Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 05.05.2015 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.02.2022 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, на даний час вона з відповідачем проживають окремо, діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей та не надає матеріальної допомоги. Діти мають психологічну затримку в розвитку та перебувають під медичним наглядом, що тягне за собою додаткові витрати на педагогів, лікарів та медикаментозне лікування. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач працює та має постійний заробіток, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по ј частині з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дітей. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.09.2022 року цивільну справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу в її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи як засобами поштового зв`язку, так і за допомогою СМС-повідомлень, своїм правом подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та наявністю згоди позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.05.2015 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.02.2022 року. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також встановлено, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти за станом здоров`я мають особливі потреби. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по ј частині з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дітей, а тому задовольняє позовні вимоги. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 21.09.2022 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved