Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

29.09.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання та у власність доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини на користь батька [PERSON] . В обґрунтуванні\~позову вказує,\~що з відповідачем по справі з 12.05.2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. На теперішній час в Тернівському районному суді міста Кривого Рогу суді перебуває цивільний позов про розірвання шлюбу між сторонами. Дитина зареєстрована за адресою проживання відповідача, але з часу виїзду до Ізраїлю проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідачка добровільно надавати кошти на утримання дитини не бажає. У зв`язку з даними обставинами позивач був вимушений звернутися до суду, щодо стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/6 частин всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини на користь батька дитини, починаючи з 29.09.2022 року. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2022 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 25.11.2022, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки дитина зареєстрована разом з нею в Україні, проживала разом з нею до початку війни і позивач повинен був повернути дитину в Україну у разі відмови їй у вїзді до Ізраїлю. Однак останній на цей час чинить перешкоди і відмовляється повертати дитину . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд,\~сукупністю належних,\~допустимих і\~достовірних письмових\~доказів,\~встановив,\~що з\~12.05.2017\~року сторони\~перебувають у\~шлюбі,\~а.с.\~-\~5,\~від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , а.с. 6. Згідно згоди відповідача [PERSON] на виїзд дитини до 20.07.2023 (а.с. 18) [PERSON] 21.07.2017 виїхала закордон до Ізраїлю, де проживає на цей час разом з позивачем, а.с. 19, 20-21. Шлюб між сторонами на цей час не розірвано, а також відсутні судові рішення про визначення місця проживання дитини. Оцінка суду. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням вищевказаних обставин, тимчасового проживання дитини закордоном разом з батьком до 20.07.2023, а також приймаючи до уваги рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно з дня подачі позову до суду але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до 20.07.2023. Також, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved