Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу. Позов мотивований тим, що 04.08.2007 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. 27.06.2022 року відповідач [PERSON] звернулася до Мукачівського міськрайонного суду із позовом про розірвання шлюбу та рішенням суду від 23.08.2022 року шлюб було розірвано. Питання про поділ спільного майна в судовому порядку не розглядалось, а також не було досягнуто домовленостей про добровільний поділ спільного майна. Під час перебування у шлюбі, а саме в січні 2022 року сторонами за 13\~000 доларів США було придбано автомобіль марки SKODA OKTAVIA A7, 2016 року випуску, д.н.з.: [NUMBER] , який був зареєстрований на відповідача. У свою чергу, відповідач [PERSON] почала проживати окремо за іншою адресою, забравши із собою значну частину придбаних у шлюбі цінних речей, побутову техніку, правовстановлюючі документи на квартиру, а також забрала вищезазначений автомобіль. Разом з тим, у липні місяці 2022 року, відповідач без згоди позивача, продала автомобіль, а отримані кошти привласнила. Таким чином, позивач вважає, що оскільки відповідач продав спільний автомобіль без його згоди, то він має право на грошову компенсацію Ѕ ринкової вартості даного автомобіля. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.09.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому заперечила щодо задоволення позовних вимог. Відзив мотивований тим, що саме позивач наполягав на продажі спірного автомобіля. Так, 23.07.2022 року був укладений Договір комісії №018190 між ТОВ «Руджеро» та відповідачем і наступного дня, тобто 24.07.2022 року, був укладений Договір купівлі-продажу транспортного засобу за №018190, згідно якого автомобіль було продано за 12\~000 гривень, а отримані кошти були поділено між позивачем та відповідачем порівну. Крім цього, представник відповідача вважає, що позивач повинен був подати до суду Висновок експерта (спеціаліста) про вартість автомобіля, а не на власний розсуд визначати ціну позову і при цьому подати роздруківку із сайту «Авто Ріа», що у свою чергу не є належним та допустимими доказом. Вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.08.2022 року шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10). Із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що автомобіль марки SKODA OKTAVIA A7, 2016 року випуску, д.н.з.: [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] 25.01.2022 року (а.с. 11). Згідно роздруківок із сайту «Авто-Ріа», ринкова вартість автомобіля марки SKODA OKTAVIA A7, 2016 року випуску, складає від 12\~500 доларів США, що еквівалентно 507\~500 гривень по 13\~500 доларів США, що еквівалентно 548\~100 гривень (а.с. 12-14). Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №018190 від 24.07.2022 року ТОВ «Руджеро» продало [PERSON] автомобіль OKTAVIA A7, 2016 року випуску, д.н.з.: [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] 25.01.2022 року, за 12\~000 гривень (а.с. 38-40). Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України та СК України. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. При розгляді справи, суд виходить із того, що у разі, коли між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, чи його компенсацію, що має місце в даному випадку, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення, про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та часки кожного з подружжя в спільному майні, або ж про присудження майна в натурі одному з подружжя із покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. У свою чергу судом встановлено, зокрема із автоматизованої системи Мукачівського міськрайонного суду Д-3 та із рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23.08.2022 року, справа №303/4210/22, 2/303/612/22, що відповідач [PERSON] 27.06.2022 року звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу із позивачем [PERSON] . В поданому позові вона сама зазначила, що також зазначено і в рішенні суду, що із [PERSON] разом не проживають та спільного господарства не ведуть, що у свою чергу свідчить про те, що сторони не проживали разом ще до подання до суду заяви [PERSON] про розірвання шлюбу, тобто до 27.06.2022 року, а спірний автомобіль було відчужено відповідачем 24.07.2022 року, тобто під час розгляду справи судом про розірвання шлюбу і може містити ознаки про умисне ухилення відповідача [PERSON] від можливого поділу спільного сумісного майна подружжя у подальшому. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] здійснила відчуження вищезазначеного автомобіля без згоди іншого співвласника цього майна, тобто позивача. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК . У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Таким чином, суд виходить із права позивача, як одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, останній має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 (справа № 6-1587цс16) та від 22.06.2017 (справа № 6-3058цс16), а також у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 (справа № 755/20923/14-ц), тому суд враховує його під час вирішення цієї справи з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України. Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 61-9018сво18 викладений правовий висновок, згідно з яким у випадку відчуження майна одним з подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. У зв`язку з вищенаведеним, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення грошової компенсації вартості проданого майна є такою, що підлягає задоволенню. Що стосується розміру компенсації, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, то суд виходить, як з розміру вартості транспортного засобу, який був придбаний сторонами в січні 2022 року, що становив 13\~000 доларів США, що і не заперечується відповідачем у справі, ринковою вартістю, зазначеною на веб-сайті «Авто Ріа», з якого слідує, що ціна аналогічного автомобіля коливається від 507\~500 гривень по 548\~100 гривень, так і розміром заявлених позовних вимог, що становить 250\~000 гривень. Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності" передбачено, що вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано. У свою чергу, суд критично ставиться до аргументу представника відповідача зазначеного у відзиві на позовну заяву про те, що відповідач продав спірний автомобіль за 12\~000 гривен, оскільки така сума є значно заниженою, очевидно не відповідає дійсній вартості автомобіля та не є звичайною ринковою ціною за аналогічний автомобіль, а отже порушує права позивача на отримання дійсної компенсації вартості Ѕ частки автомобіля. За таких обставин, беручи до уваги ринкову вартість зазначеного транспортного засобу, придбаного сторонами за час шлюбу та належного їм на праві спільної сумісної власності, а також враховуючи розмір позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі заявлених позовних вимог, тобто у розмірі 250\~000 гривень.

Outcome: approved