Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

21.01.2021 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнення грошових коштів на додаткове утримання, у якій прохала стягнути з відповідача на користь позивача: 1. Аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 25% від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви; 2. Аліменти на додаткове утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно у твердій грошовій сумі 6000,00 грн., що складає Ѕ загальних щомісячних витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що від шлюбу має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 04.07.2020 року сторони перестали підтримувати сімейні відносини, досягнути згоди щодо матеріальної допомоги на утримання дитини неможливо. Відповідач працевлаштований, має стабільний дохід, матеріально забезпечений. Іншим особам аліменти не сплачує, тяжкими захворюваннями не страждає, тому має можливість сплачувати аліменти. Син навчається в Харківській Загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 61 Харківської міської ради Харківської області. Для підготовки до складання зовнішнього оцінювання у цьому році, син відвідує додаткові заняття з історії України, за що сплачено 753,77 грн., а також підготовчі курси з права на базі Харківського національного університету внутрішніх справ, вартість яких складає 3600,00 грн, що вже сплачена. Сину встановлено діагноз у вигляді міопії слабкого ступеню обох очей, що потребує значних коштів для лікування. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Мартинової О.М. від 28.01.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.05.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій просив стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 4000 грн. щомісячно, в іншій частині позовних вимог відмовити. У відзиві вказує, що позивачка разом з сином проживає у їхній сімейній квартирі у м. Харкові, забезпечена всім необхідним і при першій вимозі він готовий сплачувати аліменти, але для цього їй необхідно надати реквізити. Позивачка не воліє стягувати аліменти, а бажає помститися та досолити судовим процесом. Проте стягнення аліментів у тій сумі, що бажає позивачка погіршить матеріальне становище дитини та матеріальний стан відповідача, оскільки він не має своєї квартири у м. Дніпрі, де він винаймає житло. Крім того, він не зможе належним чином утримувати матір-пенсіонерку. Позивачка не вказує, яку грошову суму вона витрачає на утримання сина щомісячно. Вказує, що додаткові витрати позивачкою є недоведеними, а тому такі вимоги є необґрунтованими. У відповіді на відзив позивач підтримала позовні вимоги та вказувала, що вона самостійно сплачує кошти за квартиру та всі комунальні платежі, забезпечує себе та сина належним харчуванням, одягом, навчальним приладдям для сина, кишенькові витрати, сплачує на школу, поповнює мобільний рахунок, матеріально забезпечує підготовку до вступних екзаменів та тощо. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. від 24.10.2022 року справа прийнята до провадження судді та призначено розгляд справи. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника. Відповідач до суду не з`явився, заяв до суду не надав. Представник відповідача просив відкласти розгляд справи. Враховуючи те, що справа стосується стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, яка на даний час вже досягла повноліття, розглядається у спрощеному позовному провадженні, попри висловлені правові позиції сторін стосовно заявлених позовних вимог тривалий час понад 1 рік не розглядалася Фрунзенським районним судом м. Харкова, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, а тому розглядає на підставі наявних у справі матеріалах. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2015 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що 01.11.2003 року зроблено актовий запис №559 (а.с.19). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України, встановлено порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] , являючись батьком [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний утримувати його, надавати йому необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до п. 17 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Стосовно позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зауважує наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, судом не доведено належними та допустимими доказами, що додаткові витрати на дитину становлять 12000 грн. щомісячно, а матеріали справи не містять інших відомостей щодо доходів відповідача та доказів на підтвердження фінансової можливості відповідача сплачувати додаткові витрати на утримання дитини, у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги про стягнення додаткових витрат у твердій грошовій суми по 6 000 грн. щомісячно, не підлягають задоволенню судом.

Outcome: partial