Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

У травні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 3-7 т. 1) до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - встановити факт, що позивач є рідним братом [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за позивачем право власності на ѕ частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 64,6 кв.м, жилою 33,0 кв.м.) в порядку спадкування після смерті [PERSON] (на ј частину в порядку спадкової трансмісії, ј частину в порядку спадкування за законом та ј в порядку спадкування за заповітом). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 березня 1991р. його рідним братом [PERSON] було придбано у власність квартиру [ADDRESS] відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 453 від 25 березня 1996р.) в м. Києві. Зазначена квартира була придбана [PERSON] в період його перебування у шлюбі із [PERSON] . Зазначав, що 18 листопада 1996р., [PERSON] склав заповіт, яким заповідав квартиру [ADDRESS] в рівних частинах позивачу та своїй дружині [PERSON] 11 [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Масюком І.Є. заведена спадкова справа. Спадкоємцями за законом, після смерті [PERSON] є: її донька відповідачка [PERSON] та чоловік спадкодавця [PERSON] , який помер наступного дня після смерті дружини ( [INFO] ) і не встиг прийняти спадщину після своєї дружини, тому в даному випадку має місце спадкова трансмісія. Зауважував, що після смерті [PERSON] за заявою позивача була заведена спадкова справа у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. та те, що він є спадкоємцем [PERSON] за заповітом та єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом другої черги. До приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Масюка І.Є. ним також була подана заява про прийняття спадщини після померлого [PERSON] ( [PERSON] ). Вказував, що він має право на спадкування після смерті [PERSON] як: - спадкоємець за заповітом - 1/4 частини квартири, - спадкоємець в порядку спадкової трансмісії -1/4 частини квартири, - спадкоємець другої черги за законом -1/4 частини квартири, тобто всього має право на спадкування 3/4 частин квартири [ADDRESS] . Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, за заповітом та в порядку спадкової трансмісії позивач не має змоги, оскільки приватним нотаріусом Масюком І.Є. постановою «Про відмову у вчиненні нотаріальних дій» від 23 грудня 2013р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не підтверджено його родинні стосунки із померлим [PERSON] , а також відсутні правовстановлюючі документи на ім`я померлої [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] . Приватний нотаріус Столярчук І.В. також не видає позивачу свідоцтво про право на спадщину, внаслідок того, що не підтверджено його родинні стосунки із померлим [PERSON] та у зв`язку з заявою [PERSON] та наявністю спору між нами, оскільки вважає, що 1/2 частина квартири повинна успадкувати вона, як спадкоємець [PERSON] за законом. В зв`язку з вказаними обставинами позивач й змушений звертатись до суду із даним позовом для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н.В. від 16 травня 2014р. відкрито провадження по справі (а.с. 27 т. 1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2014р. було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідач [PERSON] про залишення без розгляду позову [PERSON] , в частині встановлення факту родинних відносин (а.с. 60-61 т. 1). У вересні 2014р. відповідачкою [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву про визнання заповіту частково недійсним (а.с. 208-210 т. 1). Свої позовні вимоги зустрічної позовної заяви позивачка за зустрічним позовом обґрунтовувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла її мати [PERSON] , яка перебувала на час смерті у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , відповідно до свідоцтва про одруження від 06 серпня 1969р. 13 березня 1991р. [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбали за договором у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оформивши її на ім`я [PERSON] 25 березня 1996р., відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 453 [ADDRESS] була перейменована у [ADDRESS]. Вказувала, що оскільки подружжя [PERSON] та [PERSON] володіло спірною квартирою без виділення часток, тому їх частки в майні, як дружини і чоловіка є рівними, інше домовленістю між ними або шлюбним договором визначено не було. 18 листопада 1996р. [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , склав заповіт. Заповіт посвідчений 18 листопада 1996р. державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 16-4199. 31 жовтня 2012р. позивач за зустрічним позовом - [PERSON] , звернулась із заявою про відкриття спадкової справи та прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Масюка І.Є. Відповідно до поданої заяви [PERSON] приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І.Є. відкрив спадкову справу за фактом смерті [PERSON] . Зазначала, що [PERSON] - позивач за первісним позовом звернувся із відповідною заявою про відкриття спадкової справи та прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. Відповідно до поданої заяви [PERSON] приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. відкрив спадкову справу за фактом смерті [PERSON] . Стверджувала, що оскільки ні домовленістю між подружжям, ні рішенням суду, ні законом частки співвласників у спільному майні подружжя змінені не були, а отже [PERSON] на момент складання заповіту належала тільки Ѕ частина спірної квартири (якою він міг розпорядитись тільки цією часткою). На підставі вказаного зазначала, що заповіт, складений 18 листопада 1996р. [PERSON] щодо всієї квартири порушив право власності [PERSON] на належну їй Ѕ частини квартири, а тому на її думку, підлягає визнанню недійсним в частині, яким [PERSON] склав заповіт на Ѕ частини квартири по [ADDRESS] . Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2014р. було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов та об`єднано в одне провадження (а.с. 220-222 т. 1). 02 грудня 2014р. на адресу суду надійшли заперечення на зустрічний позов про визнання заповіту частково недійсним (а.с. 230-231 т. 1). 14 грудня 2015р. на адресу суду було подано третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] позовну заяву (а.с. 104-108 т. 2) до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, в якому сторона просила суд: - встановити юридичний факт родинних відносин, що [PERSON] є рідною племінницею [PERSON] , померлого [INFO] . В обгрунтування позовних вимог третя особа вказувала, що 13 березня 1991р. [PERSON] - її рідним дядьком було придбано у власність квартиру [ADDRESS] . 18 листопада 1996р., [PERSON] склав заповіт, яким заповідав квартиру [ADDRESS] в рівних частинах [PERSON] (який також є рідним дядьком третьої особи) та [PERSON] 12 [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] та мати третьої особи - [PERSON] були рідним братом та сестрою. Мати третьої особи [PERSON] померла [INFO] . Вказувала, що після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Столярчук І.В. заведена спадкова справа. З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: - [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] за заповітом та спадкоємець за законом другої черги, як рідний брат; - [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] другої черги за законом в порядку представлення, оскільки є рідною племінницею померлого [PERSON] та її померла матір [PERSON] яка була його рідною сестрою та померла раніше [PERSON] ; - [PERSON] , як спадкоємець за законом, як донька дружини [PERSON] - [PERSON] . Зазначала, що в будь-якому разі при вирішенні питання, хто є спадкоємцями за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. В свою чергу, робила звертала увагу суду на тому, що свідоцтво про народження [PERSON] не збереглось, тому для прийняття спадкового майна у вигляді відповідної ј частини квартири [ADDRESS] їй необхідно документально підтвердити родинні стосунки з померлим [PERSON] та встановити юридичний факт щодо її родинних відносин з померлим [PERSON] . Оскільки встановлення цього юридичного факту потрібно третій особі для спадкування за законом відповідної частини квартири [ADDRESS] і існує спір щодо цього майна з [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями (за заповітом, за законом) та внаслідок існування спору щодо заповіту (визнання його недійсним). Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015р. було прийнято до спільного розгляду з первісним та зустрічним позовом, вказану позовну заяву третьої особи (а.с. 140-141 т. 2). 17 березня 2016р. на адресу суду надійшла позовна заява третьої особи [PERSON] , яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (а.с. 156-159 т. 2), в які сторона просила суд: - визнати за собою право власності на ј частину спірної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування, за законом після смерті [PERSON] . Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2016р. вказану позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з раніше поданими позовами (а.с. 171-172 т. 2). 15 липня 2016р. первісним позивачем [PERSON] було подано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду в частині визнання права власності на ј частини квартири, в порядку спадкування за заповітом, в зв`язку з тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Столярчуком І.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 193 т. 2), яку відповідною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва було задоволено (а.с. 210-211 т. 2). Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016р. № 01-08-1007 в зв`язку із звільненням судді [PERSON] було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 761/13662/14-ц. (а.с. 219 т. 2). Протоколом повторного автоматичного розподілу справи між суддями від 26 жовтня 2016р. до свого провадження було прийнято суддею Волошиним В.О. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018р. постановлено продовжити здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 135 т. 3). 19 червня 2018р. до суду надійшов відзив позивача на зустрічну позовну заяву (а.с. 152-154 т. 3). 19 червня 2018р. до суду надійшов відзив відповідачки за первісним позовом на позовну заяву третьої особи (а.с. 186-188 т. 3). Крім цього, відповідачем за первісним позовом подавався до суду відзив на первісну позовну заяву (а.с. 195-197 т. 3). Також в процесі розгляду справи в суді сторонами неодноразово подавалися клопотання про приєднання, витребування доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020р. було зупинено провадження у справі до розгляду цивільної справи № 761/24381/14-ц в порядку касаційного провадження (а.с. 112-113 т. 4). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021р. було поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 140 т. 4). 04 липня 2022р. представником первісного позивача та третьої особи було подані заяви про залишення без розгляду первісного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами без розгляду, в частині вимог про встановлення факту родинних відносин на підставі п. 5) ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2022р. позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа з самостійними вимогами: [PERSON] , про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування, встановлення факту родинних відносин та позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частину квартири було залишено без розгляду, в частині вимог про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2022р. було залишено без розгляду зустрічний позов, на підставі п. 3) ч. 1 ст. 257 ЦПК України. В судове засідання 16 листопада 2022р. відповідачка за первісним позовом, її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Представник первісного позивача та третьої особи, подав клопотання до суду про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги, заявлені в обох позовах підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та просив суд їх задовольнити. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а позов третьої особи - задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 серпня 1969р. в міському бюро ЗАГС м. Кіровограда був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис за № 1241, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 10, 133 т. 1), який подружжя не розривали. Спільних дітей у шлюбі подружжя не мало. Відповідно до свідоцтва про народження відповідачка [PERSON] є дочкою [PERSON] . Також судом встановлено, що позивач - [PERSON] є рідним братом [PERSON] , а третя особа - [PERSON] - його племінницею. Дані обставини як і факт родинних відносин загалом встановлено постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020р. у цивільній справі № 761/24381/14-ц. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 13 березня 1991р. [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-9 т. 1). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном (ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира [ADDRESS] , належала подружжю: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках, оскільки була придбана 13 березня 1991р. за час їх перебування в шлюбі. Згідно свідоцтва про смерть виданого 12 липня 2012р. Відділом реєстрації смерті м. Києва [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13 т. 1). Згідно положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, з моменту смерті [PERSON] , а саме [INFO] відкрилась спадщина у спільному сумісному майні подружжя, тобто на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, батьки. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). При успадкуванні спадщини кількома особами на спадкове майно поширюється правовий режим спільної часткової власності відповідно до гл. 26 ЦК України. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Після смерті [PERSON] 11 липня 2012р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Масюком І.Є. була заведена спадкова справа № 04/2012. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її дочка відповідачка - [PERSON] та чоловік спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 12 т. 1). Згідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія.) Судом встановлено, що [PERSON] не встиг реалізувати своїх спадкових прав після смерті дружини [PERSON] , так як помер наступного дня [INFO] , отже в даному випадку має місце спадкова трансмісія. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спільне сумісне майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Про те, з наявної в матеріалах справи копії заповіту від 18 листопада 1996р. вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповів квартиру [ADDRESS] в рівних частках позивачу [PERSON] та дружині [PERSON] (а.с. 14 т. 1). Заповіт складений [PERSON] 18 листопада 1996р. на квартиру [ADDRESS] ніким не оскаржений та є чинним. Разом з тим, на переконання суду [PERSON] при складанні заповіту міг розпорядитися тільки своєю часткою у спільній сумісній власності подружжя, що становила - Ѕ частини квартири [ADDRESS] , а отже позивач [PERSON] міг успадкувати за заповітом ј частину цієї квартири, та ј частину квартири дружина [PERSON] - [PERSON] . Проте, оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] померла [INFO] до дня відкриття спадщини [INFO] , то частка у спадщині, яка була визначена у заповіті для такого (померлого) спадкоємця підлягає спадкуванню у порядку, визначеному для спадкування за законом Відтак, [PERSON] , якій [PERSON] заповів частину квартири [ADDRESS] в рівних частках із [PERSON] і яка померла [INFO] - до смерті спадкодавця [PERSON] , не відноситься до його спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Отже, в даному випадку, після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом даної частки квартири є первісний позивач [PERSON] , як рідний брат спадкодавця [PERSON] (1/8 частки) та [PERSON] , як племінниця спадкодавця - на частку, яку б успадкувала за законом [PERSON] - рідна сестра [PERSON] , якби вона була жива на час відкриття спадщини (1/8 частки). В свою чергу, з урахуванням того, що Ѕ частини у спільній сумісній власності подружжя на квартиру [ADDRESS] є спадковим майном, після смерті [PERSON] , а отже відповідачка [PERSON] має право на спадкування по закону з 1/2 частини лише ј частки квартири [ADDRESS] , а інша ј частини спадкується спадкоємцями [PERSON] - первісним позивачем та третьою особою (по 1/8 частини квартири). Тобто, загалом суд приходить до висновку, що [PERSON] успадковує ј частину квартири, [PERSON] - ј частини квартири (1/8+1/8) та [PERSON] Ѕ частини (1/4 за заповітом, 1/4 (1/8+1/8) за законом). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Положеннями ст. 1296 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається з підстав, не заборонених законом, зокрема, за правочинами. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218,0 грн., а також з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] пілягає стягненню судовий збір по 2073,13 грн. з кожного.

Outcome: partial