Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

В серпні 2022 року позивач Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство»\~ звернулося\~ до суду з вказаним позовом\~ та просили\~ суд\~ стягнути з відповідача на користь Маловільшанської сільської громади Білоцерківського району Київської області грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища, у розмірі 1089,72\~ гривень;\~ стягнути з відповідача на користь\~ Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 22.12.2021\~ року в адміністративних межах Маловільшанської сільської громади Білоцерківського району Київської області,\~ був затриманий [PERSON] , який скоїв самовільну порубку двох дерев породи сосна в кварталі 126, виділ 2 Томилівського лісництва Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство». Державним підприємством «Білоцерківське лісове господарство», в особі виконуючого обов`язки лісничого Сніцара О.С.,\~ відносно [PERSON] \~ був складений протокол № 000053 від 22.12.2021 року за ст. 65 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За наслідками розгляду протоколу № 000053 про адміністративне правопорушення від 22.12.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Вищевказані документи було вручено гр. [PERSON] \~ особисто під підпис, однак, добровільно відповідач не відшкодував шкоду. Загальний розмір завданої Відповідачем шкоди загалом склав 1089,72 грн., розрахунок здійснено Державним підприємством «Білоцерківське лісове господарство» з урахуванням Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкоджень дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665 (зі змінами) та підтверджено копіями польової перелікової відомості, розрахунком шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2022 року, головуючим суддею визначено Ярмолу О.Я. та матеріали справи передані для розгляду. Ухвалою судді від 22.09.2022 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач не направив в судове засідання свого представника, на адресу\~ суду направили заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання\~ не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 22.12.2021\~ року в адміністративних межах Маловільшанської сільської громади Білоцерківського району Київської області,\~ був затриманий [PERSON] , який скоїв самовільну порубку двох дерев породи сосна в кварталі 126, виділ 2 Томилівського лісництва Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство». Державним підприємством «Білоцерківське лісове господарство», в особі виконуючого обов`язки лісничого Сніцара О.С.,\~ відносно [PERSON] \~ був складений протокол № 000053 від 22.12.2021 року за ст. 65 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~ (а. с. 9). За наслідками розгляду протоколу № 000053\~ про адміністративне правопорушення від 22.12.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. ( а. с. 10). Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення № 000053 від\~ 22.12.2021 року була вручена [PERSON] \~ особисто під підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановлено, що загальний розмір завданої відповідачем шкоди\~ склав 1089,72 грн., розрахунок здійснено Державним підприємством «Білоцерківське лісове господарство» з урахуванням Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкоджень дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665 (зі змінами) та підтверджено копіями польової перелікової відомості, розрахунком шкоди ( а. с.54). Державним підприємством «Білоцерківське лісове господарство» [PERSON] була надіслана претензія від 16.06.2022 року № 407 про добровільне відшкодування заподіяної внаслідок порушення законодавства шкоди (а.с.13,14). Завдана внаслідок порушення лісового законодавства шкода відповідачем відшкодована не була. Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач вважає, що шкода заподіяна відповідачем незаконною вирубкою дерева повинна бути стягнута судовим рішенням, оскільки останній ухиляється від її добровільної сплати. Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України,\~ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 7 Лісового кодексу України, ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Згідно пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. За планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування земельні ділянки в кварталі 126,\~ виділ 2 Томилівського лісництва відносяться до земель лісогосподарського призначення і в цілому є землями державного лісового фонду. Окрім того, право позивача на користування земельними лісовими ділянками підтверджується Розпорядженням Білоцерківської РДА № 80 від 21.03.2005 року, Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Білоцерківське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства ( а. с. 19,20,21). Згідно зі статтею 24 Лісового кодексу України права власників лісів, лісокористувачів та громадян охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами; збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону; відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників (частина перша, пункт 1 частини другої статті 105 Лісового кодексу України). Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Аналогічно приписами статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність; застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України; шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. У відповідності до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ними збитки. Згідно із ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За роз`ясненням, викладеним у пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Оскільки матеріалами справи підтверджено вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, яке виразилося у здійсненні незаконної порубки двох дерев породи сосна, притягнуто останнього до адміністративної відповідальності, про що було складено постанову № 000053 від 22.12.2021 року,\~ та своїми діями відповідачем заподіяно шкоди, то вимоги позивача про стягнення з відповідача заподіяної шкоди є цілком обґрунтованими. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене, матеріальна шкода в розмірі 1089,72 гривень заподіяна внаслідок знищення (порубки) двох дерев породи сосна неправомірними діями [PERSON] , винуватість якого у вчиненні зазначених дій доведена постановою про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за статтею 65 КУпАП від 22 жовтня\~ 2021 року,\~ тому між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною внаслідок порушення лісового законодавства шкодою наявний причинний зв`язок. На підставі пункту 7 частини третьої статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині походів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 69-1 названого Кодексу до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Отже, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Зазначена правова позиція міститься в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 364/1080/16-ц. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Позивачем при звернені до суду\~ було понесено судові витрати у розмірі 2 481,00 грн., сплата яких документально підтверджено платіжним дорученням № 10038 від 22.08.2022\~ року ( а. с. 27). Оскільки позовні вимоги\~ підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у вищевказаному розмірі, які були понесенні останнім при зверненні до суду з вищевказаною позовною заявою. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved