Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив та просить ухвалити рішенням, яким визнати автомобіль марки Chevrolet Aveo Хетчбек В, номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , синього кольору спільною сумісною власністю подружжя, залишити у власності [PERSON] в порядку поділу майна подружжя даний автомобіль, стягнувши з відповідачки на його користь грошову компенсацію за належну йому Ѕ частину автомобіля в сумі 86\~000 гривень, після сплати грошової компенсації [PERSON] припинити право власності на Ѕ частину автомобіля за [PERSON] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 19 лютого 2005 року вступив шлюб з відповідачкою [PERSON] , який зареєстровано у відділі РАЦС Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 160. Від подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] на утримання якого позивач надає кошти систематично в добровільному порядку. На теперішній час подружні стосунки між ними припинено. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 20 грудня 2021 року шлюб розірвано та стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В період зареєстрованого шлюбу позивачем і відповідачем було придбано автомобіль марки Chevrolet Aveo Хетчбек В, номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який за їх спільною згодою було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Враховуючи, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу, то він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вартість спірного автомобіля оцінюється в сумі 172\~000 гривень, еквівалентній 4000 доларів США, відповідно вартість Ѕ частини становить 86000 гривень, що еквівалентно 2000 доларів США станом на 26 вересня 2022 року. У судове засідання позивач не з`явився, надійшла заява про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в\~судове засідання\~не з`явилась,\~надійшла заява\~про розгляд\~справи без\~її участі,\~уточнені позовні\~вимоги визнала\~повністю,\~з вартістю\~Ѕ частини\~автомобіля 86000\~грн згодна. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2005 року позивач з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦС Сумського міського управління, актовий запис № 160, що не оспорюється сторонами. Рішенням Сумського районного суду Сумської області №587/2428/21 від 20 грудня 2021 року шлюб розірвано та стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що не оспорюється сторонами. Як вказує позивач та не оспорено відповідачем, під час шлюбу, було придбано автомобіль марки Chevrolet\~Aveo\~ Хетчбек\~В,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~2006\~року випуску,\~синього кольору,\~номерний знак\~ [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] відповідачка є власницею автомобіля марки Chevrolet\~Aveo\~ Хетчбек\~В,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~2006\~року випуску,\~синього кольору,\~номерний знак\~ [NUMBER] , право власності на автомобіль було зареєстроване за відповідачем [PERSON] з 20 травня 2016 року з правом користуванням позивачем [PERSON] (а.с.5). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] відповідачка є власницею автомобіля марки Chevrolet\~Aveo\~ Хетчбек\~В,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~2006\~року випуску,\~синього кольору,\~номерний знак\~ [NUMBER] , право власності на автомобіль було зареєстроване за відповідачем [PERSON] з 30 листопада 2018 року (а.с.41). Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. До розірвання шлюбу кожен із подружися може вимагати поділу спільного майна у будь- який час. Позовна давність до таких вимог не застосовується (ч. 1 ст. 72 СК). Це правило підвищує можливості судового захисту майнових прав та інтересів подружжя. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного із подружжя про отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. В разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18) можна ознайомитися за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/87423852, зроблено висновок, що «частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач». Оскільки автомобіль марки Chevrolet\~Aveo\~ ХетчбекВ,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~2006\~року випуску,\~синього кольору,\~номерний знак\~ [NUMBER] придбано сторонами під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved