Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, у якій просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2022 року в справі № 707/1603/22, яким стягнуто із [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі ј частки від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 27 липня 2022 року і до припинення нею навчання, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, та з дати подання даного позову стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн 00 коп. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2022 року, ухваленим у цивільній справі № 707/1603/22, з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача [PERSON] на її утримання в розмірі ј частки від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 27 липня 2022 року і до припинення нею навчання, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Між тим, позивач стверджує, що відповідач відмовляється сплачувати аліменти на її утримання у визначеному судом розмірі, вказуючи, що не має такої можливості, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, внаслідок чого не має змоги працювати. Водночас, позивач наголошує на тому, що наявність у відповідача інвалідності не звільняє його від сплати визначених судом аліментів на її утримання. Крім того, позивач зауважує, що відповідач не втратив працездатності, а тому спеціально не працевлаштовується з метою уникнення сплати аліментів. Також, позивач зазначає, що відповідач має у власності присадибну земельну ділянку та утримує худобу, а, відтак, має доходи від ведення натурального господарства. Тверда грошова сума аліментів у розмірі 1 500 грн 00 коп. обумовлена тим, що позивач є студенткою Черкаської медичної академії, навчається на денній формі навчання, а тому потребує коштів на придбання наукової літератури, канцелярського приладдя та проїзд до навчального закладу, так як проживає у с. Мошни Черкаського району Черкаської області. Ураховуючи наведене, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 19 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 21 листопада 2022 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; у задоволенні клопотань позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відмовлено /а.с. 17-20/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. У подальшому, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідача було повідомлено про вказаний позов за місцем його реєстрації, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких поштове відправлення отримано [PERSON] особисто 03 листопада 2022 року /а.с. 26/. 17 листопада 2022 року, у межах строку, встановленого судом, від представника відповідача - адвоката Полуніної К.А. на офіційну електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила про те, що відповідач не погоджується з вимогами позивача, оскільки вважає, що підстави для задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів відсутні. Так, із липня 2022 року мінімальний гарантований розмір аліментів для дітей від 6 до 18 років становить 1 372 грн 00 коп. При цьому, [PERSON] не має фінансової можливості сплачувати аліменти навіть у зазначеному вище розмірі, оскільки має великі проблеми зі здоров`ям, внаслідок чого потребує постійного лікування, на що вимушений щомісячно витрачати кошти. Разом з тим, його доходи є мінімальними і їх не вистачає навіть на забезпечення власного життя та купівлі необхідних речей і продуктів. Відтак, зміна способу сплати стягнення аліментів шляхом утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн 00 коп. приведе до того, що за відповідачем лише буде збільшуватись борг по сплаті аліментів, а рішення суду не буде виконуватись у зв`язку з відсутністю у відповідача фінансової можливості. З урахуванням наведеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі /а.с. 28-30/. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2022 року задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину в період навчання та стягнуто із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі ј частки від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 27 липня 2022 року і до припинення [PERSON] навчання, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років /а.с. 8-11/. На виконання вказаного рішення суду 20 вересня 2022 року Черкаським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист /а.с. 13-14/. З даних Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що 18 жовтня 2022 року Черкаським відділом державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі вищезазначеного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 69950408. Зі змісту позовної заяви встановлено, що відповідач [PERSON] рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2022 року не виконує. Дані обставини не спростовано відповідачем. Згідно копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 01.07.2021, [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, та відповідно до копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданої Обласною МСЕК № 2, серії 12 ААВ № 351006 від 02 квітня 2021 року йому протипоказані значні фізичні навантаження, порушення режиму харчування та рекомендовано лікування і нагляд гастроентеролога, кардіолога, сімейного лікаря /а.с. 33,34-35/. Надаючи правову оцінку обставинам даної справи, суд виходить з наступних мотивів. Відповідно до частини десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13, яка підтримана Верховним Судом у постановах: від 19 березня 2018 року в справі № 638/7075/16-ц, від 06 червня 2018 року в справі № 138/594/17-ц, від 27 травня 2020 року в справі № 128/373/18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отримувати підвищений розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи, що [PERSON] на даний час навчається, суд вважає доведеним, що вона потребує матеріальної допомоги. Представник відповідача, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує, що [PERSON] не має фінансової можливості сплачувати аліменти навіть у визначеному судом розмірі, оскільки має великі проблеми зі здоров`ям, внаслідок чого потребує постійного лікування, на що вимушений щомісячно витрачати кошти. Крім того, представник відповідача наголошує, що доходи її довірителя є мінімальними і їх не вистачає навіть на забезпечення власного життя та купівлі необхідних речей і продуктів. При цьому, доказів розміру витрат відповідача на лікування у зв`язку з наявністю у нього інвалідності ІІ групи, як і доказів звернень останнього до гастроентеролога, кардіолога та сімейного лікаря, суду не надано. Доказів розміру доходу [PERSON] матеріали справи також не містять. Крім того, стороною відповідача не долучено документів, з яких можливо встановити наявність/відсутність у нього рухомого та/або нерухомого майна. Між тим, згідно з пунктом 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги вказані приписи процесуального закону, суд констатує, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами той факт, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем. Разом з тим, ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує, що саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (у частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений змоги впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Твердження представника відповідача про те, що зміна способу стягнення аліментів поставить її довірителя у скрутне матеріальне становище, не доведене належними і допустимими доказами. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та вважає необхідним стягувати їх із відповідача [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн 00 коп. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини і засадам справедливості, добросовісності та розумності. Водночас, суд наголошує, що за правилами статті 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зміна способу стягнення аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Із наведеного слідує, що аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням законної сили, у зв`язку з чим вимоги позивача про присудження аліментів у зміненому розмірі (твердій грошовій сумі) з дати пред`явлення даного позову до суду задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи /а.с. 33/, судові витрати у даній справі слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: partial