Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивачка [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтувала тим, що вона з 07.07.2006 року є власницею квартири за вказаною адресою. В належній їй квартирі зареєстрований її брат [PERSON] , який у квартирі фактично не проживає, так як тривалий час мешкає за кордоном. Реєстрація відповідача [PERSON] у житловому приміщенні, належному позивачці, створює останній перешкоди у користуванні правом власності. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав. Заяви (клопотання) учасників справи. 16.09.2022 року до відкриття провадження у справі представником позивачки адвокатом Михалків Б.С. подано заяву, в якій просить суд залишити позовну вимогу до [PERSON] без розгляду, в іншій частині позовних вимог просив відкрити провадження. 23.11.2022 року представником позивачки адвокатом Михалків Б.С. подано заяву, в якій повідомив про неможливість позасудового врегулювання спору, на підтвердження чого надав відповідь відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 17.11.2022 року за №3005/13-21. 28.11.2022 року представником позивачки адвокатом Михалків Б.С. подано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2022 справу передано на розгляд на судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2022 року позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] повернуто позивачу; в частині позовних вимог до [PERSON] відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Оскільки відповідач, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено розглядати справу в заочному порядку, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивачка [PERSON] /прізвище змінено з [PERSON] на [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] / з 07.07.2006 року являється одноосібною власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджено копією договору купівлі - продажу від 07.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №918; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11815531 від 12.09.2006 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №316160648 від 28.11.2022 З довідки ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС» №81 від 29.04.2022 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: позивачка [PERSON] , її доньки [PERSON] та [PERSON] ; мати [PERSON] , брат [PERSON] , дружина брата [PERSON] , донька брата [PERSON] , син брата [PERSON] , син брата [PERSON] , донька брата [PERSON] . Відповідно до даних акту перевірки №С-18 від 19.04.2022 року, затвердженого директором ТОВ «Житло - сервіс» Тереняк Б.І., в квартирі [ADDRESS] , фактично проживає 4 особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено, що [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у вказаній квартирі з квітня 2019 року. Оцінка Суду. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилася у спірний будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка є власником спірної квартири. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний і протягом тривалого часу в квартирі не проживає, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення права відповідача користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірній квартирі, користується нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку, не надано. При цьому, тривала відсутність [PERSON] свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що він не є власником житла, а тому припинення права користування відповідача не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved