Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Авто» та просить розірвати Договір комісії на надання послуг №59822 від 09.02.2021р., укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача на свою користь 115 092,96 грн., з яких 16 584,00 грн. кошти, сплачені за Договором, та 98 508,96 грн. пеня. В обгрунтування позову зазначає, що між ним та відповідачем був укладений Договір комісії на надання послуг №59822 від 09.02.2021р., за яким позивачем було сплачено відповідачу 16 584,00 грн. При цьому відповідач свої зобов`язання щодо підбору, придбання, перевезення транспортного оброблення та розмитнення транспортного засобу не виконав. У зв`язку з цим, позивач, користуючись правом, наданим умовами Договору та положеннями Цивільного кодексу України, звернувся до відповідача про розірвання цього Договору та повернення коштів. На підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачем нарахована сума пені. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.08.2022р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцезнаходженням відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Таким чином, на підставі положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена про розгляд даної справи. Відповідач не надав до матеріалів справи письмового відзиву на позов. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 09.02.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Авто», як комісіонером, та [PERSON] , як комітентом, був укладений Договір комісії на надання послуг №59822, за умовами якого комітент доручає, а комісіонер зобов`язується від свого імені, але за рахунок та в інтересах комітента здійснити правочини з надання послуг щодо підбору, придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. Згідно з п. 1.6. Договору комісії строк поставки товару визначається сторонами відповідно до розумних термінів на здійснення поставки щодо аналогічних товарів, але не може перевищувати шість місяців. Згідно з п.п. 2.2., 2.3. Договору комісії з метою виконання умов даного Договору комісіонером комітент відповідно до виставленого рахунку комісіонером здійснює оплату, що становить 16 584,00 грн. на розрахунковий рахунок комісіонера, вказаний у Договорі, одразу з моменту укладення цього Договору. Підбір, огляд та бронювання товару здійснюється тільки після оплати платежу. По виграному лоту комітент зобов`язується здійснити оплату вартості ставки та аукціонні збори на рахунок та строки, визначені дилером. За пунктом 2.4. Договору комісії з метою здійснення експедирування, вивантаження, підготовки транзитних транспортних документів та транспортування товару в пункт доставки товару - [ADDRESS] (1/13) комітент зобов`язується здійснювати попередню повну або частинами (відповідно до передбачених цим пунктом етапів доставки) оплату з доставки товару, вартість якої встановлюється третьою стороною (транспортною компанією), що включає: доставку товару з торгівельного майданчика аукціону до найближчого порту відправлення (США); з порту відправлення (США) до порту призначення (м. Одеса, Україна); з порту призначення (м. Одеса, Україна) до пункту доставки товару - [ADDRESS] (1/13); з міста Одеси до визначеного комітентом місця за наявності домовленості, передбаченої п. 1.5. У відповідності до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ч. 1 ст. 1013 Цивільного кодексу України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 1014 Цивільного кодексу України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1016 Цивільного кодексу України комітент зобов`язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов`язку перед третьою особою. За договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору. Комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконаня договору (делькредере). У разі порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, комісіонер зобов`язаний негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази. Комітент має право вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до цієї особи. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за Договором комісії був виставлений рахунок на оплату №59822 від 09.02.2021р. на суму 16 584,00 грн. Даний рахунок був оплачений позивачем у повній сумі 09.02.2021р., про що на ньому проставлена позивачем відмітка про оплату. Матеріали справи не містять відомостей про виконання відповідачем умов Договору комісії, позивач товар за Договором не отримав. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Нормою частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено належним засобами доказування належне виконання умов Договору. Положення ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначають, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1025 Цивільного кодексу України комітент має право відмовитися від договору комісії. Якщо договір комісії укладено без визначення строку, комітент повинен повідомити комісіонери про відмову від договору не пізніше ніж за тридцять днів. Так, пунктами 6.4. та 6.5. Договору комісії сторони узгодили, що Договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Кожна із сторін має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку, попередньо письмово повідомивши про це другу сторону не менше ніж за 30 днів. Позивач скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 651, 1025 Цивільного кодексу України, положенням п. 6.5. Договору, та направив відповідачу 23.04.2021р. листа про розірвання Договору комісії. Отже, за встановлених обставин, та на підставі ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, п. 6.5. Договору комісії цей Договір комісії є розірваним з 24.05.2021р. Оскільки Договір комісії розірваний 24.05.2021р. за письмовим повідомленням позивача, то заявлена вимога позивачем в цій частині не підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Виходячи з наведених положень Закону, на думку суду, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача сплачених йому коштів згідно Договору комісії в розмірі 16 584,00 грн. Щодо заявленої до стягнення з відповідача суми пені в розмірі 98 508,96 грн. слід зазначити наступне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Як вбачається з розрахунку позивача, пеня нарахована ним за період з 10.08.2021р. до 23.02.2022р. та складає суму 98 508,96 грн. Разом з тим, частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, вказане положення Цивільного кодексу України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням сторони. Як вбачається, розмір нарахованої позивачем пені складає суму 98 508,96 грн., що майже в шість раз перевищує суму збитків. Стягнення такої суми пені, що в багато разів перевищує суму простроченого зобов`язання, на думку суду, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Тому суд вважає можливим зменшити розмір пені до 17 000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності в цивільному судочинстві. При цьому судом враховано також те, що в умовах збройної агресії російської федерації проти держави Україна, введення на території України військового стану, сума пені в 98 508,96 грн. буде надмірним тягарем для відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості в розмірі 16 584,00 грн. та суми пені в розмірі 17 000,00 грн. З відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial