Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

Позивачі 8 серпня 2022 року через пошту звернулись із вказаним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що АТ «ОГРС «Криворіжгаз» є оператором ГРМ, а ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є постачальником природного газу. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 між побутовими споживачами природного газу, що проживають в будинку [ADDRESS] (далі за текстом - споживачі) та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі за текстом - АТ «ОГРС «Криворіжгаз») був укладений типовий договір розподілу природного газу. Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору розподілу природного газу є щомісячне споживанням ними природного газу. У зв`язку з цим, слід констатувати, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та, що предметом даного спору є однорідні права та обов`язки. В свою чергу АТ «ОГРС «Криворіжгаз» в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобов`язання перед споживачами щодо забезпечення на межі балансової належності належного обліку природного газу, що призвело до штучного завищення АТ «ОГРС «Криворіжгаз» визначених об`ємів розподілу, споживання природного газу та поклало на споживачів щомісячні додаткові витрати. Так відповідач без відома та дозволу споживачів встановив на будинок за адресою: [ADDRESS] , загально будинковий вузол обліку газу. В лютому 2017 року споживачам стало відомо, що для них АТ «ОГРС «Криворіжгаз» в односторонньому порядку з 25 січня 2017 року почало нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загально будинкового прибору обліку газу, що є незаконним. Фактичний об`єм розподіленого природного газу по об`єкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності об`єкта споживача, тому визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутових споживачів буд. [ADDRESS] , які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання. Натомість, згідно із Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу газорозподільних систем, Типового договору розподілу природного газу побутовим споживачам природного газу, що проживають в буд. [ADDRESS] , які не забезпечені приладами обліку газу, для визначення фактичного об`єму споживання природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлені стіни даних квартир, АТ «ОГРС «Криворіжгаз», як оператор ГРМ, повинно встановити квартирні лічильники газу, а в разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання. Оскільки позивачі як побутові споживачі за договором розподілу природного газу не забезпечені індивідуальними лічильниками газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС. Тому дії АТ «ОГРС «Криворіжгаз» щодо встановлення загально будинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам, що проживають в буд. [ADDRESS] , вчиненні з порушенням закону. Встановлення загально будинкового приладу обліку природного газу побутовим споживачам природного газу, шо проживають в буд. [ADDRESS] відповідач ставить у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків, в яких оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єктам побутових споживачів (квартир), а за будинком. При цьому вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, що також підтверджується відсутністю в Тимчасовому положенні такого суб`єкта, як побутові споживачі (населення). Додавали, що власниками (балансоутримувачем) багатоквартирного будинку є фізична або юридична особа, якій одноособово належить право володіння, користування та розпоряджання багатоквартирним будинком. Натомість, багатоквартирний будинок [ADDRESS] не має єдиного власника, оскільки є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до положень чинного законодавства, тому за відсутності одноособового балансоутримувача такого багатоквартирного будинку неможливо застосувати п. 1 глави 5 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами, по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу. В свою чергу акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності щодо буд. [ADDRESS] не складався, тому точка обліку була не визначена. За таких обставин, не маючи вихідних даних для розрахунку проекту, працівники відповідача не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загально будинкового приладу обліку, тому незаконним є встановлення загально будинкового лічильника газу в буд. [ADDRESS] та незаконним нарахування АТ «ОГРС «Криворіжгаз» об`ємів спожитого природного газу побутовим споживачам природного газу на підставі показань загально будинкового лічильника газу. Факт нарахування АТ «ОГРС» «Криворіжгаз» об`ємів споживання природного газу для побутових споживачів природного газу в буд. [ADDRESS] за показаннями загально будинкового прибору обліку газу, а не згідно встановлених КМУ норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників підтверджується інформацією Єдиної автоматизованої системи комунальних розрахунків «Нова-Ком» про суми, нараховані до сплати за спожитий природний газ. Отже, побутові споживачі природного газу в буд. [ADDRESS] вважають незаконними нарахування АТ «ОГРС «Криворіжгаз» плати за спожитий газ за показаннями незаконно встановленого загально будинкового прибору обліку газу. Тому забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу буд. [ADDRESS] зобов`язаний відповідач. Відзначали, що згідно структури тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу АТ «ОГРС «Криворіжгаз» в період з 2011 року по теперішній час закладається встановлення квартирних лічильників газу, як це передбачено ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на АТ «ОГРС «Криворіжгаз». На підставі викладеного просили суд: визнати незаконними дії АТ «ОГРС «Криворіжгаз» з встановлення загально будинкового вузла обліку газу в буд. [ADDRESS] ; визнати незаконним встановлений АТ «ОГРС «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу за показаннями загально будинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; зобов`язати АТ «ОГРС «Криворіжгаз» з 25.01.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] режим нарахування природного газу відповідно до встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання природною газу населенням у разі відсутності газових лічильників; визнати право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «ОГРС «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; зобов`язати АТ «ОГРС «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників для побутових споживачів природного газу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами представник відповідача подав відзив, де вказував, що 19.08.2016 року ПАТ «Криворіжгаз» встановлено загально будинковий вузол обліку природного газу за адресою: [ADDRESS] , який було введено в експлуатацію з 30.11.2016 року. Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл газу на відповідній території, зобов`язані були в термін до 01.01.2018 для позивачів забезпечити встановлення лічильників гачу (індивідуальних або загально будинкових), що мало забезпечити 100% обліку спожитого природного газу населенням. Відповідачем було розроблено та подано на затвердження НКРЕКП План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки. Постановою НКРЕКП вія 31.03.2016 року № 547 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах, де було передбачено з урахуванням технічних та економічних чинників загально будинковий лічильник за адресою: [ADDRESS] . Додавав, що 19.01.2018 року вже після встановлення загально будинкового вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі буд. [ADDRESS] , набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», якими доповнено ст. 2 Закону новою ч. 2, за якою з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкт господарювання, шо здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загально будинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирною будинку в порядку, визначеному ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Натомість, за адресою [ADDRESS] забезпечено облік природного газу відповідно до вимог Закону в редакції, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин, тому позовні вимоги позивачів є безпідставними та не підлягають задоволенню. Вказував, що у AT «Криворіжгаз» виникає право, а не обов`язок виконувати роботи з оснащення лічильниками, а у споживача - обов`язок щодо забезпечення комерційного обліку природною газу, споживачем якого він є за рахунок різних джерел фінансування. Для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційною ВОГ у Оператора ГРМ використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. Таким чином AT «Криворіжгаз» правомірно встановлено загально будинковий ВОГ згідно законодавства України, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Зазначав, шо за актом № 2043 від 04.01.2022 року було знято загально будинковий вузол обліку природного газу в будинку [ADDRESS] у зв`язку із непрацездатністю 5 січня 2022 р., тому є безпідставними вимоги про визнання незаконними дій з встановлення загально будинкового вузла обліку природного газу в такому будинку та про режим нарахування об`ємів спожитого природного газу за показаннями загально будинкового вузла обліку природного газу для побутових споживачів природного газу. Звертав увагу на те, що вирішення питання про визнання незаконним дії щодо встановлення загально будинкового лічильника газу по [ADDRESS] буде стосуватися прав та законних інтересів інших споживачів, мешканців такого будинку, розподіл природного газу яким здійснюється відповідно до показників загально будинкового лічильника газу. Додавав, що оскільки загально будинковий лічильник газу по [ADDRESS] було встановлено та опломбовано 19 серпня 2016 р., то строк позовної давності для звернення до суду із вимогою щодо визнання незаконним дій з встановлення відповідачем загально будинкового лічильника газу по [ADDRESS] закінчився, тому й похідні позовні вимоги про визнання незаконним встановленого режиму нарахування об`ємів природного газу й зобов`язання з 25 січня 2017 року поновити режим нарахування відповідно до норм споживання, як похідні від основної позовної вимоги визнання незаконним дій з встановлення загально будинкового лічильника газу, також задоволенню не підлягають через сплив строків позовної давності. Зауважував, що за п. «а» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природною газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, на яких газ використовується тільки для приготування їжі до 1 січня 2023 року, тому в разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ньому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного гачу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Отже, прийняття рішення про права та обов`язки сторін у цій справі на майбутнє неприпустиме, тому також не підлягає задоволенню вимоги з визнання права на забезпечення індивідуальними лічильниками газу за рахунок відповідача через не доведення порушення прав позивачів з боку АТ «ОГРС «Криворіжгаз». На підставі викладеного просив суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивачів про визнання незаконним дій щодо встановлення загально будинкових вузлів обліку газу в буд. [ADDRESS] , визнання незаконним встановленого режиму нарахування об`ємів природного газу та зобов`язання з 25 січня 2017 року поновити режим нарахування відповідно до норм споживання, а також відмовити у задоволенні позовних вимог позивачам у повному обсязі. Ухвалою суду від 25 листопада 2022 року позовні вимоги [PERSON] до АТ «ОГРС «Криворіжгаз» про визнання незаконними дії щодо збільшення норми використання природного газу, визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників були залишені без розгляду. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених нею позовних вимог. Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, підтримуючи заявлені ними вимоги та доводи викладені на обґрунтування позовної заяви, просили суд задовольнити їх позов повністю. Представник відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог, посилалась на наведені у відзиві обґрунтування АТ «ОГРС «Криворіжгаз», додаючи, що відповідач діє виключно в межах чинного законодавства, тому просила суд відмовити у задоволенні позову повністю. При цьому представник відповідача визнавала факт користування позивачами послугами АТ «ОГРС «Криворіжгаз», як побутовими споживачами природного газу по [ADDRESS] протягом спірного періоду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку [ADDRESS] , що підтверджується паспортними даними позивачів та правовстановлюючими документами на їх житло. Так суд встановив, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] на підставі договору дарування від 9 липня 2002 року, а [PERSON] є власницею кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2007 року. Також належність на праві власності [PERSON] з 29 жовтня 2016 року кв. [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріально, реєстр № 1566. Споживачами з отримання природного газу є позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які регулярно сплачували рахунки про сплату послуг з газопостачання за адресами свого проживання в будинку [ADDRESS] , що підтверджується долученими до справи платіжками з ТОВ «Нова-Ком». Також користування позивачами, як побутовими споживачами, послугами АТ «ОГРС «Криворіжгаз» з розподілу природного газу підтверджується: інформацією [PERSON] від ТОВ «Нова-Ком» про нараховані суми для оплати відповідних послуг за період з 2018 по 2022 роки; інформацією [PERSON] з ТОВ «Нова-Ком» про нараховані суми для оплати відповідних послуг за період з 2019 по 2022 роки; відомостями [PERSON] з єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків за період з 2018 по 2022 роки; копіями квитанцій [PERSON] за період з 2017 по 2022 роки, а також Типовим договором розподілу природного газу, долученим до справи. На підставі Постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», що були затверджені за період з 2011 року по 31 травня 2017 року, регулятором, до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м. природного газу. Так, зокрема, згідно із Додатком №1 до Постанови НКРЕКП №150 від 28.12.2011 року, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 м. куб. природного газу, які становлять 6,96 грн., а згідно із Додатком №1 до Постанови НКРЕКП № 1625 від 27.09.2016 року в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 м. куб. становлять 25,20 грн. У судовому засіданні встановлено, що позивачі проводили оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, що підтверджується розрахунком отримання ПАТ «Криворіжгаз» в структурі тарифу суми встановлення лічильника газу населенню за період з 2011 року по 31 травня 2017 року. Відповідно до відповіді від 8 листопада 2017 року Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради вбачається, що вказаним Управлінням не готувались проекти рішень Криворізької міської ради та виконкому Криворізької міської ради про врегулювання договірних відносин з ПАТ «Криворіжгаз» щодо зняття показань будинкових вузлів обліку газу. Судом також було встановлено, що за актом № 9781 від 19 серпня 2016 року пломбування комерційного вузла обліку газу та актом перевірки № 9781 від 19 серпня 2016 року по вул. Соколовській (Панкєєва) 9 в м. Кривому Розі представниками відповідача було опломбовано загально будинковий лічильник газу С40 № 20310. При цьому за актом від 4 січня 2022 року № 2045 встановлено, що по [ADDRESS] представниками відповідача було знято через непрацездатність загально будинковий лічильник газу С40 № 20310, що підтверджується довідкою про непрацездатність такого засобу вимірювальної техніки від 5 січня 2022 року. Також з розрахунків, наданих суду представником відповідача, фактично розподіленого об`єму природного газу споживачам по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] вбачається, що починаючи з червня 2019 року по січень 2020 року включно, а також з липня 2020 року по листопад 2021 року включно розподіл об`єму природного газу таким споживачам відбувався за об`ємами загально будинкового лічильнику газу. Натомість, з розрахунків, наданих суду представником відповідача, фактично розподіленого об`єму природного газу споживачам по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] також вбачається, що починаючи з лютого 2020 року по червень 2020 року включно, а також з грудня 2020 року по теперішній час розподіл об`єму природного газу таким споживачам відбувається за середнім обсягом споживання газу за три попередні місяці. Відповідно до п. 33 ч. 1 ст. 1\~Закону України «Про ринок природного газу» ринок природного газу сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ). Суд зазначає, що серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність за п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу». Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу». Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500. На підставі ч. 1 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу» з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу. Отже, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно із ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції від 10 жовтня 2015 року) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі з 1 січня 2018 року. Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання незалежно від наявності газових лічильників. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції від 20 січня 2018 року) загально будинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». При цьому до 20 січня 2018 року питання встановлення загально будинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами. Так за абз. 3-5 п. 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46 передбачалось, що: ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи; встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку; \~власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо\~та оператор газорозподільної системи зобов`язані\~врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Відповідно до п. 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загально будинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Отже, для встановлення загально будинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку, бо повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Також відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. У свою чергу таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку за ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Таким чином будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності. Встановлення загально будинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності. Разом із тим суд вказує, що на підставі приписів ч. 7 ст. 319, ч. 2 ст. 321 ЦК обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом. Тобто з урахуванням положень абз. 2 ч. 2 ст. 4 ЦК такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України, що кореспондується із п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України, за яким правовий режим власності визначається виключно законами України. Виходячи з наведеного слідує висновок, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному ст. 10 Закону\~України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~(або в порядку ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). При цьому будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання, надаючи оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загально будинкового лічильника. Отже, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загально будинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так й після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року по справі № 212/5836/17. Суд звертає увагу, що у питанні правомірності встановлення загально будинкового лічильника газу можна виокремити такі режими регулювання: 1)\~до 20 січня 2018 року за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо; 2) з 20 січня 2018 року загально будинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року по справі № 212/5836/17. Суд звертає увагу на те, що ані норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ані норми Закону України «Про ринок природного газу» не ставлять у залежність визначення обсягу споживання населенням природного газу від наявності чи відсутності загально будинкового лічильника газу. Закон України від 21 грудня 2017 року «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року. Отже, з 1 січня 2018 року почало діяти правило про облік до моменту встановлення лічильників газу за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Це положення не пов`язується з наявністю загально будинкового лічильника газу. Таким чином, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за даними лічильників газу; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання. Натомість, 5 березня 2021 року Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо перегляду термінів встановлення споживачам лічильників природного газу" знову змінив строки постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, з 1 січня 2023 року. Ці зміни набули чинності 28 березня 2021 року. Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загально будинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загально будинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ. Таким чином, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2023 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. З огляду на необхідність забезпечення принципу високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу слід визнати, що односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загально будинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а значно ширше в контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Суд встановив, що в управителя будинку [ADDRESS] чи співвласників такого багатоквартирного будинку відсутні договірні відносини з АТ «Криворіжгаз» щодо зняття показань будинкового (загально будинкового) вузла обліку та лічильників газу, а також щодо проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загально будинкового) вузла обліку природного газу в такому будинку, а також відсутня чи їх згода в порядку ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Крім того суд вказує, що у справі немає даних, що позивачі відмовилися від встановлення їм індивідуальних лічильників природного газу або чинили перешкоди представникам відповідача у встановленні лічильника природного газу. З огляду на викладене односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загально будинкового лічильника газу за відсутності договірних відносин та без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід однозначно кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 чи після цієї дати. У разі ж не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2023 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Так 23 березня 2016 року Кабінет Міністрів України як повноважний суб`єкт, прийняв постанову № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі постанова № 203), що мала усунути неналежний стан правового регулювання у відносинах між постачальником та споживачем природного газу, який немає лічильника. Однак 30 травня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 826/2507/18 про, зокрема, визнання протиправною та нечинною постанову № 203, а 9 серпня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд та 27 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду залишили без змін таке рішення. В подальшому 30 січня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» (далі постанова № 63), якою, зокрема, затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203. Натомість, 21 лютого 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва постановив ухвалу по справі № 640/2305/19, якою забезпечив позов шляхом зупинення дії зазначених пунктів постанови № 63. 27 лютого 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 143 «Питання споживання природного газу» (далі постанова № 143), яка за змістом відповідає нормам постанови № 63, однак дія яких було також зупинено судом по справі № 640/2305/19. Зокрема, уряд у постанові № 143 затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203. 14 серпня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/2305/19 ухвалив рішення про визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 63, а 13 листопада 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд залишив без змін рішення суду першої інстанції. 10 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року. 13 лютого 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва по справі № 640/13591/19 ухвалив рішення про, зокрема, визнання протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 143. 2 червня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. 8 липня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року. Враховуючи зазначене, виникла прогалина у правовому регулюванні відносин щодо споживання населенням природного газу за відсутності лічильників. Суд з огляду на викладене звертає увагу на те, що особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів. Отже, суд бере до уваги, що позивачі мають правомірні очікування стосовно законності й дійсності юридичних актів, які приймають органи публічної влади. Таким чином у разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу. Так у спірний період такими постановами Кабінету Міністрів України слід вважати: 1) постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з\~1 лютого 2016 року до 7 лютого 2019 року; 2) постанову Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 8 лютого 2019 року та до 6 березня 2019 року; 3) постанову Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 7 березня 2019 року та до затвердження Кабінетом Міністрів України нових норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року по справі № 212/5836/17. Отже, дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу на підставі показників загально будинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загально будинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку. За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу на підставі показників загально будинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Якщо ж з будь-яких причин установити загально будинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року по справі № 212/5836/17. Суд, натомість, вказує, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за ч. 4 ст. 267 ЦК. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Судом встановлено, що споживачі зобов`язані щомісячно сплачувати послуги з розподілу природного газу по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з розподіл природного газу обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу. Аналогічно у позивачів, як побутових споживачів природного газу, виникає право вимоги про визнання режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу за показаннями загально будинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу по [ADDRESS] із зобов`язанням АТ «ОГРС «Криворіжгаз» поновити для побутових споживачів природного газу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] режим нарахування природного газу відповідно до встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання природною газу населенням у разі відсутності газових лічильників виникало з дня отримання в платіжках розміру обсягів спожитого газу за загально будинковим приладом обліку. Натомість, суд звертає увагу на те, що про факт встановлення у буд. [ADDRESS] загально будинкового приладу обліку позивачі, як побутові споживачі природного газу, були обізнані ще з січня 2017 року, з моменту введення у експлуатацію такого приладу та отримання в платіжках нарахування об`ємів спожитого газу відповідно до його показів. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Також суд звертає увагу на те, що з 4 січня 2022 року загально будинковий лічильник газу був знятий через його несправність з буд. [ADDRESS] . Отже, враховуючи наведені висновки суду, а також зважаючи на принцип ефективного способу захисту порушених прав, суд погоджується з позицією представника відповідача в частині того, що вимоги позивачів про визнання незаконними дії АТ «ОГРС «Криворіжгаз» з встановлення загально будинкового вузла обліку газу в буд. [ADDRESS] , незважаючи на те, що такі дії, як було встановлено судом, були незаконними, слід залишити без задоволення внаслідок пропуску строку позовної давності, що є підставою для відмови у частині таких вимог. Натомість, суд вказує, що режим нарахування об`ємів спожитого природного газу за показаннями загально будинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу не є одномоментним, а триває протягом певного періоду, кожного місяця, тому право захисту позивачів у цій частині заявлених ними вимог виникало кожного разу при нарахуванні об`ємів спожитого газу відповідно до показів загально будинкового приладу обліку газу. Таким чином вимоги позивачів, як побутових споживачів природного газу, в частині як визнання незаконним встановлений відповідачем режим нарахування об`ємів спожитого природного газу за показаннями загально будинкового прибору обліку газу, так й зобов`язання АТ «ОГРС «Криворіжгаз» поновити для них режим нарахування природного газу відповідно до встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання природною газу населенням у разі відсутності газових лічильників відповідно підлягає задоволенню в межах строків загальної трирічної позовної давності (ст. 257 ЦК), тобто з 01.07.2019 року, оскільки про порушення свого права у липні 2019 року вони мали змогу дізнатись лише у серпні 2019 року, отримавши платіжки за обсяг спожитого газу. При цьому позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів у серпні 2022 року, тобто поза межами строку позовної давності щодо вимог, які стосуються періоду з січня 2017 року по червень 2019 року включно, тому в цій частині їх позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи, що за інформацією відповідача з розрахунків фактично розподіленого об`єму природного газу позивачам по [ADDRESS] , 35, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] вбачається, що з лютого 2020 року по червень 2020 року та з грудня 2020 року по теперішній час розподіл об`єму природного газу таким споживачам відбувався без врахування показаннями загально будинкового прибору обліку газу, то незаконним встановлений Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної мережі «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу та поновлення для позивачів режиму нарахування природного газу відповідно до встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання природною газу населенням у разі відсутності газових лічильників підлягають саме періоди нарахування об`ємів спожитого природного газу за показаннями загально будинкового прибору обліку газу по [ADDRESS] . При цьому АТ «Криворіжгаз»\~повинен поновити позивачам режим нарахування природного газу саме відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного\~газу». Суд також вказує, що згідно із п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. За постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 квітня 2015 року № 1274 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривого Рогу (крім житлового масиву «Інгулець» Інгулецького району в м. Кривому Розі) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз», тому АТ «Криворіжгаз» є оператором ГРМ, правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз». Згідно із положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2023 року. Установлено, що позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до п. 1.1-1.3 Типового договору вбачається, що договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Суд установив, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ та його розподіл. Згідно із Типовим договором АТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Аналогічна правова\~позиція була\~викладена Великою\~Палатою Верховного\~Суду у\~постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 214/2435/17. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд дійшов висновок, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2023 року. При цьому встановлення загально будинкового вузла обліку газу без погодження із позивачами та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загально будинкового вузла обліку газу порушують права позивачів, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачами. Доводи представника відповідача, що Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено розрахунок доцільності встановлення загально будинкових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, у якому встановлення будинкового вузла обліку газу за адресою: [ADDRESS] визнано доцільним, суд вважає такими, що не звільняють його від обов`язку відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам. Зважаючи, що позивачі виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, суд робить висновок, що вимоги ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів, волевиявлення яких на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Разом з тим, як установив суд, відповідач не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 214/2435/17. Суд зауважує, що факт пред`явлення позову свідчить про наявність спору між сторонами, вирішення якого не може ставитися у залежність від відсутності досудового звернення позивачів до відповідача та отримання відповідної відмови. Отже, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачами, як побутовими споживачами природного газу, права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача, зобов`язавши АТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за власний рахунок у термін до 1 січня 2023 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників позивачам. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 210/5132/19. Доводи представника відповідача про те, що право позивачів на забезпечення та встановлення лічильників природного газу за рахунок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу визнано та закріплено положеннями закону із визначення чіткого строку, до якого має бути встановлено лічильники, оскільки цей строк не настав, то право споживачів на забезпечення лічильниками газу не порушено, безпідставні. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 жовтня 2020 року по справі № 212/6606/17. Посилання представника відповідача на те, що з 1 липня 2023 року за заявою споживача тимчасово припинено газопостачання [PERSON] , також не впливає на право останнього на встановлення йому за рахунок АТ «ОГРС «Криворіжгаз» індивідуального газового лічильника. На підставі ст. 141 ЦПК, оскільки при подані до суду позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були звільнені від сплати судового збору у загальному розмірі 9924 грн. (992,40 х 5 х 2 = 9924), враховуючи кількість позивачів та кількість вимог немайнового характеру кожного з них, то зважаючи на часткове задоволення судом заявлених ними вимог, в межах позовної давності, то з відповідача підлягає стягненню саме на користь держави судовий збір у розмірі відповідно 4962 грн. (9924 / 2 = 4962).

Outcome: partial