Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив та згідно уточнених позовних вимог просить суд виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Банк та [PERSON] 22.05.2007 року уклали Кредитний договір №KRT0G100150763, відповідно до п. 1 якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 27490,00 доларів США, строком до 21.05.2022 року, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором банк та [PERSON] 22.05.2007 року уклали Договір іпотеки №KRT0G100150763, згідно п.33.3 Договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 68,90 м?, житловою площею 43,30 м?, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 22.05.2007 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. за №1515. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. При цьому, [PERSON] взяті на себе згідно умов Кредитного договору зобов`язання не виконала. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення. Таким чином, відповідачі підлягають виселенню з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Крім того, Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише за умови отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація у предметі іпотеки є порушенням умов договору і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя. Представник позивача у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі до судового засідання не з`явились, кожен окремо повідомлялись про час та місце розгляду справи, заяв не надали. Разом з тим, відповідач [PERSON] надавала заперечення проти позову на першу редакцію позовної заяви, в яких зазначила про незгоду із позовними вимогами, оскільки вимогу про виселення слід було пред`являти разом із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, але позивачем цього зроблено не було. Квартира, яку придбала [PERSON] належала їй та іншим відповідачам по справі та після продажу квартири вони продовжили в ній проживати. Зазначає також, що після ухвалення судом рішення 17.05.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки із позовом про виселення банк звернувся до суду майже через п`ять років. Тому вважає позивачем пропущено строк позовної давності. Третя особа також до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, заяв не надала. Представник Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради надала до суду заяву, в якій зазначила, що на момент розгляду справи у спірній квартирі також зареєстрований [PERSON] , 2007 року народження, у зв`язку із чим Служба у справах дітей заперечує проти задоволення позовних вимог в частині виселення матері неповнолітнього [PERSON] , оскільки дитина не зможе самостійно проживати у житлі без матері. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 22.05.2007 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №KRT0G100150763, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти на строк з 22.05.2007 року по 21.05.2022 року включно, у розмірі 23520,00 доларів США на придбання нерухомості житлового призначення, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірах та порядку, передбачених умовами цього договору (а.с.9-10). З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №KRT0G100150763, цього ж дня, 22.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки квартири, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченому 22.05.2007 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. за реєстром №1515, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 22.05.2007 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б., витяг з Державного реєстру правочинів №4019148, номер правочину 2103215 (а.с.11-13). У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань згідно умов Кредитного договору, заборгованість [PERSON] станом на 18.11.2014 року становила 69506,40 доларів США (а.с.5-6). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2010 року, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №KRT0G100150763 від 22.05.2007 року у розмірі 6127,20 доларів США звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] , а також прийнято рішення про виселення [PERSON] із вказаної квартири. Рішення набрало законної сили 28.08.2010 року (а.с.18-19). 29.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №KRT0G100150763 від 22.05.2007 року, згідно з якою було внесено зміни до строку надання кредиту, а саме з 22.05.2007 року до 21.05.2027 року включно, а також визначено, що погашення заборгованості здійснюється відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) (а.с.59,60-61). ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу [PERSON] (яка діє також в інтересах малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] ), [PERSON] надсилались вимоги від 05.09.2014 року, в яких відповідачам повідомлялось про наявність заборгованості [PERSON] перед банком за Кредитним договором №KRT0G100150763 від 22.05.2007 року, забезпеченим іпотекою та пред`явлено вимогу в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, добровільно звільнити квартиру [ADDRESS] (а.с.15-17). 22.05.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно п. 1.3 Договору найму, у вказаній квартирі окрім [PERSON] також будуть проживати [PERSON] та [PERSON] . Даний договір укладено строком на 10 років (п. 1.7) (а.с.62). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022 року відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , ПАТ КБ «Приватбанк», про визнання договору купівлі-продажу фіктивним, визнання договору іпотеки недійсним, треті особи [PERSON] , ТОВ «ЕстейСелінг» (а.с.129-131). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У силу ст. 12 вищевказаного Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлено\~Конституцією України\~та ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Так,\~рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , а також прийнято рішення про виселення [PERSON] із вказаної квартири. Дане рішення набрало законної сили 28.08.2010 року. Частиною 1\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є\~ст. 109 ЖК Української РСР, відповідно до частини другої якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Так, відповідачем [PERSON] не заперечується факт продажу спірної квартири [PERSON] . Отже зазначена квартира вибула з її володіння та належала [PERSON] , яка придбала дану квартиру за рахунок кредитних коштів та передала її в іпотеку банку в забезпечення виконання зобов`язань згідно Кредитного договору, укладеного нею із ПАТ КБ «Приватбанк». Рішенням суду від 17.05.2010 року (яке набрало законної сили) звернуто стягнення на предмет іпотеки. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, відповідачі не мають права займати житлове приміщення квартири [ADDRESS] . Суд також зазначає, що ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому не вирішувалось питання\~про виселення\~мешканців з нього, не позбавляє іпотекодержателя права звернутися з таким позовом окремо, після набрання рішенням про звернення стягнення законної сили. Щодо наданого відповідачем [PERSON] . Договору найму житлового приміщення від 22.05.2007 року, суд зазначає, що у даному випадку виключення щодо виселення наймачів, передбачені ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» застосуванню не підлягають, оскільки такі особи, не підлягають виселенню у разі, якщо договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку та/або договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Дата укладення Договору найму житлового приміщення співпадає із датою укладення Договору іпотеки та відповідачем не надано доказів обізнаності банку щодо його існування, а також надання банком згоди на його укладення. Таким чином, позивач має право вимагати виселення мешканців із квартири, яка є предметом іпотеки і на яку було звернуто стягнення. Щодо реєстрації у квартирі неповнолітнього сина відповідача [PERSON] [PERSON] , 2007 року народження, суд зазначає наступне. З матеріалів справи встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом 02.12.2014 року у спірній квартирі були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , 1997 року народження, який за час перебування справи на розгляді суду досяг повноліття та [PERSON] , [INFO] . Право на свободу пересування і вибір місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (п.1 ст.13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (ст.12), Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.2). Згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] з 22.05.2007 року не є власником (наймачем) спірної квартири. Разом з тим, на момент укладення Договору іпотеки, неповнолітній [PERSON] також не був зареєстрований у квартирі, що є предметом іпотеки, а отже не мав та досі не має права власності чи прав користування нею. Крім того,\~у зв`язку з\~військовою агресією\~Російської Федерації\~проти України,\~на підставі\~пропозиції Ради\~національної безпеки\~і оборони\~України Указом\~Президента України\~№64/2022\~від 24.02.2022\~року на\~всій території\~України введено\~воєнний стан,\~який триває\~до теперішнього\~часу. Розділ VІ\~(Прикінцеві\~положення)\~Закону України\~«Про іпотеку»\~доповнено п.\~5?,\~згідно абзацу\~першого якого\~-\~у період\~дії в\~Україні воєнного,\~надзвичайного стану\~та у\~тридцятиденний строк\~після його\~припинення або\~скасування щодо\~нерухомого майна\~(нерухомості),\~що належить\~фізичним особам\~та перебуває\~в іпотеці\~за споживчими\~кредитами,\~зупиняється дія\~статті 37\~(у\~частині реалізації\~права іпотекодержателя\~на набуття\~права власності\~на предмет\~іпотеки),\~статті 38\~(у\~частині реалізації\~права іпотекодержателя\~на продаж\~предмета іпотеки),\~статті 40\~(у\~частині виселення\~мешканців із\~житлових будинків\~та приміщень,\~переданих в\~іпотеку,\~щодо яких\~є судове\~рішення про\~звернення стягнення\~на такі\~об`єкти),\~статей 41,\~47\~(у\~частині реалізації\~предмета іпотеки\~на електронних\~торгах)\~цього Закону. Проте суд не знайшов підстав для застосування положень вищевказаного п. 5?, оскільки відповідачі по справі не є власниками предмету іпотеки та жоден із відповідачів не є іпотекодавцем. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними достатніми, належними та допустимими доказами, відтак такими, що підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), в рівних частках з кожного окремо по 81 грн. 20 коп. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved