Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом. У поданому позові з урахуванням уточнення позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка була рідною сестрою матері позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що її тітка - [PERSON] у вищезазначеній квартирі проживала одна, у неї не було дітей, зі своїм чоловіком вона розлучилася ще 20.08.1990 року. У жовтні 2022 року позивач звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки нею не надано оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини, а тому позивач була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 жовтня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 13 жовтня 2022 року указану позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року було відкрито провадження у справі та витребувано від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександри Михайлівни належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідний актовий запис за №2763 Зокрема, вищезазначені обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 02.12.2021 року. Також судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] та копією свідоцтва про одруження, Серія [NUMBER] , відповідний запис за №34. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , 14 вересня 1989 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, Серія [NUMBER] , відповідний запис №691, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20 серпня 1990 року. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що на підставі заяви [PERSON] , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною відкрито спадкову справу № 6/2022, яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи, щодо майна померлої [PERSON] , а саме: із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 11 лютого 2022 року звернулася позивач [PERSON] , однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки нею не надано оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини. У тому числі, із матеріалів спадкової справи вбачається, що 14.10.2022 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександри Михайлівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулася [PERSON] , однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки нею було порушено термін для прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством, а саме спадкоємиця не подала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавиці, а також фактично не прийняла спадщину, так як не була зареєстрована та не проживала разом із спадкодавицею за однією адресою на день відкриття спадщини. Згідно із технічним паспортом від 09.01.2019 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 16.9 кв.м,, загальною площею 35,5 кв.м., склаласться: 1- коридор, 2- ванна, 3 туалет, 4 - кухня, 5 - житлова, І- лоджія, ІІ - лоджія. Згідно із Інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] у цілому. Позивач звернувся з даним позовом до суду, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав [PERSON] \~\~у нотаріальному порядку. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Положеннями частини 1 статті 1218 ЦК України визначено, що д о складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. ст. 1222, 1223\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1258. ЦК України, Спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст.1268, ч. 1,5ст.1273\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст.\~1296ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч.1 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У відповідності до ч. 5 ст.\~1268ЦК\~України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст.\~392\~ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Враховуючи, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд доходить висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права. Статтею 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року №3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст.\~8\~Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 15 ЦК України\~також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а\~ст. 16 цього ж кодексу\~право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права.\~Ст. 392 ЦК України\~також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Враховуючи наведене, слід дійти до висновку, що [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] , яка померла [INFO] , за законом, але в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно, вона позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі. При прийнятті рішення по справі, судом враховано ту обставину, що інших спадкоємців за законом попередньої черги, які б претендували на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , не встановлено. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Згідно ч.1,3\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Судові витрати розподілити в порядку\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved