Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У січні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення грошових коштів, у якій позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1 566 867,95 у тому числі сума боргу 150 000 грн., відсотки за користування грошовими коштами 525 867.95 грн., та пеня у розмірі 0.3 відсотка від суми позики за кожен день прострочення виконання 891 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 вересня 2017 року, між [PERSON] та [PERSON] за згодою з [PERSON] , укладений Договір про відступлення права вимоги. Згідно Договору про відступлення первісного кредитор передав належне йому право вимоги до [PERSON] надалі (Боржник), за договором позики від 20.08.2016, а новий кредитор ( [PERSON] ) приймає право вимоги, що належне Первісному кредитору за Основним Договором (Договором позики). Позивачем зазначено, що відповідно до п. 2. Договору позики - позику а також проценти позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві строк до 20 серпня 2021 року. Станом на 10.01.2022 року відповідач [PERSON] так і не повернув новому кредиторові [PERSON] позику в розмірі 150 000 грн. та проценти за користування коштами у розмірі 65 % річних, за весь період з 20.08.2016 року по 20.08.2021 року. Враховуючи те, що дії відповідача, свідчать про небажання виконувати взяті на себе фінансові (боргові) зобов`язання відповідно до договору позики від 20.08.2016 року, де зазначено, що відповідач зобов`язаний сплатити (повернути) позивачу кошти в строк до 20 серпня 2021 року. У позовні заяві зазначено, що розпискою про отримання коштів за договором позики від 20 серпня 2016 р, відповідач підтвердив отримання ним коштів згідно умов договору позики від 20 серпня 2016 р. Відповідач підписуючи договір відступлення права вимоги від 25 вересня 2017р. заявив про свою згоду на заміну первісного кредитора по основному договору на нового кредитора і підтвердив наявність у нього грошового зобов`язання по основному договору перед первісним кредитором у розмірі 150 000 гри., яке після підписання договору стане зобов`язанням боржника перед новим кредитором. Так, позивачем вказано, що станом на 10.01.2022 року за відповідачем [PERSON] перед позивачем існують наступні фінансові зобов`язання: 150 000,00 (сума боргу) + 891 000,00 (штрафні санкції за період з 10.08.2016 по 10.01.2022) + 525 867.95 (відсотки за користування грошовими коштами за період з 20.08.2016 по 10.01.2022) = 1 566 867,95 грн. У зв`язку із зазначеним, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд зазначеної цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.11 ЦК України. підставами виникнення цивільних зокрема є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передає, а позичальник приймає у власність 150 000,00 грн., позику, а також проценти позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 20.08.2021 року (надалі - Договір позики) (а.с. 6-8). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання). Відповідно до ч. 1. ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені па розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які с обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковий для виконання сторонами. Приписами ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням правовідношення, в якому одна сторона (боржник) обов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1.1. Договору позики факт одержання позики підтверджується розпискою, підписаною позичальником в момент його передачі. Пунктом 1.2.Договору позики визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 65% річних. Проценти виплачують щомісячно, 20 числа до дня повернення позики. Проценти сплачуються у гривнях на рахунок позикодавця. У разі часткового повернення позики проценти нараховуються на неповернуту суму позики. Відповідно до пункту 2 Договору позики визначено, що позику, а також проценти позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 20.08.2021 року. Згідно п. 3 Договору позики повернення позики має бути здійснено за адресою: м. Київ, або інше місце за бажанням позикодавця. Позика повертається в національній валюті України, шляхом зарахування грошової суми, що позичалися, на банківський рахунок позикодавець. Пунктом 6 Договором позики позика вважається повернутою в момент повернення позикодавцеві грошей, шляхом зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 25 вересня 2017 року, між [PERSON] та [PERSON] за згодою з [PERSON] , укладений Договір про відступлення права вимоги. Згідно Договору про відступлення первісного кредитор передав належне йому право вимоги до [PERSON] надалі (Боржник), за договором позики від 20.08.2016, а новий кредитор ( [PERSON] ) приймає право вимоги, що належне Первісному кредитору за Основним Договором (Договором позики) (а.с. 10-11). Як передбачено ч.1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Однак суду не надано доказів стороною позивача про виникнення у нього права вимоги за вказаними борговими зобов`язаннями, враховуючи і вимоги п. 2.2 п. 2 Договору про відступлення права вимоги. З матеріалів справи вбачається, що згідно власноруч написаної [PERSON] розписки від 20.08.2016 року про отримання грошей за договором позики, укладеного 20.08.2016 року, [PERSON] 20.08.2018 року одержав в борг від громадянина [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000,00 грн., зобов`язується повернути отримані грошові кошти в повному обсязі своєчасно до 20 серпня 2021 року. Відповідно до частини третьої статті 12, частини п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, матеріали справи не містять доказів та в судовому засіданні не встановлено, що сума боргу за Договором позики не повернуто відповідачем відповідно до вимог пунктів 3 та 6 Договору позики шляхом зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Крім того, судом окремо зазначається, що договір позики було укладено 20.08.2016 року (а.с. 6-8), договір про відступлення прав вимоги 25.09.2017 року (а.с. 10-11), при цьому розписка про отримання грошей за договором позики укладеного 20.08.2016 року від 20.08.2016, що грошові кошти отримані лише 20.08.2018 року (а.с. 9) отримано грошові кошти [PERSON] у [PERSON] уже після укладення [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги з [PERSON] , а тому судом критично оцінюють боргові зобов`язання відповідача за Договором позики з урахуванням зазначеної вище розписки. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено обставину, що відповідачем не виконано зобов`язання відповідно до вимог пунктів 3 та 6 Договором позики, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed