Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась представник позивача [PERSON] - адвокат Сініцина О.П. з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд: визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення їх повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 01 грудня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що до 28 серпня 2020 року позивач разом із дітьми проживала в Чеській Республіці, м.Острава, відповідач проживав окремо від сім`ї - в м.Прага. На протязі 4,5 років відповідач практично не спілкувався з позивачем та дітьми, фінансової підтримки на утримання дітей не надавав. 28 серпня 2020 року позивач з дітьми повернулась до місця реєстрації в Україні, працевлаштувалась, діти навчаються в ЗСШ №99. 10 листопада 2020 року зі школи повідомили, що відповідач, погрожуючи педагогам та директору шкоди вимагав віддати дітей, зірвав учбовий процес, наніс психологічну травму дітям. 20 листопада 2020 року вказана ситуація повторилась, внаслідок чого позивач двічі зверталась до органів ювенальної преверції та служби у справах дітей. Наразі сторони перебувають в процесі розірвання шлюбу. Позивач самотужки виховує та матеріально забезпечує дітей, відповідач за останні 5 років матеріальної підтримки на утримання та розвиток дітей не надавав. Оскільки діти проживають з позивачем та перебувають на повному її утриманні, а сторони не дійшли згоди щодо того, з ким будуть проживати діти, позивач звертається до суду з даною позовною заявою. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, позивач вважає обґрунтованим, розумним та справедливим визначити розмір аліментів, що підлягає стягненню на їх утримання, що становитиме 1/3 частину заробітку (доходу) відповідача до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.30-32) Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 22 квітня 2021 року зупинено провадження у справі 755/18468/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №755/2313/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про забезпечення повернення малолітньої дитини до Чеської Республіки. (а.с.98, 100-103) Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 24 лютого 2022 року поновлено провадження в даній справі. (а.с.114-115) 18 липня 2022 року до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. (а.с.139-140) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.158-159) Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково пояснила, що за часів проживання в Чеській Республіці відповідач зрідка відвідував дітей, коли позивач з дітьми повернулась в Україну, відповідач намагався повернути дітей до Чехії, намагався забрати дітей, мав намір їх розділити. Вважає, що дітям проживати з нею буде краще, зазначає, що діти також бажають жити з нею. Також пояснила, що відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Представник позивача - адвокат Сініцина О.П. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надала пояснення аналогічні доводам, наведеним у позові та додатково пояснила, що шлюб між сторонами розірвано, діти проживають з позивачем, відповідач матеріальної підтримки не надає. Крім того, навела доводи з приводу того, що визначення місця проживання дітей з позивачем відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Зазначила, що в задоволенні позову відповідача щодо повернення дітей до Чеської Республіки було відмовлено. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Крушинський В.В. у судове засідання не з`явились, відповідач був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином - через свого представника, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, заяв чи клопотань до суду не подали. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, начальник Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - О.Поліщук направив до суду заяву, в якій висновок органу опіки та піклування підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника Служби та Органу опіки та піклування та прийняти рішення в найкращих інтересах дітей. Вислухавши пояснення позивача та її представника, опитавши дітей, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 01 грудня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.8-9), який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2021 року (а.с.141). [INFO] у м. Острава (Чеська Республіка) народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-11). [INFO] у м. Острава (Чеська Республіка) народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13). Згідно акту №13 від 26 листопада 2020 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчено майстром технічної дільниці та начальником ЖЕД-401, в квартирі [ADDRESS] дійсно проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] (а.с.15) Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією 23 листопада 2004 року, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (а.с.72) Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ч.1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. За змістом довідок СЗШ І-ІІІ ступенів №99 м. Києва від 10 вересня 2020 року №02-23/99 та №02-23/100, вказані довідки видані [PERSON] та [PERSON] , про те, що вони дійсно навчаються у СЗШ І-ІІІ ступенів №99 м. Києва в 5-Б та 1-В класах відповідно (а.с. 16). Згідно характеристики на учня 1-В класу СЗШ І-ІІІ ступенів №99 м. Києва [PERSON] , [INFO] , дитина вступила до 1 класу школи 01 вересня 2020 року і по теперішній час навчається у цій школі. Дитина спокійна, врівноважена, доброзичлива. Приймає активну участь у навчальному процесі та поза ним. У колективі має дружні відносини з однокласниками, завжди готовий прийти на допомогу. Мама сумлінно виконує батьківські обов`язки, цікавиться успіхами, слідкує за здоров`ям і розвитком дитини (а.с. 17). Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 5-Б класу СЗШ №99 м. Києва, [PERSON] навчається в школі з вересня 2020 року. За час навчання проявив себе як учень з достатнім рівнем знань. У ставленні до навчання хлопець старанний, відповідальний, зосереджений. Учень товариський, має друзів у класі, завжди готовий прийти на допомогу. За характером хлопець спокійний, сором`язливий, свої дії контролює. На уроки не запізнюється. Мама приділяє увагу вихованню сина, спілкується з класним керівником (а.с. 18). Як убачається з наявної в матеріалах справи довідки від 02 березня 2021 року, [PERSON] працює в ТОВ «АТБ-маркет» на посаді продавець- консультант з 08 жовтня 2020 року по теперішній час (а.с.72-зворот). Згідно довідки ТОВ «АТБ-маркет» заробітна плата [PERSON] за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року становить 69 824,92 грн (а.с.73) Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей (протокол засідання комісії №9 від 13.07.2022) від 18 липня 2022 року №103/3332/41/3, комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2021 році. До розірвання шлюбу родина проживала в Чеській Республіці, мати з дітьми проживала в м.Острава, а батько в м.Прага. В серпні 2020 року мати разом з дітьми переїхала до України. На даний час малолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , яка займається їх вихованням та утриманням. В квартирі створено належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей. Враховуючи думку дітей, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . (а.с.139-140). Статтями 12-15 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. При встановленні фактичних обставин даної справи судом в порядку ст.171 СК України були опитані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] суду пояснив, що коли вони з мамою та братом проживали в Чехії, батько приїжджав до них раз на пів року. Після повернення в Україну вони проживають з мамою та бабусею. Проживати з мамою [PERSON] подобається, вважає, що їм з братом краще жити з мамою. Зазначив, що батько два чи три рази приходив до школи. При цьому хлопчик був засмучений поведінкою батька в школі, зазначив, що не бажає з батьком спілкуватися. [PERSON] суду пояснив, що в Чехії він жив разом з мамою та братом, батька бачив дуже рідко. Після приїзду в Україну проживає з мамою, братом та бабусею. [PERSON] подобається з ними жити. Зазначив, що хоче жити з мамою. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року у справі №755/2313/21 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним утримування дітей на території України та забезпечення їх повернення до Чеської Республіки. Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року залишено без змін. (а.с.105-112) Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дітей, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дітей, проте за ситуації, що фактично склалася, основну турботу по вихованню дітей, організації їх дозвілля та по утриманню здійснює саме позивач, яка має у власності житло та стабільний дохід, виходячи з якнайкращих інтересів дітей сторін, їх прихильності до матері та поведінки батьків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю підлягають задоволенню. Щодо вимог позовної заяви про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У даному випадку спосіб стягнення аліментів було визначено позивачем, що узгоджується з положеннями ч.3 ст. 181 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України) Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено у 2022 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідач не скористався своїм правом як на подачу відзиву на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї, так і на подання доказів на спростування позовних вимог, участі в судовому засіданні не приймав. Представник відповідача брав участь лише в підготовчому засіданні при вирішенні клопотання про зупинення провадження у справі. В подальшому стороною відповідача було втрачено інтерес до спору, що розглядається в даному провадженні. Частинами 1-3 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд звертає увагу на неналежне виконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дітей та перекладення всього тягаря батьківського обов`язку по їх утриманню та вихованню на позивача. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з дітьми, має стабільний дохід, так і матеріальне становище відповідача, який є особою працездатного віку, наявності у нього хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, судом не встановлено, дані про наявність на утриманні відповідача інших осіб в матеріалах справи відсутні, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дітей повинен бути встановлений у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення старою дитиною повноліття, після чого за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення меншою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог щодо стягнення аліментів також підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, слід зазначити, що батьки зобов`язані брати участь й у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), стягнення яких в судовому порядку передбачено ст.185 СК України. Також суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогою про визначення місця проживання дітей у розмірі 840,80 грн та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн за вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: approved