Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаним\~позовом. В обґрунтування позову\~позивачем зазначеного,\~що 15 листопада 2018 року р. він та відповідач, уклали між собою договір позики коштів. 15 листопада 2018 р. року він передав відповідачу 210 000 (двісті десять тисяч ) гривень суму, обумовлену у договорі позики коштів, яку він згідно укладеного між нами договору, зобов`язувався повернути до 16.11.2020 р. В підтвердження отримання від нього коштів, відповідач дав розписку. У зазначений термін відповідач боргу не повернув. Він писав вимоги, проте відповідач на теперішній час хоч борг і визнає, проте грошові кошти не повертає. Відповідач відмовився повертати йому борг згідно укладеного між ними договору позики коштів, мотивуючи це відсутністю вільних коштів. Борг відповідача підтверджується договором позики та розпискою про отримання ним від нього коштів. На підставі\~вищевикладеного,\~позивач просить\~суд: стягнути з відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) борг за договором позики в сумі 210 000 (двісті десять тисяч ) гривень. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2021 р. відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Відповідач скористався своїм процесуальним правом та надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що не позивача не знає, грошові кошти у нього не позичав, розпису про отримання коштів, на яку посилається позивач, ніколи не писав, тому має намір після надання позивачем оригіналу розписки для дослідження її в судовому засіданні, заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. У судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи за його відсутності. З копії паспорту позивача вбачається, що він зареєстрований на тимчасово окупованій території в Луганській області. Про час, дату та місце слухання справи позивач повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу його проживання, зазначену ним в позові, а саме: [ADDRESS] . За цією адресою, позивач не реєструвався, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя та відповіддю Управління соціального захисту Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, на судовий запит. Із заявами про зміну адреси проживання, позивач до суду не звертався. В зв`язку з поверненням до суду, направлених на адресу позивача, судових повісток без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою», судом було також розміщено на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя оголошення про виклик його в судові за садіння. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», з якої вбачається, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, а також положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, матеріалів справи, з яких вбачається, що позивач проявляв інтерес до цієї справи та дізнався про стан її розгляду та процесуальні рішення по ній з інформації, що містяться на офіційних судових сайтах, суд вважає позивача повідомленим про час, дату і місце слухання справи, та про прийняті судові рішення в межах цієї цивільної справи (копії яких судом також направлялись на адресу проживання позивача, зазначену ним в позові), в тому числі: ухвали суду про відкриття провадження у справі від 11.11.2021 р., ухвали суду від 24.01.2022 р. про визнання явки позивача в судові засідання по справі обов`язковою, ухвали суду від 30.08.2022 р. про витребування оригіналів письмових доказів, доданих позивачем по справі, для дослідження їх в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, наявність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливим розглянути справи за відсутності позивача. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з необґрунтованістю. На підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України, представник відповідача просила не брати до уваги, надані позивачем письмові докази: копії договору позики від 15.11.2018 р., розписки до договору позики від 15.11.2018 р., вимоги позивача про повернення боргу від 02.06.2021 р., оскільки їх оригінали не надані суду для дослідження, а відповідач ставить під сумнів надані копії письмових доказів. Суд, вислухав пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі\~ст.76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України,\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. \~ \~Відповідно до\~ст.95\~ЦПК України,\~письмовими доказами\~є документи\~(крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові\~докази подаються\~в оригіналі\~або в\~належним чином\~засвідченій копії,\~якщо інше\~не передбачено\~цим Кодексом.\~Якщо для\~вирішення спору\~має значення\~лише частина\~документа,\~подається засвідчений\~витяг з\~нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач в своєму позові посилається, що 15 листопада 2018 року між ним та відповідчем укладений договір позики, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 210\~000,00 грн., які зобов`язався повернути до 16.11.2020 р., але в установлений строк не повернув і письмову вимогу позивача від 02.06.2021 р. На підтвердження цих обставин, позивач додав до позову копії вищевказаного договору позики, розписки про отримання відповідачем грошей від 15.11.2018 р., письмової вимоги позивача на адресу відповідача про повернення грошових коштів від 02.06.2022 р. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2022 р. постановлено про витребування оригіналів вищевказаних письмових доказів для їх дослідження в судовому засіданні, враховуючи, що відповідач заперечував, викладені в позові, обставини, та посилався на те, що дані письмові докази є підробленими, і мав намір заявляти клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Вищевказана ухвала суду від 30.08.2022 р. позивачем не виконана, оригінали письмових доказів, доданих до позову, суду, станом на день розгляду справи, не надані. З урахуванням вищенаведеного та положень ч. 6 ст. 195 ЦПК України, суд не може визнати ці письмові докази належними та достовірними, тому не бере до уваги вищевказані письмові докази, копії яких додані позивачем до позову. Згідно ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.\~1047\~ЦК України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно частини першої ст.1049\~ЦК України у разі укладення договору позики на позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, як зазначено у ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивачем не надано суду належних, достовірних доказів на підтвердження існування між сторонам договірних відносин щодо позики грошових коштів, тому заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed