Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

із позовною заявою про визнання права власності на спадщину за заповітом до суду звернувся [PERSON] . Позов мотивований тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями розташований в [ADDRESS] та земельні ділянки: площею 2,5576 га, площею 1,0454 га, площею 0,4989 га належні на підставі державного акту серії ЧН № 010938 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Ще за життя [PERSON] розпорядилася своїм майном склавши заповіт від 06.04.2016 року посвідчений Патютинською сільською радою за № 15 в якому все своє майно заповіла позивачу у справі, [PERSON] . Позивач у справі, [PERSON] , являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Спадкоємців за законом, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України не має. Також наявність малолітніх дітей на день смерті спадкодавця є відсутньою. До виповнення шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріальної контори та відповідно до ст. 1270 ЦК України прийняв спадщину. Житловий будинок з надвірними будівлями був збудований і введений в експлуатацію в 1977 році та зареєстрований в по господарській книзі 02.01.1980 р. за № 179, що відповідало діючому на той час законодавству. Спадковий будинок відноситься до категорії колгоспного двору. З прийняттям Закону України «Про власність» дана категорія перестала існувати. Право власності перейшло на тих членів колгоспного двору, хто був прописаний на час зазначених змін у будинку. Тобто будинок [ADDRESS] став належати тільки [PERSON] . Вищезгаданий державний акт серії ЧН № 010938 відповідно до якого [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки площею 2,5576 га, площею 1,0454 га, площею 0,4989 га нею був втрачений ще за життя. На даний час відповідно до ст. 25 ЦК України видати нові правовстановлюючі документи на померлих не можливо у зв`язку з припиненням цивільної правоздатності. Тому позивач у справі, [PERSON] не може оформити дану спадщину в нотаріальній конторі та вимушений звернутись до суду з метою захисту свого права на спадщину майна [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, але попередньо надав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, судові витрати з відповідача просить не стягувати. Представник відповідача, Козелецької селищної ради Чернігівської області Чернігівського району у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву у якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у судове засідання не з`явився, але попередньо надав до суду письмову заяву у якій просить судовий розгляд справи провести без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 03 грудня 2021 року Козелецькою селищною радою, актовий запис про смерть № 407. На день смерті [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями розташований в [ADDRESS] та земельні ділянки: площею 2,5576 га, площею 1,0454 га, площею 0,4989 га належні на підставі державного акту серії ЧН № 010938 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Ще за життя [PERSON] розпорядилася своїм майном склавши заповіт від 06.04.2016 року посвідчений Патютинською сільською радою за № 15 в якому все своє майно заповіла позивачу у справі, [PERSON] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] завідувачем Козелецької державної нотаріальної контори Мотовиловець І., була заведена спадкова справа № 245/2021, згідно з якою: 23 грудня 2021 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого тітки [INFO] [PERSON] , 1941 року народження, яка на день смерті проживала [ADDRESS] . Спадщину приймає за заповітом посвідченим [PERSON] секретарем Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 06 квітня 2016 року за реєстровим номером 15. Таким чином, позивач у справі, [PERSON] , являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Спадкоємців за законом, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України не має. Також наявність малолітніх дітей на день смерті спадкодавця є відсутньою. До виповнення шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріальної контори та відповідно до ст. 1270 ЦК України прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 05 серпня 2004 року на ім`я [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 30 червня 2004 року № 287, було виготовлено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,09 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельні ділянки (кадастрові номери: 7422087700:05:001:0156, 7422087700:05:002:0156, 7422087700:05:003:0156) перебувають в оренді. Орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-РЕГІОН КОЗЕЛЕЦЬ». Дата державної реєстрації речового права: 21.07.2015. Вищезгаданий державний акт серії ЧН № 010938 відповідно до якого [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки площею 2,5576 га, площею 1,0454 га, площею 0,4989 га нею був втрачений ще за життя. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки позивачем втрачені, на підтвердження чого в пресі розміщене відповідне оголошення. Також суд вважає необхідним позов в частині визнання за законом права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS] , задовольнити з огляду на наступне. Житловий будинок з надвірними будівлями був збудований і введений в експлуатацію в 1977 році та зареєстрований в по господарській книзі 02.01.1980 р. за № 179, що відповідало діючому на той час законодавству. Спадковий будинок відноситься до категорії колгоспного двору. З прийняттям Закону України «Про власність» дана категорія перестала існувати. Право власності перейшло на тих членів колгоспного двору, хто був прописаний на час зазначених змін у будинку. Тобто будинок [ADDRESS] став належати тільки [PERSON] . На даний час відповідно до ст. 25 ЦК України видати нові правовстановлюючі документи на померлих не можливо у зв`язку з припиненням цивільної правоздатності. Тому позивач у справі, [PERSON] не може оформити дану спадщину в нотаріальній конторі та вимушений звернутись до суду з метою захисту свого права на спадщину майна [PERSON] . Згідно довідки ФОП [PERSON] № 75 від 27.09.2022 року право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , за даними про проведену технічну інвентаризацію, має такі характеристики. Право власності не зареєстровано. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, та має звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як суспільна група «колгоспний двір» існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ, якою було введено в дію Закон України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Так, зважаючи на те, що житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , побудований і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований в сільській раді, він може бути об`єктом спадкування. Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцем не було оформлено правовстановлюючі документи на будинок. Відповідно ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. На підставі наведеного та

Outcome: approved