Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Черкаської області державної адміністрації на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що у 2021 році позивачу була здійснення виплата щорічної допомоги до 05 травня як інваліду війни ІІ групи у розмірі 3906 грн., щорічна виплата разової грошової допомоги повинна складатися з восьми мінімальних пенсій за віком, що становить 14152 грн. Позивач, не погоджуючись з такою виплатою допомоги, 02.11.2021 звернувся до відповідача з заявою про сплату йому повністю сплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Однак на письмове звернення позивача, в листі №6921/04-05/04 від 24.11.2021 він отримав відповідь про відмову в доплаті, за змістом якої відповідач повідомив, що допомога виплачена позивачу в розмірі, який визначений КМУ у межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Внаслідок тривалого невиконання відповідачем норм Конституції та законів України, якими гарантовано його право на належний рівень державної соціальної допомоги, та в подальшому неналежне виконання судового рішення завдали та продовжують завдавати позивачу значних моральних душевних страждань. Весь час 17 місяців позивач почуває себе приниженим, а великий обсяг та глибина душевних страждань привели до погіршення самопочуття, що виразилось у частих хворобах та загостреннях його хронічних захворювань. У зв`язку з тим, що позивач є інвалідом ІІ групи та є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ст., ст. 2, СН ІІА ст., гіпертензивне серце СН І ст. виражений астено - вегетативний синдром, бронхіальна астма ст. ІІІ, цукровий діабет та низку інших захворювань, внаслідок бездіяльності з боку відповідача позивач з травня 2021 року перебуває в постійній напрузі, різко погіршився його стан здоров`я на фоні душевних страждань та стало дуже погано, зв`язку з чим загострилися хронічні хвороби. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10 000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 вересня 2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 12 жовтня 2022 року. 12 жовтня 2022 року у зв`язку з неявною сторін судове засідання відкладено на 01 листопада 2022 року. 01 листопада 2022 року судове засідання відкладено на 22 листопада 2022 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача. Позивач в судовому засідання на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача надав відзив, в якому заперечує проти стягнення моральної шкоди позивачу. В обґрунтування свого відзиву посилається на те, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки дана шкода не підтверджена належними допустимими та достовірними доказами. Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяльності її заподіювача, наявність причини - наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відзиві просив розглядати справу без участі представника відповідача за наявними матеріалами справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що згідно посвідчення серія [NUMBER] від 18 березня 2010 року, [PERSON] є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі №580/11387/22 визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати [PERSON] разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити [PERSON] разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої суми. Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наданих позивачем медичних документів вбачається, що останній має захворювання, а саме: гепортонічна хвороба ІІ ст., гіпериензивне серце СН ІІ ст., хронічна дисциркуляторна енцефалопатія Н ІІ виражений астеноневротичний, помірний цефалічний синдром, бронхіальна астма ІІІ ст. середньої важкості персистуюча течія, медакаметозно контролюєма, емфізема легень ЛН ІІ, хронічний гепатит, хронічний холецистит, хронічний панкреатит, хронічний гастрит одуоденіт, цукровий діабет ІІ типу лекої форми, остерохондзроз хребта, дифузний нетоксичний зоб І ст. (виписний епікриз №1399; виписний епікриз №1399; виписний епікриз №8781; постанова ВЛК УМВС України в Черкаській області). З наявних у матеріалах справи копій витягів електронних медичних висновків про непрацездатність вбачаться, що позивач [PERSON] періодично звертався до лікаря, а саме: 11.08.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №4К95-РВХВ-Т79С-В92С; 16.08.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №468Н-54А9-ЕХКА-В92С; 19.08.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №СРТЗ-Е79М-48МН-А5АТ; 24.08.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №974А-В78Н-926В-М845; 10.11.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №М7А5-М427-КК6Т-ТЗКР; 23.11.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №7481-1193-6141-8696; 24.11.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №2826-3983-9Т2В-6СТ9; 08.12.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №24ХК-АЕРЕ-НТ7В-59С8; 17.12.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №ЕРХЕ-ККМВ-ЕЕ6Е-ВТЕ5; 29.12.2022 створено медичний висновок про непрацездатність №3К2А-9АМР-Н466-ЕК98. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також посадовою або службовою особою цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначено: «Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України». Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що внаслідок бездіяльності Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаської обласної державної адміністрації щодо не нарахування [PERSON] грошової допомоги в термін до 05 травня 2021 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком позивачу завдано моральної шкоди, яку позивачем оцінено в розмірі 10 000 грн. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, «адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту». Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого». В рішеннях Європейського Суду з прав людини «Рисовський проти України», «Антоненков та інші проти України» зазначено: «порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди». Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність дій відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В процесі розгляду справи судом, позивачем доведено достатніми доказами факт завдання останньому моральної шкоди внаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача. Суд, оцінивши подані позивачем докази та вищевикладені обставини вважає, що позов [PERSON] до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, оскільки позивачем доведено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано шкоду, у нього погіршився стан здоров`я, що підтверджується матеріалами справи. В той же час суд вважає, що достатньою сумою для відшкодування моральної шкоди є 2000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. В іншій частині заявлених позовних вимог [PERSON] до відповідача слід, відмовити у зв`язку з необхідністю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаною позовною заявою. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір при подачі позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 198,48 грн.

Outcome: partial