Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , у якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири [ADDRESS] , визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 11.08.2009 вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що вже деякий період часу сторони не ведуть спільного господарства та сімейного бюджету, шлюб існує формально. За час спільного проживання, в період зареєстрованого між стронами шлюбу подружжя придбало нерухоме майно. Так, позивач вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2021 [PERSON] придбав квартиру під [ADDRESS] . Оскільки договір укладено у період перебування сторін у шлюбі, тому вказана квартира є спільною власністю подружжя, окрім того, позивач зазначає, що квартира була придбана за спільні заощадження сторін та спільні кошти, які вони отримували від спільної праці. Відтак, просить поділити майно, набуте нею та відповідачем за час шлюбу, визнавши за нею право власності на 1/2 частину кватири [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15.08.2022 позовну заяву було залишено без руху. Після усунення позивачем у встановлений судом строк недоліків позовної заяви ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання учасники справи не з`явились. Від представника позивача адвоката Худої І.Р. до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, просила задовольнити позовні вимоги. 15.11.2022 відповідач подав до суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. 11.08.2009 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 11.08.2009 Острівецькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області України) і після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 7). Під час перебування у шлюбі 05.05.2021 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутовою О.М., зареєстрований в реєстрі за №607, згідно якого [PERSON] передав за плату покупцю [PERSON] , а покупець [PERSON] прийняв у власність та оплатив квартиру під [ADDRESS] (а.с. 13-14). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.05.2021, індесний номер 255320365, власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу серія та номер: 607, виданий 05.05.2021 дежавним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутовою О.М. (а.с. 12). Відповідно довідки Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 01.08.2022 за № 09-04/07/176 склад сім`ї [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] є слідуючий: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] , дитина -інвалід. Дитина проживає разом з матір`ю, яка здійснює за нею належний догляд. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні правові норми. У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)\~майно, набуте нею, ним до\~шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі\~договору дарування\~або в порядку\~спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 5)\~земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних\~сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. За змістом статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Ця презумпція може бути спростована й одним із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Віднесення спірного майна, яке було придбано за час перебування у шлюбі, до спільної сумісної власності подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 у справі №725/1776/18, у якій Верховний Суд вказав, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, є неправильним та суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в\~ЦК України\~та в\~СК України. Як роз`яснено в пункті 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи\~\~спори між\~\~подружжям\~\~про\~\~майно, необхідно встановлювати\~\~обсяг\~\~спільно\~\~нажитого\~\~майна, наявного\~\~на\~\~час припинення спільного ведення господарства,\~\~з`ясовувати джерело\~\~і час його\~\~придбання.\~\~Спільною\~\~сумісною\~\~власністю подружжя,\~\~що підлягає поділу (статті\~60,\~\~69 СК, ч.\~\~3\~ст. 368 ЦК),\~\~відповідно\~\~до\~\~частин 2,\~\~3\~ст.\~\~325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна,\~\~за винятком тих,\~\~які згідно із\~\~законом\~\~не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того,\~\~на ім`я кого з\~\~подружжя вони\~\~були\~\~придбані\~\~чи\~\~внесені грошовими\~\~коштами,\~\~якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя,\~\~зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби;\~\~грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному,\~\~дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до положень частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами\~статті 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті\~63, частиною першою статті\~65 СК України. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір, суд враховує, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2021, тобто під час перебування у шлюбі з позивачем. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, як така, що набута в період шлюбу з визначенням за позивачем 1/2 частки спірної квартири, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно частини 1 статті 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50% судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved