Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

08.12.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.05.2022 просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , [PERSON] суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 34492,22 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 5491,52грн, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір в розмірі 1816,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 травня 2021 року близько 18.40 год. на вул. Миколайчука у місті Львові трапилася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), а саме - відбулось зіткнення скутера, марки Suzuki Lets II Neo, номер рами [NUMBER] , без реєстраційного номера, під керуванням [PERSON] , [INFO] та автомобіля марки Peugeot 5008, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даного зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Патрульними поліцейськими, які прибули на місце ДТП, було відібрано письмові пояснення від її учасників, складено схему місця ДТП, написано рапорт по обставинах події. Враховуючи той факт, що один учасник даної пригоди не набув віку, після досягнення якого настає адміністративна відповідальність, працівниками поліції надіслано матеріали до відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП Управління патрульної поліції (надалі - УПП) у Львівській області для доопрацювання та прийняття належного рішення. За результатами розгляду даних матеріалів т.в.о. старшим інспектором УПП у Львівській області М.Ференц була складена довідка по факту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 травня 2021 року за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 7. З даної довідки вбачається, що неповнолітній гр. [PERSON] своїми діями не виконав вимоги п.п. 1.5, 2.3-Б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР України), які виразились в тому, що він, керуючи скутером Suzuki Lets II Neo, номер рами [NUMBER] , рухався по вул. Миколайчука та, повернувши на вул. Хвильового, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибравши безпечну швидкість та не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем Peugeot 5008, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який завершив маневр, повернувши з вул. Миколайчука на вул. Хвильового та рухався в напрямку вул. Тичини. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, як зазначалось вище, транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Крім цього, встановлено, що [PERSON] керував мототранспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ, без номерного знаку, а також, не досягнувши 16-річного віку, що є порушенням п.п. 2.9-В та 2.13 ПДР України, але враховуючи той факт, що на момент події особа не досягла віку після якого настає адміністративна відповідальність, а дані дії мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) та відносяться до компетенції ювенальної превенції поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, тому зазначені матеріали були скеровані до сектору ювенальної превенції відділу поліції № 4 Львівського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Львівській області для прийняття рішення, згідно вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення. Окрім цього, позивач зазначає, що за результатами розгляду даних матеріалів сектором ювенальної превенції відділу № 4 Львівського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Львівської області складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності на батька неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та скеровано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова. За результатами розгляду справи №466/6107/21 про притягнення [PERSON] до адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, Шевченківським районним судом міста Львова винесено постанову від 12 серпня 2021 року. Відповідно до даної постанови [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить (вісімсот п`ятдесят гривень). Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.08.2021 року у справі №466/6107/21 не оскаржувалась та набрала законної сили. Під час розгляду даної справи Шевченківським районним судом міста Львова встановлено, що громадянин [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки, що призвело до того, що 19 травня 2021 року, близько 18.40 год. у [ADDRESS] його малолітній син [PERSON] , 2006 року народження, керуючи скутером «Suzuki Lets» скоїв дорожньо-транспортну пригоду. На розгляді вказаної адміністративної справи [PERSON] свою вину у скоєному визнав та пояснив, що неналежним чином виховав свого сина, запевнив, що в майбутньому аналогічних випадків не допустить. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. З ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі, та ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім цього, позивач вказує, що адвокатом Адвокатського об`єднання "Юридична фірма "Марусяк і Партнери" Школьною Аллою Вікторівною було скеровано письмові повідомлення в Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (надалі - ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна") про настання страхового випадку. 03 червня 2021 року представником позивача було отримано листа про відмову у відшкодуванні шкоди. З даного листа вбачається, що транспортний засіб (мопед Suzuki Lets II Neo, без номерного знаку, яким керував [PERSON] ) не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. А відтак МТСБУ немає правових підстав для виплати [PERSON] відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода, заподіяна транспортним засобом, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля марки Реugeot 5008, реєстраційний номер [NUMBER] . Також позивач вказує, щоб встановити вартість матеріального збитку (шкоди) завданого [PERSON] як власнику автомобіля "Реugeot 5008", останній через свого представника звернувся із заявою у Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз про проведення транспортно-товарознавчої експертизи. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №4120 від 22 листопада 2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Реugeot 5008, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП - 19 травня 2021 року з урахуванням результатів його обстеження 29 серпня 2021 року в цінах на 19 травня 2021 року становить 34 492,22 грн (тридцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві гривня 22 копійки). За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено 5491,52 грн., що підтверджується відповідним актом. Крім того позивач вказує, що окрім матеріальних збитків, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження його автомобіля та неможливості належним чином нормального користування своїм транспортним засобом, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, що спричинило погіршення стану здоров`я. Протягом тривалого часу позивач змушений добиватися відновлення його права шляхом звернення до адвокатів Адвокатського об`єднання "Юридична фірма "Марусяк і Партнери" та Управління патрульної поліції. А тому, позивач перебуває в стані нервового напруження та стресу, в результаті чого в нього знизилась працездатність, це також призвело й до порушення сну. Моральну шкоду позивач пов`язує також з тим, що внаслідок завдання йому матеріальних збитків, саме позивач змушений докладати багатьох зусиль для порушеного права та відшкодування завданої шкоди, і саме на ньому лежить цей тягар вчинення відповідних дій, а не на відповідача. При цьому, невчинення відповідачем жодних дій щодо добровільного відшкодування завданих збитків та добровільного врегулювання даної ситуації, які в свою чергу проявились у бездіяльності відповідача та триваючий характер порушення викликає у позивача стурбованість і тривогу, глибоке відчуття несправедливості та душевні страждання. Зважаючи на викладене, розмір моральної (немайнової шкоди) позивач оцінює 10000,00 гривень. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат Школьна А.В. уточнені позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити. Представник відповідача, адвокат Пащук А.І. в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 19 травня 2021 року близько 18.40 год. на вул. Миколайчука, 7 у місті Львові трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме - відбулось зіткнення скутера марки Suzuki Lets II Neo, номер рами [NUMBER] , без реєстраційного номера, під керуванням [PERSON] , [INFO] та автомобіля марки Peugeot 5008, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даного зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Так, з довідки по факту ДТП, що мало місце 19.05.2021 року за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 7 вбачається, що неповнолітній гр. [PERSON] своїми діями не виконав вимоги п.п. 1.5, 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він, керуючи скутером Suzuki Lets II Neo, номер рами [NUMBER] , рухався по вул. Миколайчука та повернувши на вул. Хвильового, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибравши безпечну швидкість та не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем Peugeot 5008, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який завершив маневр, повернувши з вул. Миколайчука на вул. Хвильового та рухався в напрямку вул. Тичини. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень (а.с.103-105). Крім того, встановлено, що [PERSON] керував мототранспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ, без номерного знаку, а також, не досягнувши 16-річного віку, що є порушенням п.п. 2.9в та 2.13 ПДР України, але враховуючи той факт, що на момент події особа не досягла віку після якого настає адміністративна відповідальність, а дані дії мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та відносяться до компетенції ювенальної превенції поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, тому зазначені матеріали були скеровані до сектору ювенальної превенції відділу поліції № 4 Львівського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Львівській області для вирішення питання про складення протоколу за ст. 184 КУпАП. Так, за результатами розгляду даних матеріалів сектором ювенальної превенції відділу №4 Львівського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Львівської області складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності на батька неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та скеровано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова. 12.08.2021 року постановою Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/6107/21, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та оштрафовано його на 50 (п`ятдесят) неоподатковуваний мінімум доходів громадян (вісімсот п`ятдесят гривень) в доход держави. З вказаної постанови Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/6107/21 вбачається, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки, що призвело до того, що 19.05.2021р., близько 18:40 у [ADDRESS] його малолітній син [PERSON] , 2006 р.н. керуючи скутером «Suzuki Lets» скоїв ДТП. [PERSON] на розгляді адміністративної справи у суді свою вину у скоєному визнав, пояснив що неналежним чином виховав свого сина, запевнив, що в майбутньому аналогічних випадків не допустить (а.с.23). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 12.08.2021 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. На момент скоєння вищевказаної ДТП, транспортний засіб під керуванням відповідача [PERSON] скутер Suzuki Lets II Neo не застрахований в жодній страховій компанії, а автомобіль позивача марки «Peugeot 5008» д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі полісу ОСЦПВ №202905307. Так, адвокатом АО "Юридична фірма "Марусяк і Партнери" Школьною А.В. було скеровано письмове повідомлення в Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (надалі - ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна") про настання страхового випадку. 03 червня 2021 року представником позивача було отримано листа про відмову у відшкодуванні шкоди. З даного листа вбачається, що транспортний засіб (мопед Suzuki Lets II Neo, без номерного знаку, яким керував [PERSON] ) не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. А відтак МТСБУ немає правових підстав для виплати [PERSON] відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода, заподіяна транспортним засобом, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт (а.с.21). Згідно Висновку №4120 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 22 листопада 2022 року, складеного судовим експертом Шатковським А.Ю., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Реugeot 5008, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП - 19 травня 2021 року з урахуванням результатів його обстеження 29 серпня 2021 року, в цінах на 19 травня 2021 року становить 34 492,22 грн (тридцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві гривня 22 копійки) (а.с.25-42). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК). Також, у Постанові ВСУ від 31.05.2017 року у справі № 6-2969цс16 року зазначено, що «з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». Відповідно до ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу сума в розмірі 34492,22грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10000,00 гривень є завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає, що в результаті ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, що суттєво погіршує якість його життя та безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 2000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Із представленого Акту №2 здачі-приймання висновку експерта №4120, вбачається, що позивачем оплачено 5491,52 грн. за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №4120 від 22.11.2021, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідачів в користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовною заявою до суду в розмірі 1816,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано ордер про надання правничої допомоги від 03.12.2021р. адвокатом Школьною А.В. та попередній розрахунок суми судових витрат на суму 15000грн., вказаний у змісті позовної заяви. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що адвокатом не подано суду документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат в розмірі 15000грн., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial