Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про витребування майна (предмету лізингу) з чужого незаконного володіння, а саме: колісного транспортного засобу (автомобілю) марки FORD, модель Focus, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , державних номерних знаків, ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Позов мотивований наступним. 25.05.2021 між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» (далі - лізингодавець) та [PERSON] (далі - первісний лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № КВ-1197. Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав та придбав предмет лізингу, а саме автомобіль «FORD Focus», 2016 року випуску, шасі [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8048 від 27.05.2021, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та передав у користування первісному лізингоодержувачу на підставі акту приймання-передачі від 27.05.2021. Первісний лізингоодержувач не здійснював оплату щомісячних лізингових платежів, відповідно до договору фінансового лізингу, продовжуючи незаконно експлуатувати предмет лізингу на безоплатній основі. 24.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», первісним лізингоодержувачем [PERSON] та [PERSON] (далі -новий лізингоодержувач) укладено договір про переведення прав та обов`язків. Відповідно до умов цього договору з моменту підписання сторонами вказаного договору новий лізингоодержувач зобов`язується виконувати всі умови договору фінансового лізингу, які мав би виконати первісний лізингоодержувач з моменту його укладення до повного виконання всіх передбачених ним зобов`язань. На підставі акту приймання передачі майна від 24.11.2021 первісний лізингоодержувач передав, а новий лізингоодержувач прийняв у володіння та користування предмет лізингу у справному (належному до використання за призначенням) технічному стані та погодився зі всіма наявними в предметі лізингу пошкодженнями. Згідно із п.п. 2.1.2. Загальних умов лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати на користь лізингодавця лізингові платежі. Відповідач системно не виконував визнаний договором графік сплати платежів, через що ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» із метою захисту своїх інтересів як власника, на підставі погодженої сторонами у договорі позасудового вирішення спору в частині користування об`єктом лізингу в межах застосування захистів самозахисту інтересів, направило відповідачу повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу шляхом сплати заборгованості в сумі 91 164,98 грн. на рахунок лізингонадавача у строк до 23-59 год. 11.08.2022. Вказану вимогу відповідач не виконав. У зв`язку із порушенням умов договору щодо своєчасної сплати лізингових платежів, позивачем було направлене повідомлення про одностороннє розірвання (відмову від) договору фінансового лізингу із вимогою про повернення об`єкту фінансового лізингу власнику - ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ». Граничний строк повернення автомобіля до 17-00 год. 23.08.2022, проте об`єкт фінансового лізингу власнику не повернуто. Ухвалою судді від 28.09.2022 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у судове засідання. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 25.05.2021 між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № КВ-1197, предметом якого був автомобіль «FORD Focus», 2016 року випуску, шасі [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] . Відповідно до положень чч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно з вимогами чч. 1, 2 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 1.1. Загальних умов Договору лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу транспортний засіб (далі - предмет лізингу), найменування, марка, модель, рік випуску, характеристики, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у договорі, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав та придбав предмет лізингу, а саме автомобіль «FORD Focus», 2016 року випуску, шасі [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8048 від 27.05.2021, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та передав у користування первісному лізингоодержувачу на підставі акту приймання-передачі від 27.05.2021. 27.05.2021 між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та первісним лізингоодержувачем укладена додаткова угода № 1 до договору фінансового лізингу № КВ-1197 від 25.05.2021, у якій сторони дійшли згоди викласти п. 9 договору фінансового лізингу (графік внесення лізингових платежів) в редакції додаткової угоди № 1. Натомість, належного виконання первісним лізингоодержувачем обов`язків за договором фінансового лізингу лізингодавець не отримав. В подальшому, 24.11.2021 між лізингодавцем ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», первісним лізингоодержувачем [PERSON] та новим лізингоодержувачем [PERSON] укладено договір про переведення права та обов`язків. Згідно із п. 1 договору про переведення прав та обов`язків лізингоодержувач переводить на нового лізингоодержувача свої зобов`язання (в тому числі щодо сплати лізингових та інших платежів) за договором фінансового лізингу № КВ-1197 від 25.05.2021, укладеного між лізингодавцем і первісним лізингоодержувачем, а новий лізингоодержувач приймає на себе зазначені зобов`язання первісного лізингоодержувача за договором фінансового лізингу. Згідно п. 2 договору про переведення прав та обов`язків підписання цього договору до нового лізингоодержувача за договором фінансового лізингу переходять грошові зобов`язання перед лізингодавцем зі сплати грошових коштів в сумі 198 973,05 грн., що може змінюватися відповідно до умов договору фінансового лізингу, з яких зобов`язання щодо сплати простроченої заборгованості за лізинговими платежами, яка є непогашеною первісним лізингоодержувачем на день укладення цього договору в розмірі 0 грн., зобов`язання щодо сплати простроченої заборгованості за платежами з сервісного обслуговування 0 грн., зобов`язання щодо сплати штрафних санкцій 0 грн., зобов`язання щодо сплати інших нарахованих та несплачених первісним лізингоодержувачем платежів (в т.ч. компенсація будь-яких витрат) 0 грн. Відповідно до п. 4 договору про переведення прав та обов`язків з моменту підписання сторонами цього договору, до нового лізингоодержувача переходять у повному обсязі усі права та обов`язки первісного лізингоодержувача за договором фінансового лізингу. Пункт 5 договору про переведення прав та обов`язків передбачає, що новий лізингоодержувач повідомлений про вимоги, права та обов`язки сторін за договором фінансового лізингу між первісним лізингоодержувачем і лізингодавцем. Згідно із п. 6 договору про переведення прав та обов`язків, з моменту підписання сторонами цього договору новий лізингоодержувач зобов`язується виконувати всі умови договору фінансового лізингу, які мав би виконати первісний лізингоодержувач з моменту його укладення до повного виконання всіх передбачених ним зобов`язань. Новий лізингоодержувач зобов`язується виконати грошові зобов`язання щодо сплати простроченої заборгованості, яка є непогашеною первісним лізингоодержувачем на день укладення цього договору за лізинговими платежами, зобов`язання щодо сплати простроченої заборгованості за платежами з сервісного обслуговування, зобов`язання щодо сплати штрафних санкцій, зобов`язання щодо сплати інших нарахованих та не сплачених первісним лізингоодержувачем платежів (в т.ч. компенсація будь-яких витрат) розмір яких вказано в п. 2 цього договору, протягом піти днів з дня укладення цього договору (п. 8 договору про переведення прав та обов`язків). 24.11.2021 складений акт приймання передачі майна до договору про переведення прав та обов`язків за договором фінансового лізингу № КВ-1197 від 25.05.2021, відповідно до якого, зокрема: первісний лізингоодержувач передав, а новий лізингоодержувач прийняв у володіння та користування предмет лізингу (автомобіль «FORD Focus», 2016 року випуску, шасі [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] ); новий лізингоодержувач прийняв предмет лізингу у справному (належному до використання за призначенням) технічному стані, та погоджується зі всіма наявними в предметі лізингу пошкодженнями. Відповідно до пунктів загальних умов новий лізингоодержувач зобов`язаний: прийняти об`єкт лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору фінансового лізингу; вчасно та у повному обсязі сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, а також інші платежі відповідно до умов договору, а також штрафні санкції відповідно до положень договору та інші платежі, які пов`язані з використанням об`єкта лізингу виключно на рахунки лізингодавця; у разі закінчення строку фінансового лізингу, а також у разі дострокового припинення договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмету лізингу, повернути предмет лізингу у належному стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором фінансового лізингу. Згідно із п. 2.1.1. загальних умов лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати на користь лізингодавця лізингові платежі: авансовий платіж не пізніше дати та у розмірі визначених в графіку внесення лізингових платежів, до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу у володіння та користування; наступні лізингові платежі, кожен з яких складається з відшкодування частини вартості предмета лізингу, комісії (винагороди) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу та інші платежі в т.ч. платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу. Відповідач системно не виконував визнаний договором графік сплати платежів. 01.08.2022 ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» направило відповідачу повідомлення про усунення перешкод за договором фінансового лізингу шляхом сплати заборгованості в сумі 91 164,98 грн. на рахунок лізингонадавача у строк до 23-59 год. 11.08.2022. Відповідач не виконав також вимогу зазначену у повідомленні про усунення порушення за договором фінансового лізингу. У відповідності до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом. Водночас, за змістом п. 8.4 Загальних умов, у разі якщо протягом 10 календарних днів з дати направлення відповідного повідомлення, з метою досудового врегулювання, лізингоодержаувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить об`єкт лізингу, а також при настанні обставин, передбачених п. 8.2.5 Загальних умов договору, лізингодавець направляє на адресу лізингоотримувача, вказану в договорі, цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) і повернення об`єкта лізингу лізингодавцю. Лізингоодержувач або його законний представник, зобов`язаний за свій кошт протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. 13.08.2022 ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» надіслало відповідачу повідомлення про одностороннє розірвання (відмову від) договору фінансового лізингу із вимогою про повернення об`єкту фінансового лізингу власнику шляхом самостійного доставлення транспортного засобу на адресу місцезнаходження лізингодавця: м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, 5, оф. 220, з граничним строком повернення автомобіля до 17-00 год 23.08.2022. Відповідно до комісійного акту № 23-08/22 від 23.08.2022, автомобіль «FORD Focus», 2016 року випуску, шасі [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , у визначений строк не повернуто власнику - ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», як об`єкт фінансового лізингу за договором фінансового лізингу № КВ-1197 від 25.05.2021. А частиною 1 ст. 18 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що у разі повернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу, у тому числі з підстав розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках, визначених договором фінансового лізингу та цим Законом, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу лізингодавцю у стані, в якому такий об`єкт було отримано від нього, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу. Згідно з вимогами стст. 525, 526 і 527 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2). Особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (стст. 215-235 Цивільного кодексу України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (стст. 330, 338 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права. Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до закріпленого в статті 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання за ст. 388 Цивільного кодексу України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Власник майна - це та особа, яка має законні права володіти, користуватися, розпоряджатися майном, що вибуло до добросовісного набувача поза волею власника. ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» є належним власником автомобіля «FORD Focus», 2016 року випуску, шасі [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , що підтверджується матеріалами справи. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем, в свою чергу, жодних доказів відповідно до положень стст. 76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог не надано. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ). Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також врахувавши встановлені під час розгляду справи обставини, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 3 627,03 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved