Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Представник [PERSON] , [PERSON] - адвокат Таргоній Вадим Миколайович звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду, завдану смертю сина [PERSON] в розмірі 300000,00 грн. кожному. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що 28.10.2018 року на 1028 км, пікету №4, залізничної колії, зупинки громадського транспорту «Калініно» у с. Билбасівка Слов`янського району, Донецької області, електропоїзд №6006 марки «ЕР2Т-7108» сполученням «Слов`янськ - Гаврилівка» під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на гр..[PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер. 20.10.2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018050000000947 та розпочате досудове розслідування. В ході досудового розслідування було призначено і проведено судово-медичну експертизу трупа [PERSON] . Постановою слідчого від 18.12.2018 року кримінальне провадження №12018050000000947, було закрито. Позивачі є батьками загиблого. Втратила близької людини - рідного сина, який був їх нею опорою та підтримкою, повністю зруйнувало їх нормальне життя. Син позивачів загинув передчасно, на момент смерті йому виповнилося всього 35 років. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до сих пір. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя зараз і безпосередньо в майбутньому. Попередній стан позивачів ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля не призведуть до позитивної зміни в їх житті, оскільки вони втратили сина назавжди, у зв`язку з його смертю переживають надзвичайні страждання та негативні почуття, втрачені певні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим змушені звернутися до суду із зазначеним позовом. На адресу суду надійшов відзив АТ «Українська залізниця», в якому представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю та відсутністю належних та допустимих доказів, оскільки залізницею не було порушено правил безпеки руху, постраждалий [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп`яніння, факт смертельного травмування останнього стався в наслідок його необережності, що призвело до нещасного випадку; крім того Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області, про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12018050000000947 від 28.10.2018 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, встановлена відсутність в діях машиніста [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2 76 КК України, наїзд відбувся через обставини непереборної сили; крім того, вважають, що позивачами не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їм моральних страждань, до того ж між подією та позовом до суду пройшло більше трьох років. Представником позивачів надано відповідь на відзив, згідно якому просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на презумпцію вини завдача шкоди, наявність причинного зв`язку наслідків у виді смерті [PERSON] , відсутності доказів на підтвердження факту наявності непереборної сили та умислу потерпілого; наявність постанови про закриття провадження у справі свідчить лише про відсутність складу злочину, тобто підстав для притягнення осіб до кримінальної відповідальності. Позивачи [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Таргоній Вадим Миколайович, в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву в якій просили розгляд справи проводити без їхньої участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився. Суд звертає увагу на те, що відповідач неодноразово повідомлявся про дати розгляду справи, надавав відзив. На дату слухання справи секретарем судового засідання було надіслано повідомлення на офіційну електронну адресу відповідача. Незважаючи на це, на дату розгляду справи, відповідач не надав заяв про розгляд справи без участі, про відкладення розгляду справи та інше. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З огляду на викладене, оскільки представник відповідача, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, подав відзив в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.10.1983 року Билбасівською с/р Слов`янського району Донецької області. [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області. Згідно висновку експерта № 643 від 30.10.2018 року причиною смерті [PERSON] ,1983 р.н., стала відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, перелом кісток черепа та крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа знайдено етиловий спирт у концентрації: у крові - 2,71%, у сечі - 3,91 %, що відповідає алкогольному сп`янінню сильного ступеня. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області від 18.12.2018 року досудовим розслідуванням встановлено, що 28.10.2018 року приблизно о 17 годин 20 хвилин, на 1028 км, пікету №4 залізничної колії, зупинки громадського транспорту «Калініно» у с. Билбасівка Слов`янського району, Донецької області стався наїзд електропотягу №6006 марки «ЕР2Т-7108» сполученням «Слов`янськ -Гаврилівка» під керуванням машиніста [PERSON] , що рухався в напрямку с.м.т. Черкаське, пішохода[PERSON] , [INFO] , який знаходився у положенні сидячи на поверхні залізничної колії. Внаслідок даної події пішохода [PERSON] було смертельно травмовано на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 643 від 30.10.2018 року - [PERSON] , 1983 року народження, були спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, забійна рана лобно-тім`яної ділянки, крововилив у м`які покрови голови лобно-тім`яної ділянки, багато уламковий перелом кісток склепіння черепа, розрив травної мозкової оболонки, крововиливи під оболонки та в речовину головного мозку тім`яних часток справа та зліва, скронево-потиличних часток справа та зліва, крововилив у підкоркові структури правої півкулі головного мозку з проривом у шлуночки мозку, які утворились незадовго до смерті від дії великою силою тупих твердих предметів та могли мати місце при вказаних обставинах і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя. Причиною смерті [PERSON] стала відкрита проникаюча черепно-мозкова травма з переломом кісток черепа та крововиливами під оболонки та речовину головного мозку. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12018050000000947 від 28.10.2018 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Доводи представника відповідача з приводу того, що потерпілий [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст.23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Крім того, [PERSON] порушив п. 3 Постанови КМУ № 903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Факт порушення вказаних правил доведено постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області від 18.12.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018050000000947 від 28.10.2018 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях машиніста [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. В свою чергу, слід зазначити також, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі », зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У цьому зв`язку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати [PERSON] , [PERSON] , на думку суду, у зв`язку з спричиненням смерті їхнього сина повинна становити по 200000 грн. кожному, з огляду на те, що сама моральна шкода пов`язана зі стражданнями батьків душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті їхнього сина, що на думку суду, буде відповідати перенесеним [PERSON] , [PERSON] моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами відповідача, з одного боку, та інтересами позивачів, - з іншого. Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням [PERSON] , [PERSON] , батьками загиблого [PERSON] , оскільки сам факт загибелі сина [PERSON] на залізничній колії, під час руху поїзду, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останніх, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При цьому відшкодування моральної шкоди носить разовий характер і пов`язано саме з цими обставинами, тому позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягає частковому задоволенню, що на думку суду, буде відповідати перенесеним нею моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості і не матиме наслідком збагачення останніх за рахунок відповідача. Окрім того, матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом - 500000 грн кожному. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Суд прийшов до висновку про відшкодування відповідачем АТ «Українська залізниця » [PERSON], [PERSON] моральної шкоди у розмірі 200000 грн. кожному, а всього 400 000 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 40,00% ((400 000,00 грн. - задоволені вимоги) / ( 1000000,00 грн. - заявлені позовні вимоги)*100%). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 4000,00 грн.(10000,00 (1000000 грн.*1%) грн. * 40% / 100%).

Outcome: partial