Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

29 серпня 2022 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якій позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що батько дитини проживає окремо, участі у вихованні дитини не приймає, ніколи не навідував, аліментів не сплачує. Дитина перебуває на повному забезпечення позивачки, всі питання по вихованню, навчанню та лікуванню дитини вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утримання позивачки, батько жодної матеріальної допомоги не надає. 20.08.2022 відповідач свідомо надав вільну і безумовну відмову від виховання та утримання свого сина [PERSON] , склавши заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом. Поведінку відповідача позивачка розцінює як свідоме ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. 30 серпня 2022 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 13 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 28 жовтня 2022 року представником органу опіки та піклування ММР подано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Представник позивача 29.09.2022 подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, відзиву не подав. В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява відповідача, в якій він просить розглядати справу за його відсутності. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, причину не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.09.2010, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] добровільно і безумовно відмовився від свої батьківських прав відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , заявою від 20 серпня 2022 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Чорною Л.С., зареєстрованою в реєстрі за №1409, Крім цього, [PERSON] жодного разу не сплачував аліменти, має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою від 06.08.2021 № 52685/107-36/2, підписаною начальником Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Сергієм Романчуком. Відповідно до відповіді директора Миколаївської гімназії №44 від 22.08.2022 № 135, батько [PERSON] , з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Фактично, роль у вихованні сина належить матері. Також активну участь у вихованні дитини бере бабуся [PERSON] та дядько [PERSON] . Згідно з відповіддю КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», на прийом до лікаря дитину - [PERSON] , завжди приводила мати або бабуся. Батько дитини жодного разу не відвідував лікаря-педіатра. Отже, встановлено, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує матеріально та медичним доглядом, не спілкуються з дитиною. При цьому, відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Тому зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, який свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками. Окрім цього, згідно з висновком органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 26.10.2022 № 4188/02.02.01-22/03.08/14/22, враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав та наявність підстав для їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі по 992,40 грн.

Outcome: approved