Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її користь та на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача до досягнення неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, починаючи з дня подання позову до суду; розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрованим 20 вересня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №392. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2019 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2022 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.\~ Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку та аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини заробітку. Висловив свою незгоду з викладеним у позовній заяві твердженням про те, що шлюбні відносини припинені. З позовними вимогами про розірвання шлюбу не згоден, просить у їх задоволенні відмовити. Крім того, відповідачем подано заяву про надання строку для примирення тривалістю у 6 місяців. В обґрунтування клопотання посилався на те, що має намір зберегти сім`ю, щоб разом з позивачем виховувати спільну дитину. Згідно ст. 259 ЦПК України, якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Оскільки в одному провадженні розглядаються позовні вимоги про розірвання шлюбу, провадження за якими може бути зупинено, та позовні вимоги про стягнення аліментів, пріоритетом для яких є швидкий розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити часткове рішення щодо стягнення аліментів та продовжити провадження в частині вимог про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2019\~ року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Неповнолітня дитина сторін проживає з позивачем, що підтверджується наданим суду актом від 07.08.2022, складеного головою квартального комітету №12 за участю сусідів (а.с.22). Вирішуючи спір між сторонами, суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає разом з позивачем, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, досягнуто не було, відповідач є працездатним, не надав суду відомостей про наявність у нього інших утриманців, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з тим, що дитина, яка не досягла трирічного віку проживає разом з позивачем, суд вважає, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача. При вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання позивача, суд виходить з наступного. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, заявляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача на своє утримання не обґрунтувала належним чином підстави вимог саме в такому розмірі та не надала доказів, які свідчать про необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. Відомостей про свій майновий стан, про доходи чи про інші обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, позивачем не надано. Також суд враховує, що судом у повному обсязі задоволено позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача слід задовольнити частково, визначивши їх розмір 1/6 частки заробітку відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. за вимогою про стягнення аліментів на дитину та 992,40 грн. за вимогою про стягнення аліментів на дружину, а разом 1984,80 грн . На підставі викладеного і

Outcome: partial