Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

9 грудня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 1 жовтня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Димерської селищної ради Київської області. [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Одразу після народження дитини відповідач залишив позивача разом з новонародженою дитиною і пішов проживати до своїх батьків. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 березня 2012 року, яке набрало законної сили, шлюб було розірвано. Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, рішення суду відповідач не виконує, аліменти не сплачує, утриманням дитини займається виключно позивач, станом на 27 серпня 2021 року розмір заборгованості складає 59352,25 гривні. На даний час дитина навчається в 5-А класі Димерської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області. Крім того, дитина відвідує гуртки «М`яка іграшка» та вокальний гурток «Смайлик», навчається за науково-педагогічним проектом «Інтелект України». Усі витрати по утриманню дитини, в тому числі для придбання шкільного приладдя, несе виключно позивач. З народження дитини та по теперішній час відповідач жодного разу не відвідував доньку, життям дитини взагалі не цікавиться, вихованням та утриманням доньки не займається, не проявляє до неї батьківської турботи, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, взагалі не спілкується з донькою, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, байдуже ставиться до її проблем. Рішенням Димерської селищної ради від 26 листопада 2021 року № 238 затверджено висновок служби у справах дітей Димерської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , зазначена обставина підтверджується відповідним рішенням та висновком. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, це є підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України. Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 4 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 3 березня 2022 року о 10:00. Судове засідання, призначене на 3 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного стану». Враховуючи наказ виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату підготовчого засідання у справі визначено - 10:00 8 червня 2022 року, про що повідомлено учасників провадження. У підготовче засідання, призначене на 8 червня 2022 року з`явилася позивач. Відповідач та представник третьої особи до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. У зв`язку із поверненням до суду конверту, надісланого відповідачу із судовою повісткою, копією ухвали суду про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання», підготовче засідання було відкладено на 11:30 13 липня 2022 року, з метою повторного виклику у судове засідання третьої особи та відповідача, якому повторно надіслано копії ухвали суду та позовної заяви, смс-повідомлення та здійснено його виклик шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади». Підготовче засідання, призначене на 13 липня 2022 року не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне підготовче засідання призначено на 12:00 8 вересня 2022 року, про що повідомлено учасників провадження. У підготовче судове засідання, призначене на 8 вересня 2022 року учасники провадження не з`явились, при цьому суд враховую наявність у матеріалах справи заяв позивача та третьої особи про проведення підготовчого засідання у їх відсутності. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки про виклик, надіслані відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання повернулися до суду без вручення з причин «за закінченням терміну зберігання», при цьому він був повідомлений про судове засідання шляхом надсилання смс-повідомлення на номер мобільного телефону, яке йому було доставлено завчасно - 29 липня 2022 року, а також шляхом розміщення «Оголошення про виклик до суду на 13 липня 2022 року» на сайті Вишгородського районного суду. Уся інформація щодо цього судового провадження міститься на сайті «Судова влада України». Проте, станом розгляду справи не цікавився, з клопотаннями про відкладення підготовчого засідання з поважних причин не звертався. Ухвалою суду від 8 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15 листопада 2022 року о 10:00 про що повідомлено учасників провадження та на сайті Вишгородського районного суду було розміщено «Оголошення про виклик [PERSON] до суду на 15 листопада 2022 року». 15 листопада 2022 року через канцелярію Вишгородського районного суду Київської області позивачем та представником третьої особи подано заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Позивач не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. У призначене судове засідання учасники провадження не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, враховує подані позивачем та представником третьої особи заяви, а також те, що суд ужив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, при цьому згідно положень частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 2 березня 2012 року розірвано шлюб, укладений 1 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , якій після розірвання шлюбу залишено прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження (серії [NUMBER] , видане повторно 2 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 9), [INFO] народилася [PERSON] . Батьками дитини є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період з 1 квітня 2020 року по 27 серпня 2021 року № 39433, виданої 27 серпня 2021 року Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області, заборгованість [PERSON] складає 59352,25 гривень. Згідно довідки Комунального закладу позашкільної освіти «Країна Мрій» Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 19 липня 2021 року №5, дитина [PERSON] дійсно, по теперішній час, є вихованкою гуртків «М`яка іграшка» та вокального гуртка «Смайлик». За три роки навчання та перебування дитини у закладі [PERSON] була єдиною контактною особою зі сторони батьків, яка опікувалась дитиною, вирішувала всі організаційні питання, щодо створення умов для її навчання та розвитку. Відповідно до довідки від 10 серпня 2021 року про участь батьків учениці 5-А класу [PERSON] у шкільному житті, складеної класним керівника [PERSON] , під час навчання у початковій школі дитина регулярно відвідувала заняття, завжди охайна, доглянута, мати учениці регулярно спілкувалася з класним керівником, відвідувала батьківські збори, цікавилась шкільним життям дитини. Батько - [PERSON] контакту зі школою, де навчається донька, не підтримує, жодного разу не відвідував школу. Дитину до школи приводила і забирала мати. Дитина навчається за науково-педагогічним проектом «Інтелект України», де батьки купують зошит на друкованій основі, плакати, диски за власний кошт в розмірі 260 гривень. Мати регулярно і вчасно оплачує навчальний матеріал для доньки. Від батька кошти жодного разу не надходили. З акту про встановлення факту проживання дитини від 9 серпня 2022 року, який складений депутатом Димерської селищної ради [PERSON] , за участі сусідів [PERSON] , [PERSON] та власника житла [PERSON] , дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , з матір`ю [PERSON] від народження і по теперішній час. Як убачається із довідки сімейного лікаря Димерської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, пацієнтку [PERSON] , [INFO] , завжди супроводжує тільки її мама [PERSON] , батько [PERSON] не піклується про фізичний та медичний догляд та лікування дитини. Не виявляв жодного разу ніякої цікавості про стан та здоров`я доньки у сімейного лікаря по цей день. Рішенням Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області №238 від 26 листопада 2021 року затверджено висновок служби у справах дітей Димерської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у вказаному висновку, на засідання комісії батько дитини - [PERSON] запрошувався, проте не з`явився. Малолітній дитині членами комісії були поставлені запитання стосовно того, чи спілкується вона з батьком, чи він її відвідує, чи перешкоджає мати у спілкуванні з батьком або негативно про нього відзивається. Однак малолітня [PERSON] вказала, що з батьком будь-яких відносин не підтримує, вказала, що мати не перешкоджає у їх спілкуванні з батьком. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини - [PERSON] , [INFO] , що, згідно зі пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною другою статті 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем доведено ті обставини, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяють у забезпеченні дитини необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечують харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на його фізичний розвиток. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є підставою для позбавлення їх батьківських прав. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 908 гривень.

Outcome: approved