Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона протягом 20 років проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер від коронавірусної хвороби. Померлий під час життя у зареєстрованому шлюбі не перебував, власних дітей не має. Заявниця разом з [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , а також спільно виховували прийомну дитину з дитячого будинку [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області № 175 від 15.07.2005 року [PERSON] було встановлено статус дитини-сироти та влаштовано до будинку дитини м. Дніпродзержинська. Згодом заявниця оформила на малолітнього [PERSON] опікунство та він проживав у сім`ї заявниці та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з квартири, двох гаражів та павільйону. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно заявниці для вирішення у подальшому питання оформлення прав на спадкове майно. Під час спільного проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводити спільні витрати, разом відзначали родинні свята, відпочивали, придбавали майно. Після смерті [PERSON] заявниця займалась організацією його поховання, самостійно сплачувала всі витрати. На підставі викладеного заявниця звертається до суду із даною заявою, в якій просить встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2002 року по день його смерті - [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.09.2022 року судом витребувано докази у справі. На початку судового розгляду заявниця повністю підтримала свою заяву, просила її задовольнити. У подальшому заявниця у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в її відсутність. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. У встановлений діючим законодавством строк заявниця [PERSON] звернулася до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи, що була надана до суду. Але свідоцтво пор право на спадщину видано заявнику не було, нотаріусом 01.11.2022 року було роз`яснено заявниці про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю заявника та померлого, оскільки належних доказів на право на спадкування нею не надано. У своїх вимогах заявниця вказує про те, що вони проживали з померлим протягом 20 років до дня його смерті - [INFO] . Так, при розгляді справи встановлено, що з 2002 року заявниця [PERSON] проживала однією сім`єю із [PERSON] . Заявниця [PERSON] разом з [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , спільно виховували прийомну дитину з дитячого будинку [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області № 175 від 15.07.2005 року [PERSON] було надано статус дитини-сироти та влаштовано до будинку дитини м. Дніпродзержинська. Згодом заявниця [PERSON] оформила опікунство на [PERSON] та він проживав у сім`ї заявниці та [PERSON] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області № 247 від 16.09.2009 року. Під час спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, разом відзначали родинні свята, відпочивали, придбавали майно в інтересах сім`ї. Після смерті [PERSON] заявниця займалася організацією його поховання (кремації) та самостійно сплачувала всі витрати, пов`язані з його похованням. Факт спільного проживання однією сім`єю заявниці [PERSON] та [PERSON] з 2002 року по 07.02.2022 року знайшов своє підтвердження під час розгляду справи судом та був доведений належними письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON] ; довідкою про причину смерті від 08.02.2022 року; витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 07.02.2022 року; чеком на придбання ритуальних послуг від 09.02.2022 року; довідкою ЖБК «Академічний-16» від 16.02.2022 року про те, що [PERSON] проживала з [PERSON] в її квартирі однією сім`єю, вели разом господарство та побут з 2002 року, разом виховували сина [PERSON] ; рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області від 15.07.2005 року про встановлення статусу малолітньому [PERSON] ; довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 01.07.2021 року відносно [PERSON] ; фотокартками із зображенням заявниці, її сина [PERSON] та [PERSON] ; письмовими поясненнями [PERSON] до суду; письмовими поясненнями [PERSON] до суду; письмовими поясненнями [PERSON] до суду; рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області від 16.09.2009 року про встановлення опіки на малолітнім [PERSON] з боку [PERSON] ; договором про надання ритуальних послуг від 09.02.2022 року, укладеним з [PERSON] ; актом приймання-передачі наданих послуг від 09.02.2022 року, укладеним з [PERSON] ; квитанціями про сплату послуг за гаражі від 14.02.2018 року, від 06.07.2022 року, за вересень-грудень 2015 року, а також про сплату пайового внеску за гаражний бокс № [NUMBER] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що з 2002 року по 07.02.2022 року заявниця [PERSON] проживала однією сім`єю як чоловік та жінка з [PERSON] . У період спільного проживання вони вели спільне господарство, придбавали продукти, побутові речі, техніку, піклувалися один про одного, виховували разом сина [PERSON] , опіку над яким оформила [PERSON] . Вирішуючи по суті вимоги заявниці, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Статтею 1 Сімейного кодексу України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов"язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов"язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім"ї та родичів. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю. Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Як встановлено при розгляді справи, факт спільного проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно заявниці [PERSON] для вирішення питання щодо оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Так, з матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] та 2 гаражних бокси. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та обґрунтованою, оскільки факт спільного проживання вказаних осіб знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними доказами, у зв"язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved