Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідачки 23638,12 грн. безпідставно отриманої нею допомоги по безробіттю, посилаючись на те, що вона під час набуття статусу безробітної та в період, протягом якого отримала зазначену суму, перебувала в цивільно-правових відносинах з ТОВ «ЕУЛАЙФ ГРУПП», якому надавала оплатні послуги, про що міський центр зайнятості не повідомила. Відповідачка позов не визнала, покликаючись на те, що протягом перебування на обліку в центрі зайнятості жодних інших доходів, окрім допомоги по безробіттю, не отримувала. Позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Згідно з пунктом першим частини першої статті 43 Закону України про «Зайнятість населення» що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України про «Зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застраховані особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття. Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 802/1206/17-а (провадження № К/9901/53858/18), від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727св18) та від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/17-ц (провадження № 61-45759св18). Як убачається з матеріалів справи, 06 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Мукачівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, в якій повідомила, що не має заробітку або інших доходів, зокрема не забезпечує себе роботою самостійно (а. с. 4). Також подала заяву про призначення допомоги по безробіттю, набула статусу безробітної (а. с. 5-7) та за період з 06.01.2021 р. по 20.09.2021 р. отримала 23638,12 грн. допомоги (а. с. 16). Водночас позивачка з 11.11.2020 р. по 15.03.2021 р. перебувала в цивільно-правових відносинах з ТОВ «ЕУЛАЙФ ГРУПП» відповідно до договору № 3895949, за яким згідно з актом виконаних робіт від 30.11.2020 р. надала товариству послуги вартістю 2919,95 грн. (а. с. 8-12). Виявивши зазначені обставини, позивач видав наказ від 09.02.2022 р. № 37 про повернення безпідставно наданої допомоги, про що повідомив відповідачку (а. с. 13-15, 17). Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення наведених норм свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Наявні у справі докази не дають підстав для висновку про рахункову помилку з боку позивача або умисел відповідачки, спрямований на незаконне отримання допомоги по безробіттю шляхом невиконання нею своїх обов`язків, свідомого надання неправдивих відомостей при поданні до міського центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного чи втаємничення доходів. Згідно з пунктом першим\~статті першої Закону України "Про зайнятість населення"\~безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме з наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальна наявність у безробітного укладеного в минулому договору на надання платних послуг, а реальне виконання договірних зобов`язань та отримання доходу від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування. Тож з огляду на те, що протягом перебування на обліку в центрі занятості відповідачка будь-яких доходів не отримувала, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed