Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

1. Позиція сторони позивача. У квітні 2021 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась представник позивача [PERSON] , адвокат Пипа А.О. із позовом до Кам`янської міської ради, третя особа: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора «про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини», в якому просить суд: - визнати, строк на прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , пропущений [PERSON] , [INFO] , з поважних причин та визначити їй додатковий строк, для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері, [PERSON] , померлої [INFO] , терміном два місяця. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначила, що [INFO] померла мати Позивачки - [PERSON] . Після смерті матері Позивачки - [PERSON] , відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належала їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської нотаріальної контори, від 29 лютого 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1/1062. Право власності зареєстроване Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 20.04.1992 року в реєстрову книгу: 112 за номером запису: 20754 [PERSON] за життя склала Заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] , а належну їй квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] . Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Іванко ТС, від 21.02.1997 року та зареєстрований в реєстрі за № 1-917. Рідна сестра Позивачки - [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за законом та за заповітом після смерті матері - [PERSON] , тому єдиною спадкоємицею за законом першої черги спадкування є донька померлої - [PERSON] . [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала одна у [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою №3/12683, виданою ТОВ «ЄРЦ КП» від 05.10.2020 року, яка наявна в матеріалах спадкової справи. Бажаючи оформити спадщину після померлої матері, 05 жовтня 2020 року Позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Новікової Л.В., із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно - до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61935992 від 05.10.2020 року нотаріусом було зареєстровано спадкову справу за № 66523133, номер у нотаріуса 681/2020 (Копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі додається). Однак Позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину та надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій значиться, що нотаріальна дія, а саме видача Свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] не може бути вчинена, оскільки після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася і на момент смерті спадкодавця не була з нею зареєстрована. Таким чином, пропустила шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Тому їй було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що причини, через які вона не змогла вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини є досить поважними та пов`язані із об`єктивними та непереборними труднощами для неї, оскільки у 2002 році Позивачка була прооперована у зв`язку з диффузним токсичним зобом (онкологічне захворювання щитовидної залози). У зв`язку з цим вона регулярно проходить лікування амбулаторно та у стаціонарі, проходить заміщувальну терапію, оскільки має післяопераційний гіпотериоз у тяжкій формі, наслідком чого є медикаментозний териотоксикоз. Час від часу відбуваються загострення стану. Позивачка постійно звертається за медичною допомогою до лікарів різної спеціалізації, про що є записи у її Амбулаторній карті. За направленням лікарів нею пройдена значна кількість обстежень: МРТ головного мозку, МЗКТ, УЗД, зофагогастродуоденоскопія, різні лабораторні дослідження. Також у Позивачки виявлені клітини раку у сечовому міхурі, у зв`язку з чим проведене оперативне втручання у 2019 році. Тепер кожні три місяці вона проходить обстеження на виявлення рецидиву захворювання Тому як наслідок Позивачка має цілий перелік супутніх хронічних захворювань, які час від часу загострюються та потребують лікування, а саме: хронічний панкреатит, хронічний атрофічний гастрит, хронічний безкам`яний холецистит, хронічний пієлонефрит, судинна енцефалопатія головного мозку, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба. У період з 20.12.2011 по 03.01.2012 року Позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні 9 міської лікарні із захворюванням хребта. За тиждень після виснажливих обстежень, ін`єкцій та крапельниць на неї очікував наступний удар - смерть матері. Смерть матері вона перенесла дуже важко, для неї це виявилося тяжкою моральною та психологічною травмою. Як вбачається з вищевикладеного, Позивачка має дуже тяжкий стан здоров`я, через що їй вже багато років присвоєна група інвалідності довічно, їй показана легка підсобна робота, яка, як відомо, є низькооплачуваною, але тривалий час вона вже не має сили працювати і єдиним джерелом її доходу є пенсія. Протягом багатьох років захворювання різної етіології руйнували організм Позивачки, тому у боротьбі за життя вона не мала ні моральних, ні фізичних сил займатись оформленням спадкових прав. Ці обставини у сукупності і зумовили пропуск строку для прийняття спадщини. Отже, всі вищевказані життєві труднощі, втрата найдорожчої для Позивачки людини, тяжкі тривалі хвороби, інвалідність призвели до фізичного та психологічного виснаження. Крім того вона опинилася у дуже скрутному матеріальному становищі. Саме тому не мала можливості зайнятися питанням оформлення спадщини. Дані причини пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними життєвими труднощами для Позивачки. Позивач вважає, що її спадкові права порушено, вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних підстав, а тому звернулася із даним позовом до суду із вимогою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. 2. Позиція сторони відповідача та третьої особи. Відповідач, представник Кам`янської міської ради, не скористався своїм правом та Відзив на позовну заяву до суду не надав, в судове засідання призначене на 28.11.2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу та на офіційну електронну пошту і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Третя особа: Завідуюча Першою кам`янською державною нотаріальною конторою, через канцелярію суду подала Клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, не заперечували, щодо прийняття судом рішення у відповідності до чинного законодавства. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 27 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Перша Кам`янська державна нотаріальна контора «про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини». 27 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із клопотання про витребування доказів. 27 квітня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу та заяву про витребування доказів передано в провадження судді Івченко Т.П. 07 червня 2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. 07 червня 2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено та витребувано копію спадкової справи. 16 червня 2021 року представником позивача через канцелярію суду було подано клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача Кам`янську Міську раду. 21 серпня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника третьої особи Завідуючої Першою кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Новикової Л. про розгляд справи без участі їх представника. 29 вересня 2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська було розглянуто клопотання представника позивача про заміну належного відповідача, клопотання було задоволено, відповідача було замінено на належного на Кам`янську Міську раду. 11 листопада 2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області підготовче провадження по цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 16 листопада 2021 року через канцелярію суду від Завідуючої Першої Кам`янської нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 681/2020, заведена після померлої [INFO] [PERSON] 28 листопада 2022 року на офіційну електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] , адвоката Пипи А.О. надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференції. Представником позивача, адвокатом Пипою А.О. заявлено про обізнаність з приписами ст.ст. 280-282 ЦПК України, та ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі чого заявлено про згоду сторони позивача із проведенням заочного розгляду справи за відсутності належним чином сповіщених відповідача та 3-іх осіб, які не скористалися своїм правом на участь в судовому розгляді та поданні відзиву на позов. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи. Розгляд справи по суті відбувся 28.11.2022 за відсутності сторін. Крім того, судом на веб-порталі судової влади України публікувались дати всіх судових засідань по справі. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~ Враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Дніпродзержинську, є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 24.12.1957 року Дніпровським ЗАГС м. Дніпродзержинська та зробленим актовим записом № 1070 в кнізі записів актів громадського стану про народження. Відповідно до витягу № 00028403025 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу підтвердження дошлюбного прізвища від 04.11.2020 року, мати позивачки [PERSON] , після реєстрації шлюбу 29.11.1989 року змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 1158. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , договір було посвідчено старшим державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської нотаріальної контори, від 29 лютого 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1/1062 та право власності зареєстроване Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 20.04.1992 року в реєстрову книгу: 112 за номером запису: 20754. Як вбачається з Заповіту, мати позивачки, [PERSON] за життя склала Заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] , а належну їй квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] , рідній сестрі позивачки, Заповіт був посвідчений 21.02.1997 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Іванко Т.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1-917. Згідно зі Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла мати Позивачки, [PERSON] , яке видане 13.12.2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, та зроблено 13 січня 2012 року відповідний актовий запис № 72. Згідно Заяви № 1769 від 06.10.2020 року, адресованої до Першої кам`янської нотаріальної контори, рідна сестра Позивачки - [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини за законом та за заповітом після смерті матері - [PERSON] , тому єдиною спадкоємицею за законом першої черги спадкування є донька померлої - [PERSON] . Відповідно до Довідки № 3/12683, виданої ТОВ «ЄРЦ КП» від 05.10.2020 року, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, померла [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала одна у [ADDRESS] . Судом встановлено, що бажаючи оформити спадщину після померлої [INFO] матері, [PERSON] , Позивачка звернулася 05 жовтня 2020 року до державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Новікової Л.В., із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61935992 від 05.10.2020 року нотаріусом було зареєстровано спадкову справу за № 66523133, номер у нотаріуса 681/2020. Постановою № 1453/02-31 від 05.10.2020 р. державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори відмовив у вчинені нотаріальної дії Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини. Як вбачається із обставин справи Позивачем установлений строк для прийняття спадщини було пропущено з поважних підстав, оскільки у 2002 році Позивачка була прооперована у зв`язку з диффузним токсичним зобом, що є онкологічне захворювання щитовидної залози, у зв`язку з цим вона регулярно проходить лікування амбулаторно та у стаціонарі, проходить заміщувальну терапію, оскільки має післяопераційний гіпотериоз у тяжкій формі, наслідком чого є медикаментозний териотоксикоз, постійно звертається за медичною допомогою до лікарів різної спеціалізації, про що є записи у її Амбулаторній карті, що підтверджується копією записів Амбулаторної карти. Судом встановлено, що за направленням лікарів позивачем пройдена значна кількість обстежень, МРТ головного мозку, МЗКТ, УЗД, езофагогастродуоденоскопія, різні лабораторні дослідження, що підтверджується результатами обстежень. Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого у Позивачки виявлені клітини раку у сечовому міхурі, у зв`язку з чим проведене оперативне втручання у 2019 році та кожні три місяці вона проходить обстеження на виявлення рецидиву захворювання, що підтверджується Цистоскопією. У період з 20.12.2011 по 03.01.2012 року Позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні 9 міської лікарні із захворюванням хребта, що підтверджується Епікризом. Як вбачається з Довідки МСЕК серії 10 ААА № 563853 від 20.02.2012 року Позивачка є інвалідом третьої групи безстроково. 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно до\~ст. 19 ЦК України\~особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Згідно із\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права і обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 3\~ст. 1272 ЦК України\~передбачено,\~що за\~позовом спадкоємця,\~який пропустив строк для прийняття спадщини\~з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним\~заяви про\~прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи зі змісту\~ст. 1272 ЦК України\~позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При зверненні Позивачки до державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, що підтверджується Постановою № 1453/02-31 від 05.10.2020 року. В\~постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5\~вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5. гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з абз. 6 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивач вказує те, що Позивачка має дуже тяжкий стан здоров`я, через що їй вже багато років присвоєна група інвалідності довічно, вона протягом багатьох років має тяжкі захворювання різної етіології, які руйнували її організм, тому у боротьбі за життя вона не мала ні моральних, ні фізичних сил займатись оформленням спадкових прав, та не мала можливості звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Ці обставини створили для неї істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що причини пропуску Позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими, відповідно пропущений строк підлягає поновленню. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився й Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонним; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року по справі № 6-1215цс16, Верховний Суд від таких висновків не відступав, про що свідчить практика застосування норм права у подібних правовідносинах, викладена у постановах від 18 січня 2018 року по справі № 198/476/16, від 01 лютого 2018 року по справі № 712/656/15, від 06 червня 2018 року по справі № 592/9058/17, від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц, від 25 квітня 2019 року по справі № 761/794/15-ц, від 17 червня 2020 року по справі № 520/10377/17, від 18 травня 2021 року № 615/1337/19 тощо. За таких обставин суд вважає, що позивач дійсно мав поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій, направлених на вчасне подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. При здійсненні судочинства суди застосовують\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 цього ж Кодексу\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, на переконання суду, наведена позивачем причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач має тривалу хворобу, постійно тривалий час перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, є інвалідом, що призвело до неможливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини у строк, передбачений\~статтею 1270 Цивільного кодексу України. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивача прав на майно, та призведе до передачі цього майна громаді міста як відумерлої спадщини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). 6. Судові витрати. \~Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved