Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складалось із житлового будинку та надвірних будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що після смерті матері спадщину прийняв її батько [PERSON] , який проживав із нею на момент смерті. [INFO] помер її батько [PERSON] , проте їй невідомо, чи останній оформив свої спадкові права після смерті матері. Зазначає, що спадкоємцями першої черги після смерті батька є вона та її брат [PERSON] . При цьому, вона прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Разом з тим, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. У зв`язку з чим, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно за законом після [PERSON] , а саме: на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами господарськими та побутовими будівлями в [ADDRESS] . До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином. Заяви про слухання справи у його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності за наявними у справі доказами. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, чинним законодавством встановлено два способи прийняття спадщини: шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини або факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст.\~1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 19.05.2015 року (а.с. 7), а [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.05.2015 року) (а.с. 8). Як з`ясовано в судовому засіданні, померлі були батьками позивача [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.05.1972 року (а.с. 9). У поданій позовній заяві позивач стверджувала, що спірний будинок померлий батько [PERSON] успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] шляхом спільного проживання. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо власника житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, у матеріалах інвентаризаційної справи КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» відсутні відомості, що будинок по [ADDRESS] завершений будівництвом та прийнятий в експлуатацію. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ст. 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням вищенаведеного, оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів щодо належності на праві власності будь-яким особам спірного будинку, правовстановлюючі документи на дану нерухомість відсутні, а тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed