Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в обґрунтування якого зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбу з 1996 року по 2020 рік. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року у цивільній справі №753/12413/19 шлюб між нею і відповідачем розірвано. Вона є власницею квартири [ADDRESS] . В зазначеному житлі відповідач не проживає зі серпня 2018 року по сьогоднішній день. Протягом вказаного періоду відповідач жодного разу у квартирі не з`явився, його особисті речі в ній відсутні, жодного разу не оплачував комунальні послуги, у зв`язку з цим просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, згідно з якою справу просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15-17). Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києві про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, у вказаній квартирі зареєстрований, зокрема, відповідач [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року у цивільній справі №753/12413/19 шлюб між сторонами розірвано, а також встановлено той факт, що вже станом на момент розгляду зазначеної справи сторони проживали окремо, що є преюдиціальним фактом і доказуванню не підлягає згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 01 серпня 2022 року, у присутності власника квартири [ADDRESS] , [PERSON] і громадяни [PERSON] , [PERSON] склали цей акт про те, що громадянин [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , починаючи з серпня 2018 року по сьогоднішній день за вказаною адресою не проживає, особистих речей також не має (а.с. 18). Позивачка [PERSON] , звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] , у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] був членом сім`ї позивачки [PERSON] . У квартирі [ADDRESS] не проживає зі серпня 2018 року, обов`язки щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в квартири чинить перешкоди власнику - позивачці [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved