Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] через свого представника - адвоката Конарєву Г.О., звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 11.04.2014 позивач надав у борг відповідачці [PERSON] грошові кошти у розмірі 4350 доларів США та 17000 гривень на строк до 01.12.2014. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] надала складені та підписані власноруч розписки від 11.06.2014, якими посвідчила прийняття нею у власність зазначені грошові суми із зобов`язанням повернення їх [PERSON] до 01.12.2014. На теперішній час відповідачка ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання. На момент подачі позовної заяви до суду, згідно з офіційним курсом НБУ 1 долар США становить 29,25 грн, таким чином загальна сума боргу за розписками становить 144 237,50 грн. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу за розписками у розмірі 144 237,50 грн. та судові витрати. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 28.11.2022 від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він зазначає про підтримання позовних вимог у повному обсязі, просить судовий розгляд проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, клопотань, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву до суду не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. У ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою [PERSON] власноруч було складено розписку від 11.06.2014, якою вона посвідчила прийняття нею у власність грошових коштів у сумі 17000 грн. із зобов`язанням повернення їх [PERSON] до 01.12.2014 (а.с. 11) та розписку від 11.06.2014, якою вона посвідчила прийняття нею у власність грошових коштів у сумі 4350 доларів США із зобов`язанням повернення їх [PERSON] до 01.12.2014 (а.с. 12). Згідно з приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, а саме не повернула позику як станом на 01.12.2014, так і на час звернення позивача до суду. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає 1442,40 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved