Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на дитину, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.02.2015 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайоного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №11. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею і знаходиться на його утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, їхня родина фактично припинила своє існування та проживають окремо. Усі обов`язки, щодо утримання та виховання сина вона несе самостійно. Боржник ухиляється від покладеного на нього обов`язку, у відповідності до ст.. 180 СК України. Стан здоров`я відповідача та його матеріальне становище дозволяє йому утримувати його неповнолітнього сина. Вона вимушена звернутися до суду, так як потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання сина. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи із дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 07.11.2022 року відповідач надав відзив на позовну заяву в якому не погоджується з твердженнями відповідача, з приводу того, що сторони проживаються окремо та не надання ним матеріальної допомоги на утримання сина. У задоволенні позову просив відмовити. Представник позивача, адвокат Кульбашний І.О. до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій свої позовні вимоги уточнив та не заперечував проти стягнення аліментів починаючи з 15.11.2022 року, тобто з того часу коли сторони почали проживати окремо, про що він зазначав в судовому засіданні від 01.12.2022 р. Відповідач до початку судового засідання надав заяву в якій позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів з нього починаючи з 15.11.2022 року. В судовому засіданні від 01.12.2022 року відповідач пояснював, що до 15.11.2022 року він утримував сина так як, зі своєю сім`єю проживав разом за однією адресою, а з 15.11.2022 року позивачка забрала їх сина та переїхала до своєї матері на іншу адресу проживання. Саме з цього періоду він перестав утримувати дитину. Тому згоден на стягнення з нього аліментів саме з 15.11.2022 року. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис №316 від 27.11.2015 року, вбачається, що сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст. 12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.2,3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає справедливим та обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини зазначений позивачем,\~проте присуджує\~стягнення аліментів\~починаючи саме\~з 15.11.2022\~року,\~згідно уточнених\~позовних вимог,\~оскільки як\~встановлено в\~судовому засіданні\~саме з\~цього часу\~відповідач не\~надавав матеріальної\~допомоги на\~утримання сина, з огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч.1ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved