальну суму 12 300,00 грн. У зв`язку з тим, що в рамках кримінального провадження були призначені експертизи, позивач в період з 31.10.2019 по 03.07.2020 з вини відповідача не міг користуватись своєю квартирою, проте повинен був сплачувати рахунки за комунальні послуги, а також сплачувати за послуги КП «Київкомунсервіс», загальна сума яких становила 6 589,12 грн. Після проведених в рамках кримінального провадження експертиз, позивач разом зі своєю родиною переїхав до квартири, однак останньому довелось замінювати пошкоджені відповідачем лічильники електричної енергії, а також встановлювати нові лічильники гарячої та холодної води, які також були пошкоджені відповідачем. Загальна сума витрат за встановлення нових лічильників становила 3 336,61 грн. Крім того, відповідачем було пошкоджено лічильник тепла, а тому позивач був змушений сплатити за ремонт та перевірку його технічного стану, сума якого становила 1 650,00 грн. За встановлення нового електролічильника позивачем сплачено 4 197,35 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем також було пошкоджено вхідні двері до квартири, позивач змушений був придбавати необхідні матеріали для їх відновлення, загальна сума яких становила 982,26 грн. Задля своєї помсти позивачу, відповідач крім пошкодженого майна в квартирі, пошкодила також почтову скриню, а саме вирвала замок та зламала частину дверці, подряпавши її. В результаті протиправних дій відповідача, позивачу була завдана матеріальна шкода на загальну суму 40 558,00 грн. На підставі вищевикладеного, після пережитих конфліктних ситуацій позивачу 31.10.2020 стало зле і його було госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва» з діагнозом: кризовий перебіг гіпертонічної хвороби ІІ ступеню, порушення кровообігу головного мозку, загострення аритмії серця. На лікуванні позивач перебував до 14.11.2019, а після його одужання, останній повинен постійно приймати ліки для серцево-судинної системи, ліки для покращення кровообігу головного мозку та венозного відтіку крові, ліки для щитовидної залози, імунної системи, для шкіри та проти випадіння волосся. У зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, позивачу було завдано моральної шкоди, яка виразилась у його душевних стражданнях та переживаннях, яку він оцінює у розмірі 100 000,00 грн. Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на нежитлове приміщення №1-10, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 3.2 кв.м., яке належить на праві приватної власності [PERSON] . 15.09.2022 позивачем подано заяву про долучення доказів, а саме жорсткий диск з фото та відеодоказами. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву по справі не надходив. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання, яке відбулось 22 листопада 2022 року, позивач не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач та її представник були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, враховуючи стадію розгляду даної справи, надання судом часу представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи та подати відзив на позов, а також строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторони відповідача, яка була належним чином повідомленою про день та час судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи при вирішенні спору по суті, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з чч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] 21.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Відповідно до п 2.1.1. наймодавець передає об`єкт нерухомості протягом 1 (одного) дня з моменту підписання даного Договору по Акту приймання-передачі житлового приміщення, а наймач відповідно до п. 2.2.1. Договору приймає об`єкт нерухомості в строки та на умовах, які визначені Договором, та використовує цей об`єкт лише для проживання. Пунктом 2.2.8. визначено, що наймач повинен звільнити і здати наймодавцю об`єкт нерухомості в належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу на протязі трьох днів з моменту закінчення строку дії (розірвання) Договору, відповідно до Акту здачі житлового приміщення. Згідно п. 4.1. строк дії договору починає свій перебіг з 21 серпня 2016 року та діє до 21 серпня 2017 року. Пунктом 3.1. Договору встановлено, що орендна плата вноситься наймачем в готівковій формі та становить 16 000,00 грн. Оплата комунальних послуг, відноситься до об`єкта нерухомості та оплачується наймачем. Оплата інших послуг: по лічильникам гарячої та холодної води, кабельного телебачення, інтернету, теплоенергії здійснюється також наймачем. Оплата використаної електроенергії сплачується наймачем (пп 3.1.4., 3.1.7.). Згідно п. 3.2.1. Договору в момент підписання Договору, вноситься сума за перший місяць оренди, у відповідності до п. 3.1. Договору та залогова сума платежу в розмірі місячної орендної плати. В подальшому оплата здійснюється помісячно. Моментом закінчення фактичного використання об`єкту нерухомості по Договору є підписання сторонами Акту здачі житлового приміщення (п. 4.1.2.). Дострокове розірвання Договору, а також зміни його умов, можливі за ініціативою будь-кого зі сторін, з повідомленням про це іншої сторони не менш ніж за тридцять днів до передбачуваної дати розірвання (зміни) Договору (п. 4.2. Договору). Відповідальність за справний технічний стан об`єкта нерухомості на строк дії Договору несе наймач. Наймач несе відповідальність за правильне і безпечне використання об`єкта нерухомості. Шкода, спричинена наймодавцю або третім особам, внаслідок порушення наймачем умов Договору, відшкодовується останнім самостійно і в повному обсязі. При погіршенні стану або знищення об`єкта нерухомості з вини наймача, збитки відшкодовуються наймодавцю в розмірі вартості ремонту або відновлення майна (пп. 5.1., 5.2., 5.2.1., 5.2.2. Договору). 21.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі житлового приміщення, відповідно до якого наймодавець передав, а наймач прийняв у тимчасове відплатне користування (оренду) нерухоме майно з усіма невід`ємними технічними пристроями і предметами домашньої обстановки, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Об`єкт нерухомості і майно у ньому, передані наймодавцем наймачу у придатному для користування за призначенням стані. Наймач зобов`язується забезпечити схоронність і повернути наймодавцю об`єкт нерухомості і предмети домашньої обстановки в ньому в придатному стані, з урахуванням нормального фізичного зносу. 01.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] в присутності та за підписом двох свідків [PERSON] та [PERSON] підписано доповнення (додаткова угода) до Договору найму (оренди) нерухомого майна від 21.08.2016 року (далі по тексту - додаткова угода). Відповідно до п. 3.1.4. додаткової угоди оплата усіх комунальних послуг і платежів, які відносяться до об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснюється помісячно до 1 числа наймачем [PERSON] , яка повинна здійснювати оплату за: житлово-комунальні послуги (ЖКО); послуги з вивезення мусора та побутових відходів; послуги за отоплення квартири (послуги за постачання тепла); гарячу та холодну воду, водовідведення гарячої та холодної води; послуги за використання електроенергії (світло); послуги за користування інтернетом і кабельним телебаченням; послуги за роботу конс`єржів (чергових по під`їзду); всі інші платежі, пов`язані з об`єктом нерухомості. Згідно п. 3.2.1. додаткової угоди наймач гарантує своєчасну оплату комунальних платежів і орендної плати не пізніше 1 (першого) числа кожного місяця. Оплата комунальних платежів і орендної плати на 1 (перше) число кожного місяця є прямим обов`язком наймача. Строк дії додаткової угоди становить 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, починаючи з 1 грудня 2016 року по 31 жовтня 2019 року. Додаткова угода підтверджує і продовжує дію попереднього Договору від 21.08.2016 року. При погіршенні стану, ушкодження чи знищення об`єкта нерухомості: поломок, ушкодження, виникнення тріщин, потертостей, царапин, зникнення меблів, диванів, столів, тумби, стільців і табуретів, ліжка, шафи купе, холодильника, пральної машини, бойлера, варильної панелі і духової шафи, сантехніки, дзеркал, меблів на кухні, в коридорі, в кімнатах, телевізорів і пультів, кондиціонерів і пультів, ушкодження вікон, дверей, лінолеуму, шпалерів, люстр і приладів освітлення, лічильників холодної та гарячої води, теплолічильника, електролічильника, редукторів тиску води і всього іншого майна об`єкта нерухомості з вини наймача, відшкодовуються наймодавцю в повному обсязі і розмірі вартості ремонту або відновлення майна, меблів і побутової техніки. Наймач зобов`язується всі мілкі поломки, ушкодження майна і побутової техніки самостійно ремонтувати за свій рахунок, підтримувати належний порядок і чистоту, не курити в квартирі, не припускати і не дозволяти знаходитись в об`єкті нерухомого майна сторонніх осіб (пп. 5.2.2., 5.2.3. додаткової угоди). 13.11.2020 представник позивач звертався до відповідача з письмовим повідомленням (вимогою) за Договором найму (оренди) про оплату основного боргу з урахуванням індексу інфляції, про оплату заподіяної майнової шкоди, про оплату заборгованості за комунальні послуги, загальна сума яких становить 950 640,95 грн. Крім того, позивач прохав про оплату моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. Проте, дане повідомлення (вимога) за Договором найму (оренди) відповідачем була проігнорованою. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно стст. 810, 811 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. У відповідності ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. За приписом ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Так, з матеріалів справи вбачається, що в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач не сплачувала орендну плату починаючи з вересня 2016 року по жовтень 2019 року, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість у розмірі 581 333, 33 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості по орендній платі вбачається, що у відповідності п. 3.2.1. Договору відповідач сплатила позивачеві авансовий платіж з 21.08.2016 року по 21.09.2016 року у розмірі місячної орендної плати 16 000,00 грн., а також залогову суму у розмірі 16 000,00 грн., у зв`язку з чим сума у розмірі 32 000,00 грн. до розрахунку заборгованості не зараховувалась. Також, відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань у відповідності до п. 3.1.4. Договору не сплачувались рахунки по комунальним платежам. Позивачем до позовної заяви долучено копії квитанцій про оплату ним заборгованості відповідача по комунальним платежам. Так, в матеріалах справи містяться: - повідомлення-рахунок ПрАТ «АК «Київводоканал» на оплату комунальних послуг за вересень 2019 року у розмірі 4 492,18 грн.; - рахунки ТОВ «Київські енергетичні послуги» за електроенергію від 29.10.2019 на суму 2 984,16 грн. та від 09.11.2019 на суму 3 334,56 грн.; - квитанція КП «Київтеплоенерго» за постачання гарячої води у сумі 20 166,32 грн.; - довідка ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» щодо нарахування з утримання будинку та прибудинкової території в період з серпня 2016 року по жовтень 2019 року у сумі 27 023,36 грн. Отже, 21.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Того ж дня, сторони підписали Акт приймання-передачі даної квартири. 01.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] в присутності та за підписом двох свідків [PERSON] та [PERSON] підписано доповнення (додаткова угода) до Договору найму (оренди) нерухомого майна від 21.08.2016 року, згідно якого строк дії Договору встановлений на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців починаючи з 1 грудня 2016 року по 31 жовтня 2019 року. Так, згідно п. 4.1.2. Договору моментом закінчення фактичного використання об`єкту нерухомого приміщення є підписання сторонами Акту здачі житлового приміщення. Договір припинив свою дію 31 жовтня 2019 року, тобто об`єкт найму (оренди) мав бути повернутий позивачу не пізніше 31 жовтня 2019 року, однак квартира [ADDRESS] , у відповідності до п. 4.1.2. Договору повернута відповідачем не була. 13.11.2022 представник позивача звертався до відповідача з письмовим повідомленням (вимогою) за договором найму (оренди) про оплату основного боргу з урахуванням індексу інфляції, про оплату заподіяної майнової шкоди, про оплату заборгованості за комунальні послуги, загальна сума яких становить 950 640,95 грн. Крім того, позивач прохав про оплату моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. Проте, дане повідомлення (вимога) за договором найму (оренди) відповідачем була проігнорованою. Жодних доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення квартири [ADDRESS] та оплати заборгованості по орендній платі, а також по оплаті комунальних платежів, матеріали справи не містять. Встановлено, що відповідач свої зобов`язання за умовами укладеного Договору не виконувала, орендні платежі не вносила, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати орендної плати, що становить 581 333,33 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За відсутності інших підстав припинення зобов`язань, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Грошовим, за змістом стс. 524, 533, 534, 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідношення, які виникли між сторонами, за умовами якого відповідач, як наймач, зобов`язаний оплатити надану послугу оренди в грошах, а позивач, як наймодавець, має право вимагати від відповідача, як наймача, відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей, як предмета договору або сплату їх, як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. При цьому, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, не сплата орендної плати відповідачем є підставою для застосування положень ст. 625 ЦК України, як захист прав позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації за користування утримуваними грошовими коштами. Так, у разі припинення договору найму, наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України). Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України). Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем становить 910 082,95 грн., з яких: - заборгованість по орендній платі - 581 333,33 грн.; - інфляційні втрати - 216 483,37 грн.; - 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань - 54 265,67 грн.; - заборгованість по сплаті комунальних платежів - 58 000,58 грн. Суд зважає при цьому, що позивачем при зверненні до суду надані розрахунки належних до стягнення сум, правильність яких перевірена судом. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору. Сторона вважається винуватою і несе повну відповідальність за порушення договору, якщо вона не доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання умов договору. Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний Договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надала, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача, яка складається з суми заборгованості з орендної плати у розмірі 581 333 33 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 216 483,37 грн., 3% річних у розмірі 54 265,67 грн. та заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 58 000,58 грн., а всього 910 082,95 грн. Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до чч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями чч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»" (зі змінами) зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідним є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини. Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань. Судом встановлено, що 05.11.2019 о 12:11 год., позивач звернувся з повідомленням до служби 102 про те, що 05.11.2019 о 12:11 год. ним за адресою: [ADDRESS] , після виїзду орендарів гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , виявлено пошкодження меблів та відсутність майна. Дана обставина підтверджується талоном - повідомленням єдиного обліку №80106 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, копія якого наявна в матеріалах справи. Крім того, в матеріалах справи міститься довідка Дарницького УП ГУНП в м. Києві від 28.11.2019, яка була видана позивачу за його вимогою, у якій зазначено, що останній дійсно звертався до Дарницького УП ГУНП в м. Києві з заявою про те, що 31.10.2019 року орендар квартири №250 [PERSON] за вищевказаною адресою, таємно, умисно викрав з квартири майно, що належало [PERSON] та пошкодив інше майно, яке перебувало в квартирі, а саме зірвав пломби з лічильника води, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток. Пропри те, суд критично оцінює надані позивачем докази на підтвердження вини відповідача, адже вони не містять жодних даних про вчинення правопорушення відносно майна відповідачем, а відтак особа, вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Окрім цього, в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у якому зазначено наступне. Номер кримінального провадження 12019100020008150, дата реєстрації провадження 05.11.2019 о 23:19:15 год., потерпілий - [PERSON] , правова кваліфікація ч. 1 ст. 185 КК України, короткий виклад обставин: 31.10.2019 року наймач квартири №250 [PERSON] по [ADDRESS] , таємно викрав з квартири майно, що належало [PERSON] , чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на суму 1 700,00 грн. Суд прийшов до переконання про те, що подані позивачем докази щодо завдання відповідачем матеріальної шкоди не стосуються предмету доказування, не містять жодних даних про особу відповідача та перебування таких обставин у причинному зв`язку із подією відносно пошкодження майна позивача, не підтверджують вини відповідача у вчиненні правопорушення відносно майна позивача, а тому такі докази оцінюються судом критично та не беруться до уваги. Будь-яких інших доказів щодо підтвердження вини відповідача позивач суду не надав. Суд прийшов до переконання про те, що наслідки у виді реальних збитків не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною протиправною поведінкою відповідача, вина якої не встановлена, а відтак склад цивільного правопорушення у діях відповідача відсутній та спростовується наявними у справі доказами. У зв`язку із встановленими обставинами, суд прийшов до переконання про те, що у позовній вимозі про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Нормою ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи наведене вище, та виходячи з того, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою від основної про відшкодування матеріальної шкоди у якій судом відмовлено, а відтак підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутні. Будь-які інших фактичних даних, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 9 103,76 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial