Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

В лютому 2019р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції.В обґрунтування позову зазначено, що є власником будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В 2014 р. внаслідок терористичного акту, під час проведення антитерористичної операції в смт.Лозівський, що є загально відомим фактом, в житловий будинок влучив снаряд та зруйнував його. Факт непридатності домоволодіння для проживання підтверджується зверненням до СБУ. Просить відшкодувати 681 430 грн. заподіяну шкоду за зруйноване майно, 200 000грн. моральну шкоду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. В подальшому просила розглядати в відсутність. Надав відповідь на відзив. Представник відповідача КМУ надав відзив. Вважає, що правові підстави застосування у спірних правовідносинах статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відсутні. Крім того, позивачами не прийнято заходів щодо визначення реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого будинку та не надано доказів проведення експертизи в порядку, визначеному ЦПК України, також в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача за отриманням компенсації за пошкоджений житловий будинок відповідно до вказаного Порядку та відмова у наданні компенсації за зруйноване житло, тобто відсутні правові підстави для виплати компенсації за рішенням суду. В подальшому просив розглядати в письмовому провадженні.. Представник відповідача ДКСУ відзив не надав. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.09.2019р. відкрито провадження по справі в порядку загального. Позивач є власником будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням № 7/85 від 22.09.2003р.Лозіської селищної ради, технічним планом на будинок. В літку 2014р. внаслідок терористичного акту, під час проведення антитерористичної операції в смт.Лозівський, в житловий будинок влучив снаряд та зруйнував його. Факт непридатності домоволодіння для проживання підтверджується фото, листом ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 15.03.2018р. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Позивач звернувся до суду, мотивувавши позов, зокрема й тим, що не отримав від держави відшкодування за пошкодження (знищення) їх майна, на яке позивач, на його думку, мають право згідно з законодавством України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому позивач зазначив, що право на судовий захист гарантовано Конституцією України, а право на відшкодування шкоди передбачено статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», статтею 86 Кодексу цивільного захисту України. Отже, зобов`язання держави Україна стосовно поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів та у випадку втрати контролю над частиною власної території. Положення преамбули Конвенції вказують на те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні. Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Позивач обґрунтував розмір завданої йому шкоди опосередкованою вартістю знищеного житла станом на 02 жовтня 2017 року,

Outcome: partial