Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

19 вересня 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] збитків в порядку регресу в розмірі 6026,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27 травня 2019 року між ПАТ «Українська пожежнострахова компанія» (ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1214747, відповідно до умов якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 25 травня 2020 року, приблизно о 17 год 25 хв, на вул. Городоцькій, 359 у м. Львові трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «Schmit2», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Subaru» було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 12 червня 2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Subaru» звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АО/1214747. На підставі страхового акту № ОЦ/024/004/20/0185 від 23 листопада 2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 602629 грн. З даного часу у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого страхового відшкодування. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 01 жовтня 2020 року, між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АО/1214747 від 27 травня 2019 року. Таким чином, до нього перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Він змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Цивільного кодексу України, що узгоджується з умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/1214747. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, про розгляд справи був належним чином повідомлений, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а також вказав, що позовні вимоги визнає. Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21 листопада 2022 року, є дата складення повного судового рішення 28 листопада 2022 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1166 Цивільного\~кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Абзацом «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). А згідно із ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд встановив, що 25 травня 2020 року, приблизно о 17 год 25 хв, на вул. Городоцькій, 359 у м. Львові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «Schmit2», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 12 червня 2020 року у справі № 944/2554/20, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Як встановлено з цієї з постанови, [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «Schmit2», державний реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «Subaru», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », після чого самовільно залишив місце ДТП. Також суд встановив, що 27 травня 2019 року між ПрАТ «Українська пожежнострахова компанія» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1214747. Відповідно до умов вказаного полісу страхувальник ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Таким чином, на час настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УПСК». А цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування». Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АО/1214747, що підтверджується претензією від 15 липня 2022 року. Відповідно до страхового акту № ОЦ/024/004/20/0185 від 23 листопада 2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено ПрАТ «СК «Арсенал страхування» страхове відшкодування в розмірі 6026,29 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 15814 від 24 листопада 2020 року. Як зазначено вище, ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також абз. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньотранспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як описано вище, постановою Яворівського районного суду Львівської області від 12 червня 2020 року по справі № 944/2554/20, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні ДТП завтомобілем «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та у самовільному залишенні місця ДТП. Зважаючи на викладене вище, суд зазначає, що у ПрАТ «УПСК» після виплати страхового відшкодування ПрАТ «СК «Арсенал страхування», враховуючи залишення [PERSON] місця дорожньо-транспортної пригоди, виникло право зворотної вимоги до відповідача в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АО/1214747. Вимогою від 03 лютого 2020 року про відшкодування збитків в порядку регресу підтверджується, що ПрАТ «УПСК», зверталось до [PERSON] з вимогою про відшкодування збитків, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, проведено не було. 01 жовтня 2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено Договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив (передав), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 01/10/2020 від 01 жовтня 2020 року Фізична особа-підприємець [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АО/1214747 від 27 травня 2019 року. Таким чином, до позивача [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача завданих збитків в порядку регресу у розмірі 6026,29 грн. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як зазначено вище, відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки вимога [PERSON] стосується лише [PERSON] безпосередньо і відповідач скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд. Отже, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УПСК», водій даного автомобіля [PERSON] , який визнаний винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП, ПрАТ «УПСК» виплатило страхове відшкодування потерпілій стороні, у такого виникло право регресу до відповідача, ПрАТ «УПСК» відступило своє права вимоги до [PERSON] . ФРП [PERSON] , а також визнання позову відповідачем, тому суд вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 142\~ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати із сплати судового збору в сумі 496,20 грн, тобто 50% від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору в розмірі 496,20 грн віднести на рахунок держави. Частинами 1 3 статті 134 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з вимогами ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу його представник адвокат Самойленко П.М. подав до суду такі письмові докази: копію договору про надання правової допомоги від 30 січня 2019 року № 30/01/19; додаткову угоду № 1805 від 07 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, акт здачі-прийняття (надання послуг) до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, платіжне доручення від 07 лютого 2022 року про сплату послуг адвоката в розмірі 2000,00 грн. Враховуючи складність справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх види і обсяг, значення справи для позивача, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати є обґрунтованими і співмірними. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 915/1654/19. Однак відповідач не подав будь-яких обґрунтувань і доказів неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із збором доказів. Зважаючи на наведене вище, а також враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, слід стягнути на користь позивача, оскільки понесені витрати підтверджені належними і допустимими доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: approved