Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за Договором про надання споживчого кредиту № 11310756000 від 06.03.2008 року в розмірі 14 437,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 130 484,88 гривень та судовий\~ збір.\~ \~\~\~ Свої вимоги мотивує тим, що 06.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке з 21.12.2009 року змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11310756000, згідно умов якого банк надав їй кредитні кошти\~ у розмірі 20000,00 доларів США,\~ \~\~з розрахунку 13,90 % річних. Відповідач\~ [PERSON] \~\~зобов`язалась не пізніше 06.03.2018 року повернути наданий кредит в повному обсязі. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше\~ визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку\~ дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п.1.3.4 кредитного договору відбувається\~ \~\~з 01 по 10 число\~ включно кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. Того ж дня для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 185935 між банком і [PERSON] . Але відповідачі умови кредитного договору не виконують,\~ \~\~у зв`язку з чим станом на 25.02.2014 року наявна заборгованість у сумі 14437,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 164\~ 314,95 гривень, з яких: кредитна заборгованість 14\~ 807,21 доларів США 84 центи, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014р. становить 130 484,88 гривень; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~кредитна заборгованість 11 649,79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014р. становить 105 287,31 гривень; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~заборгованість по процентам 2 297,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014р. становить 20 762,94 гривень; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~пеня за прострочення сплати процентів 169,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014р. становить 1 527,46 гривень; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~прострочення сплати кредиту 321,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014р. становить 2907,17 гривень; Вказуючи на те, що відповідачі не виконують своїх зобов`язань за кредитним договором, представник позивача звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з них вказаної\~ заборгованості.\~ \~\~\~ Заочним рішенням суду від 23.10.2014 року позовні вимоги було задоволено повністю (т. 1 а.с. 69-70). Ухвалою суду від 10.09.2020 року було задоволено заяву представника відповідача та скасовано заочне рішення суду, та призначено в загальному позовному провадженні до підготовчого судового засідання (т. 1 а.с. 107-109). Ухвалою суду від 08.07.2021 року було відмовлено в задоволенні представника відповідача про призначення економічної експертизи (т. 2 а.с. 148). Ухвалою суду від 21.10.2021 року закрито підготовче судове провадження та призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 162). Від представника позивача неодноразово надходили клопотання про розгляд справи за відсутності представника (т. 2 а.с. 208, 212). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату та час судових засідань неодноразово сповіщався за адресою визначеною матеріалами справи, однак конверти повертались до суду неврученими (т. 2 а.с. 174, 193, 203). Представник відповідача [PERSON] адвокат Попова О.А. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки факт видачі кредиту не підтверджено належними доказами. Також до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому представник зазначила, що позивачем до матеріалів справи не надано оригіналу меморіального ордеру, що є підтвердженням надання коштів відповідачу. Відповідачка не погоджується з розміром заборгованості, оскільки позичальником було отримано кредитні кошти в гривнях, та на виконання умов кредитного договору було перераховано значно більшу суму, позивачем не надано підтвердження реального розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки до суду н надано документи, що відповідають законодавству України про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Позивачем незаконно було нараховано пеню в доларах США, оскільки сторонами не було обумовлено можливість стягнення пені в іноземній валюті. Так, п. 4.1 кредитного договору на суму простроченого платежу банк може нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Також до розрахунку заборгованості включено платежі, строк позовної давності по яким пропущено. Оскільки позивач звернувся до суду 30.04.2014 року, то вимога про стягнення пені за період з 25.02.2013 по 30.04.2013 року подано з порушенням строку давності. Право звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з поручителя відсутнє, оскільки порука є припиненою, так як минув шестимісячний термін, протягом якого позивач міг звернутись з вимогою до поручителя (т. 1 а.с. 142-149). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши представника відповідача [PERSON] адвоката Попову О.А., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог ухвали суду від 21.12.2020 року позивачем надано додаткові матеріали щодо укладеного кредитного договору, з яких судом встановлено, що 06.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 11310756000 відповідно до умов якого останній наданий кредит у розмірі 20 000,00 доларів США, зі строком погашення до 06.03.2018 року зі сплатою протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 13,90 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених Договором. Сторони досягли згоди, що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк, Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом (п.1.3.1 Кредитного договору). Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. 06.03.2008 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 06.03.2008 року, якою сторони погодили наступні зміни в основний договір: Пунктами 1.1., 1.2. додаткової угоди визначено додати до договору додаток № 2 графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту; додати до договору додаток № 3 тарифи банку. Відповідно до пункту 1.3. додаткової угоди пункт 1.3.5 викладено в наступній редакції: «1.3.5. Позичальник згідно з умовами договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі». Згідно з пунктом 1.4. додаткової угоди пункт 3.5. доповнено новим підпунктом 3.5.5. наступного змісту: «3.5.5. Сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених законодавством України, зокрема Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в частині оплати нотаріальних дій. Законом України «Про страхування» в частині оплати страхових платежів при укладенні угод страхування. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» в частині оплати послуг суб`єктів оціночної діяльності. Декретом Кабінету Міністрів «Про Державне мито» в частині оплати державного мито, тощо». З огляду на пункт 1.5. додаткової угоди пункт 5.2. доповнено новим абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору процентна ставка за Договором збільшується не більше ніж на 10 % для процентів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування». Відповідно до пункту 1.6. додаткової угоди доповнено пункт 7.5 новим абзацом в наступній редакції: «Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що на дату укладення договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню»». Відповідно до пункту 4 додаткової угоди, додаткова угода укладена у двох примірниках по одному для кожної із сторін, що мають однакому юридичну силу. Додаткова угода № 1 підписана банком та позичальником [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 25.02.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 14\~437,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року складає 130\~484,88 грн., та складається з: - \~ \~ \~ \~11 649,79 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 105 287,31 грн. - кредитна заборгованість; - \~ \~ \~ \~ 2 297,37 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 20 762,94 грн. - заборгованість по процентам. - 169,01 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 1527,46 грн. пеня за прострочення сплати процентів; - 321,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 2\~907,17 грн. пеня за прострочення сплати кредиту. На забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за зазначеним кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 06.03.2008 року укладений договір поруки № 185935, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався солідарно відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань за кредитним договором. Згідно з пунктом 1.2 договору поруки поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема: сума основного договору 20 000 доларів США; термін виконання основного зобов`язання 06.03.2018 року, якщо згідно з умовами основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання; інші умови основного договору. Пунктом 1.3. договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. З огляду на пункт 1.4. договору поруки відповідальність поручитеся і боржника є солідарною. Відповідно до пункту 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Згідно з пунктом 4.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Стягуючи з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним. У своїх заявах представник відповідача [PERSON] звертала увагу на сплив позовної давності та просила його застосувати. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Ознайомившись із наданими суду довідками-розрахунками заборгованості за кредитом, судом встановлено, що 16.05.2012 року відповідачкою було здійснено останній платіж по погашенню заборгованості, тобто за графіком погашення кредиту наступний платіж -11.06.2012 року вже не здійснювався та у Банку настали підстави для звернення до боржника з вимогою про погашення заборгованості. Звернувшись до суду із вищевказаною позовною заявою 30.04.2014 року, представник позивача не порушив трирічний строк звернення до суду за основним боргом. При цьому, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідачки - 169,01 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 1527,46 грн. пеня за прострочення сплати процентів; 321,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 2 907,17 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, оскільки минув спеціальний строк звернення до суду передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України, який становить 1 рік, а також суд не приймає як належний доказ наданні до позову довідки-розрахунки. Так, згідно довідок-розрахунків по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за прострочення сплати процентів за кредитом вбачається, що вони розраховані станом на 25.02.2014 року з 25.02.2013 року, тобто за рік до звернення з вимогою до суду. Однак, суд вважає, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах у сумі 169,01 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 1527,46 грн. повинна вираховуватись з останнього платежу по зазначених платежах, а саме з 22.08.2013 року, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитом (т. 1 а.с. 20-25). Та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 321,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 2907,17 грн. повинна вираховуватись з останнього платежу по зазначених платежах, а саме з 16.05.2012 року, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по кредиту (т. 1 а.с. 19-20). Стягуючи заборгованість за кредитом, суд не погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] про те, що банк не довів факту надання кредиту, оскільки не надав суду меморіальний ордер. Так, за клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 21.12.2020 року було витребувано докази у справі, та представником банку долучено до матеріалів справи: - завірену копію меморіального ордеру 0603189501 від 06.03.2008р.; - завірену виписку за кредитним договором з 06.03.2008р. по 15.12.2020р.; - завірену копію договору банківського рахунку No582 від 05.03.2008р.; - завірену копію додатку до договору банківського рахунку N°582 від 05.03.2008р.; - завірену копію додатку No1 до Договору про надання споживчого кредиту № 1 1310756000 від 06.03.2008р. ГРАФІК ПОГАШЕННЯ КРЕДИТУ; - завірену копію додатку № 2 рафік платежів, визначення сукупної вартості кредиту; - завірену копію додатково угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11310756000 від 06.03.2008р.; - завірену копію додатку №3 «Тарифи Банку» до Кредитного договору про надання споживчого кредиту №11310756000 від 06.03.2008р.; - завірену копію заяви [PERSON] від 06.03.2008 р.; - завірену колю заяви-анкети позичальника на отримання кредиту 01.11.2007р.; Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] , то суд дійшов наступного висновку. Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «УкрСиббанк», як на підставу своїх порушених прав, посилалося на те, що\~солідарне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту зумовлене тим, що поручитель [PERSON] відповідно до укладеного договору поруки несе солідарну відповідальність разом із позичальником [PERSON] за її зобов`язаннями у договорі про надання споживчого кредиту. З огляду на частину першу статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно зі статтею 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.\~Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.\~Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення певного суб`єктивного права кредитора. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Аналіз частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору поруки) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Такі висновки викладенні в постанові від 11.11.2022 року Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 569/15625/14-ц, провадження № 61-6079св22. Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18). Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та чи відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання без його згоди. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання. Такі правові висновки щодо застосування частини першої статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19). У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 (провадження № 12-7гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що\~обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути\~підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладення договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Суд вважає, що в задоволенні вимог до поручителя необхідно відмовити оскільки, на момент пред`явлення позову до суду порука [PERSON] припинена в силу частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору поруки). Так, згідно з пунктом 2.1. договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, який є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Наведені положення свідчать про те, що [PERSON] виступив як поручитель за умовами договору про надання споживчого кредиту, і усі подальші зміни мали бути погоджені з ним в порядку пункту 2.1. договору поруки. З огляду на договір поруки, він містить посилання виключно на основний договір, і в його тексті відсутні посилання на будь-які додаткові угоди, що дає підстави для висновку про те, що на момент укладення договору поруки діяла первісна редакція договору про надання споживчого кредиту без будь-яких змін та доповнень. Додаткова угода від 06.03.2008 року № 1 містить підписи банку та позичальника [PERSON] [PERSON] , як поручитель, цієї додаткової угоди не підписував та не давав своєї згоди на внесення відповідних змін до договору про надання споживчого кредиту, що є порушенням договору поруки, пунктом 2.1. якого встановлено, що погодження будь-яких змін до основного договору з поручителем є обов`язком банку. За умовами додаткової угоди від 06.03.2008 року № 1 позичальник [PERSON] взяла на себе ряд обов`язків, які не були передбачені договором про надання споживчого кредиту, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, зокрема, вона зобов`язалась сплачувати комісію банку в межах тарифів, які сторони узгодили в додатку № 2,3; нести усі витрати щодо нотаріального оформлення угод, страхування, оцінці майна, сплаті державного мита; збільшення розміру процентної ставки у певних випадках, що виходить із п. 3.5.5 Договору (т. 2 а.с. 82). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що банк в односторонньому порядку змінив забезпечене порукою зобов`язання шляхом підвищення розміру процентів за кредитом, що збільшило обсяг відповідальності поручителя [PERSON] та потребувало його згоди на таке збільшення, та врахувавши, що підписання додаткової угоди від 06.03.2008 року № 1 між банком та позичальником призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, який не є стороною цієї угоди, суд обґрунтовано відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення\~з [PERSON] суми заборгованості. Ознайомившись із текстом договору поруки № 185935 від 06.03.2008 року, судом встановлено, що [PERSON] поручався за виконання позичальником лише основного договору про надання споживчого кредиту, у тому числі, за сплату позичальником комісії у вказаному в договорі про надання споживчого кредиту розмірі, і не поручалася за виконання умов додаткової угоди від 06.03.2008 року № 1, в тому числі, на можливу сплату будь-яких інших комісій [PERSON] своєї згоди не давав. Вказане відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19), та Верховного Суду у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 344/9129/15-ц (провадження № 61-1690св20). Як вбачається з наданого платіжного доручення від 04.03.2014 року, позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в розмірі 1304,85 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідачем [PERSON] підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1260,50 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 126\~050,25 грн. х 1304,85 грн. : 130484,88 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2815 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial