Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

До Подільського районного суду м. Києва звернулась Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , передати малолітню дитину органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для вирішення подальшої долі дитини, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1006 грн. 50 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Дитина, відповідно до наказу № 58 від 20.09.2018, перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах, оскільки батьки дитини неналежним чином виконують батьківськи обов`язки, мають наркотичну залежність. Мати дитини - [PERSON] померла. За час перебування малолітньої дитини на обліку Служби з батьками постійно проводилась профілактична робота щодо виховання та утримання дитини, обстежувались умови проживання. Крім того, батькам неодноразово пропонувалось пройти реабілітацію від наркозалежності. За інформацією Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб від 16 квітня 2021 року відповідач після смерті дружини вдома майже не бував, весь час проводив з друзями, не працював, участь у вихованні дитини не приймав, матеріально не допомагав. На амбулаторний прийом дитину приводила бабуся, зауважень щодо медичного догляду за дитиною немає. 12 травня 2021 року до Служби звернулась бабуся малолітньої дитини [PERSON] , яка повідомила, що вона повністю займається вихованням онуки та просить позбавити батьківських прав її сина [PERSON] 28 травня 2021 року відповідач надав нотаріально завірену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2021 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. 01 листопада 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки, згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступного висновку Як встановлено судом, [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Водночас, як з`ясовано судом, на даний час малолітня дитина фактично залишилася без батьківського піклування. Так, наказом Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 58 від 20 вересня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Згідно повідомлення/інформації 16 квітня 2021 року Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб, з листопада 2019 року під соціальним супроводом перебувала сім`я [PERSON] , який має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , 2018 року народження. За час ведення супроводу батько дитини не виконував плану соціального супроводу та рекомендації фахівців із соціальної роботи: курси батьківства не відвідав, не приніс довідку з місця роботи та довідку від нарколога, на контакт йшов дуже важко, постійно міняв номери телефонів, тому робота проводилась з бабусею [PERSON] . Після смерті дружини, [PERSON] вдома майже не буває, весь час проводить з друзями, не працює, участь у вихованні дитини не приймає, матеріально не утримує. Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району м. Києва № 1040 від 18 травня 2021 року, на амбулаторні прийоми дитина [PERSON] з`являється у супроводі своєї бабусі, зауважень щодо медичного догляду за дитиною немає, всі рекомендації щодо лікувальних та оздоровчих заходів виконуються. Згідно акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 22 червня 2021 року вбачається, що малолітня дитина проживає з бабусею та батьком. Малолітня дитина забезпечена всім необхідним: одягом, продуктовими харчами, іграшками, речами. У дитини наявне місце для навчання та відпочинку. Батько дитини ніде не працює, матеріально дитину не утримує, самоусунувся від виховання. Рекомендовано порушити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] . При цьому зі змісту письмової заяви відповідача [PERSON] , посвідченої державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованої 28 травня 2021 року в реєстрі за № 18-204, вбачається, що останній висловив свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 лютого 2022 щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, вбачається, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої доньки, не займається її навчанням, вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. З огляду на зазначене, враховуючи, що [PERSON] повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки, в заяві погодився на позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим позов Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент ухвалення судом рішення малолітній [PERSON] , [INFO] , виповнилося 5 років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» 50 % прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років з 01 липня 2022 року становить 1100 грн. 50 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою малолітньої дитини у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. 50 коп., щомісячно, з проведенням індексації відповідно до закону, з урахуванням того, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на дату прийняття судом рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial