Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона, позивачка, яка є власником транспортного засобу Cherry Tiggo д.н.з. [NUMBER] , є потерпілою стороною у дорожньо - транспортній пригоді, що мала місце 22.01.2019р. у місті Львові по вулиці Київська 10. Винуватцем ДТП є відповідач [PERSON] , який керував транспортним засобом ГАЗ д.н.з. [NUMBER] . Зважаючи на те, що вина відповідача була очевидною, сторонами складено європротокол аварійним єврокомісаром Голубом Я. Нею, позивачкою, невідкладно було повідомлено відповідача СК "Галицька" про страховий випадок. За запитом страхової компанії огляд транспортного засобу доручено провести представникам страхової компанії "Дністер" у місті Львові, оскільки у м. Львові відсутнє відділення СК "Галицька". Повторний огляд пошокодженого автомобіля позивачки відбувся в автосервісі "Вулкан" по [ADDRESS] . Розмір пошкодження складає 20 159 (двадцять тисяч сто п"ятдесят дев"ять) гривень 00 коп. 22.02.2019р. вона, позивачка, звернулася до судового експерта Онишка Р.М. з проханням провести автотоварознавче дослідження. Згідно висновку №47/19 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.02.2019р., вартість відновлювального ремонту складає 20 716 (двадцять тисяч сімсот шістнадцять) гривень 67 коп. Зважаючи на те, що страховик станом на день подання позовної заяви не здійснив виплату страхового відшкодування, вона, позивачка, змушена звернутися в суд за захистом порушених прав. Крім того, просить стягнути з страхової компанії пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 5 400 (п"ять тисяч п"ятсот) гривень 00 коп., та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п"ять тисяч) гривень. Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2020 року матеріали справи передано за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.11.2021р. позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька", [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, зокрема у зв"язку з повторною неявкою позивачки в судове засідання. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.06.2022р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу суду від 11.11.2021р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.07.2022р., справу передано судді Кузю В.Я. У відзиві на подану позовну заяву відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з нього 716 (сімсот шістнадцять) гривень 57 коп. матеріального відшкодування вважає безпідставними та заперечує їх в повному обсязі. Зазначає, що згідно полісу № АМ/2438797 обов"язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, трансопртний засіб марки ГАЗ 33021 212 д.н.з. [NUMBER] , яким скоєно ДТП, був застрахований в ПАТ СК "Галицька" зі строком дії до 05.02.2019р., згідно якого сума за шкоду, заподіяну майну потерпілому складала 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. Відтак, вимоги позивачки щодо стягнення з нього, відповідача, на підставі ст.1194 ЦК України, матеріального відшкодування, є безпідставними, оскільки ліміт відповідальності згідно полісу повністю покриває фактичний розмір шкоди, заподіяний транспортному засобу позивачки. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити в позові. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол), складеного 22.01.2019р., у місті Львові на вулиці Київська 10 відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортних засобів Cherry Tiggo д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивачки [PERSON] та ГАЗ 33021212 д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Зокрема, в графі 14 "Мої зауваження", заповненій [PERSON] , вказано, що у нього, відповідача, під час руху відкрилася дверка, яка пошкодила припаркований автомобіль. Відповідно до пункту 33.2 статті 33 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Відтак, якщо учасниками дорожньо - транспортної пригоди складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до вимог закону, адміністративна відповідальність не настає. При цьому, особа, виннна у пошкодженні трансопртних засобів, не звільняється від цивільно - правової відповідальності. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в п.61,62 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону. Зважаючи на викладене, суд вважає встановленим, що повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол) від 22.01.2019р. з участю гр. [PERSON] та відповідача [PERSON] , є належним доказом обставин скоєння ДТП та вини [PERSON] . Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В підтвердження розміру страхового відшкодування позивачкою долучено до матеріалів справи висновок №47/19 судової автотоварознавчої експертизи , складений 21 березня 2019 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Cherry Tiggo д.н.з. [NUMBER] складає 20\~716 (двадцять тисяч сімсот шістнадцять) гривень 67 коп. Позивачкою на підтвердження дотримання процедури щодо виплати їй страхового відшкодування до позовної заяви не долучено заяву про звернення в страхову компанію про настання ДТП, страховий акт, акт огляду транспортного засобу станом на день вчинення ДТП. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Позивачка не довела обставини для відшкодування їй страхового відшкодування, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що позивачкою дотримано вимоги законодавства щодо порядку подачі відповідних документів в страхову компанію та повідомлення про настання ДТП. Гарантоване статтею 55 Конституції України та ЦПК України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивачка не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які зазначалися у позовній заяві, а прибувати у судове засідання позивачка не бажала. Щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів, то слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17). За змістом ч.1, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що відповідачами у справі вчинено будь - які дії, які б вказували на спричинення моральної шкоди позивачу. Стороною позивачки також не наведено жодної обґрунтованої підстави, як і не надано доказів того, що відповідачами у справі вчинено дії, за наслідками яких позивач просить стягнути моральну шкоду. В матеріалах справи відсутні докази, що позивач зверталася до відповідачів у досудовому порядку про відшкодування відповідачами завданої їй шкоди, а відповідачами було відмовлено. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази скерування та отримання скарг відповідачами, які б свідчили про те, що їм було пред`явлено вимоги щодо стягнення майнової та моральної шкоди. Позивачкою не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та їх вини в заподіянні моральної шкоди. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивачкою не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, що позбавляло суд розглянути справу без участі самої позивачки. Саме з цих підстав позов було залишено без розгляду, проте позивачка з таким рішенням суду першої інстанції не погодилася. Докази, на які покликається позивачка не досліджувалися, оскільки позивачка не надала їх суду. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з підстав недоведеності такого. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed