Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської ради, Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] посилалався на те, що 07.11.2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 681, був укладений шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2020 року (справа № 205/1997/2020). Рішення набрало чинності 07.08.2020року. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син проживав разом з відповідачкою. Але на початку січня 2022-го року відповідачка зателефонувала позивачу і повідомила, що син не знаходить спільної мови з її співмешканцем і тому вона пропонує батькові забрати сина до себе, бо між батьком і сином існують близькі стосунки, маються спільні інтереси, тому син бажає мешкати тільки з батьком. Одже з 10 січня 2022року син став мешкати разом з позивачем та його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де мешкають і зараз. \~ \~ \~ \~Посилаючись на\~вище викладене\~позивач просить\~суд визначити\~місце проживання\~дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП- [NUMBER] , яка працює приватним підприємцем, аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 25.10.2022 року відкрито провадження по справі та визначено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження. 08.11.2022\~року відповідачем\~ [PERSON] \~ надано\~письмову \~заяву,\~в якій\~вона зазначає,\~що не буде заперечувати проти позову [PERSON] якщо орган опіки та піклування надасть свій висновок про визначення місця проживання сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~разом з\~батьком. Ухвалою від 23.11.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 01 грудня 2022 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, та провести судовий розгляд у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність з урахуванням наданої заяви. Представник третьої особи Органу опіки\~та піклування\~адміністрації Новокодацького\~ району\~Дніпровської міської\~ ради в судове засідання не з`явився про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини не явки суду не повідомив. Представник третьої особи Органу опіки\~та піклування\~адміністрації Амур-Нижньодніпровського\~району Дніпровської\~ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, також надав до суду висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської ради, за №4/5-431 від 15.11.2022 року про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.\~ Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 8) . [PERSON] є Фізичною особою - підприємцем, має самостійний дохід, крім того має постійне місце проживання разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] у двокімнатній квартирі. Згідно з\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно зі\~ст. 160 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 161 СК України\~передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.1 ст. 3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до\~статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського Суду як джерело права. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. При цьому суд виходить лише з інтересів дитини. Перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі. Крім того, ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Як зазначено в акті обстеження жиитла, складеному комісією Орган опіки та піклування, дитина проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] де створені всі належні умови для їх проживання. Статтею 19 Сімейного кодексу України\~визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком засідання комісії з питань захисту прав дитини адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської ради,\~за №4/5-431\~від 15.11.2022\~про визначення\~місця проживання\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~відповідно до якого вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами\~Конституції України\~та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. \~ \~ \~ \~Частина перша статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). \~ \~ \~ \~У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. \~ \~ \~ \~У відповідності до положення ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно з положенням ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов`язку з утримання неповнолітніх дітей тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживають такі діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на їх утримання. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України боржник зобов`язаний утримувати дитину. Відповідачка нікому більше не сплачує аліменти на утримання, працює та має можливість надавати кошти на утримання нашого сина. \~ \~ \~ \~У відповідності\~до ч.\~3\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~судукошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання дитини, та стягнення аліментів на утримання дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи те, що дитина весь час проживає з батьком, а також враховуючи те, що відповідачка не заперечувала проти позову, суд вважає, що проживання дитини з батьком створює спокійне та стійке середовище для нього , тому суд дійшов висновку за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком, що відповідатиме найкращому забезпеченню їх інтересів. Та стягти аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки. Розподіл судових витрат визначено відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved