Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, обґрунтовуючи наступним. Позивач у період з липня 2017 року по квітень 2020 року відпустив нежитловому приміщенню підвалу №1 по [ADDRESS] , теплову енергію на загальну суму 114\~870,88 грн. Відповідачем було здійснено часткову оплату суми основного боргу, отже загальна сума заборгованості складає 95\~495,48 грн. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, за відповідачем утворилася заборгованість, яка з урахуванням сплачених сум, становить 95\~495,48 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Теплопостачальна організація підготувала проект договору та надіслала його на адресу відповідача проте відповідач на адресу позивача належно оформлену копію договору не повернув. Разом з цим, незважаючи на відсутність укладеного договору позивач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Крім того, посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, позивач просить з стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1698,69 гривень, суму інфляційних витрат у розмірі 4777,82 гривень, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 гривень. Ухвалою судді від 10.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 06.07.2020 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що вона не отримувала ніяких договорів від Концерну «МТМ» та жодного договору з позивачем по справі не укладала. Вважає, що це свідчить про порушення ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про теплопостачання». Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що за період з липня 2017 року по квітень 2020 рік, він відпустив нежитловому приміщенню [ADDRESS] , теплову енергію, що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками. [PERSON] не згодна з думкою позивача, оскільки акти складалися та підписувалися представниками Концерну, без участі [PERSON] . Крім того, позивачем надано розрахунок теплових витрат № 11/2009 виготовлений ПКФ Контеп за адресою [ADDRESS] , у позовній заяві вказане інше приміщення, отже висновок робився фактично у іншому приміщенні та не має відношення до даної цивільної справи. Висновок зроблений у 2009 році, відтак, розрахунки позивача є не точними та явно завищеними, а висновок ПКФ Контеп не може бути взятий до уваги суду. Вважає, що оскільки договір з Концерном «МТМ» з відповідачкою не укладався, то ніяких штрафних санкцій до неї не може бути застосовано. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.07.2020 клопотання [PERSON] про розгляд цивільної справи за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін повернуто без розгляду. 04.08.2020 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив (уточнений) на позовну заяву, згідно якого зазначено, що з наданого Концерном «МТМ» розрахунку не вбачається за можливе встановити до якого саме приміщення він відноситься і яким чином стосується саме відповідача. У розрахунку зазначено загальну площу приміщення 429,9 кв.м., тоді як відповідач 26.01.2017 придбала у власність приміщення загальною площею 430,5 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до довідки ЗМБТІ при проведення технічної інвентаризації, виконаної 03.02.2017, було з`ясовано, що внаслідок перепланування нежитлового приміщення №1 за адресою: [ADDRESS] , утворилися 4 нових приміщень, площами 11 кв.м., 167 кв.м., 160,3 кв.м. та 98,4 кв.м., а всього 436,7 кв.м. Таким чином, наданий позивачем розрахунок не може вважатися належним і допустими доказом і на підставі нього проводити розрахунок вартості теплової енергії не вбачається за можливе. Таким чином, з 10.05.2018 відповідачу вже не належало все приміщення, однак позивач продовжує нараховувати витрати на опалення виходячи з площі 429,9 кв.м. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» у повному обсязі. Ухвалою суду від 04.08.2020 призначено розгляд цивільної справи за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у відкритому судовому засіданні, із повідомленням учасників справи. 14.09.2020 на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. 15.09.2020 розпорядженням за № 164 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку з тривалим лікарняним судді (114 днів), що може призвести до порушень процесуальних строків розгляду справ, цивільну справу ЄУН 335/4718/20 (2/335/1652/20) за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, передано судді Крамаренко І.А. 17.09.2020 ухвалою судді прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. 05.11.2020 ухвалою судді, визнано обов`язковою явку представника позивача Концерну «Міські теплові мережі» по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. 14.01.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Дерев`янко І.О. надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду цивільної справи [PERSON] до Концерну «МТМ» про захист прав споживача про зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою суду від 18.01.2021 клопотання представника відповідача адвоката Дерев`янко І.О. про зупинення провадження у справі задоволено. Провадження у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення - зупинено, до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі ЄУН №335/10/21 за позовом [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії, яка знаходиться у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. 30.08.2022 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Дерев`янко І.О. надійшло клопотання про поновлення провадження у даній справі. 30.08.2022 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Дерев`янко І.О. надійшла зустрічна позовна заява про захист прав споживача про зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді від 31.08.2022 поновлено провадження у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 21.09.2022 у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. Зустрічну позову заяву з додатками повернуто [PERSON] . Представник позивача [PERSON] у судове засідання надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, у тому числі, надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб. Правовідносини між сторонами підлягають регулюванню Законом України «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно з п. 4 Правил користування тепловою енергією (надалі - Правила), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Згідно з п. 14 Правил, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення №1 (Літ. А-5), по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 26.01.2017 посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.І. (а.с. 15-16), та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.04.2018 (а.с. 7 з.с. 8). Концерном «Міські теплові мережі» було підготовлено проект Договору та надіслано його на адресу відповідача, однак відповідачем не було надано підписаного договору у строки, визначені діючим законодавством. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від сплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, у разі відмови оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору, то ці доводи не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, позивач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення. Враховуючи зміни, внесені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства віх 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду від 22.11.2005 року № 4» «Про затверджена порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення те постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання», відключенню від мереж централізованого опалення підлягають лише окремі житлові будинки. Відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством. Факт надання послуг є безспірним та беззаперечним. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення централізованого постачання гарячої води між сторонами тривають. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання. Згідно з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості позивач у період з липня 2017 року по квітень 2020 рік відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення №1 (Літ. А-5), по [ADDRESS] , і на праві власності належить позивачу, на загальну суму 114 870,88 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками наявними у матеріалах справи. Відповідачем було здійснено часткову оплату суми основного боргу, отже заборгованість відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за відпущену теплову енергію складає 95 495,48 грн. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, якій прострочив виконанню грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннях встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочена суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, який надано позивачем сума 3% річних від простроченої суми складає 1 698,69 грн., а сума інфляційних втрат за вказаний період складає 4 777,82 грн. У постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 була висловлена правова позиція щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, справа № 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, висловлена правова позиція, де Верховний Суд України зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано, даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідач [PERSON] у поданій заяві від 14.09.2020 просила застосувати строк позовної давності, проте дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, Концерн «МТМ» звернувся до суду 01.06.2020 (дата оформлення поштового відправлення), з позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення з [PERSON] за період з липня 2017 по квітень 2020 року Таким чином, враховуючи викладене, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позовні вимоги заявлені поза межами трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за отримані послуги не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 102 гривень, які підтверджені платіжним дорученням № 2652 від 24.03.2020 (а.с. 1).

Outcome: approved