Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

08 грудня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якій вказала, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Шлюб сторін було зареєстровано 21 липня 2015 року. [INFO] у них народилася дитина - [PERSON] . [INFO] у них народилася друга дитина - [PERSON] . Шлюб сторін виявився невдалим. 18 червня 2021 року на підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області у цивільній справі 229/2196/21 їх шлюб було розірвано. Позивачка проживає і зареєстрована за однією адресою разом із дітьми, по [ADDRESS] . Відповідач фактично проживає за адресою по [ADDRESS] . На даний час діти перебувають на одноособовому утриманні позивачки. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] , не надає. [PERSON] інших дітей не має, та не має інших утриманців. [PERSON] являється працездатною особою, працевлаштований та регулярно отримує заробітну плату, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у вигляді аліментів, але будь-якої матеріальної, чи іншої допомоги не надає. 24 вересня 2021 року позивачка звернулася до Дружківського міського суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із відповідача [PERSON] . Натомість, 06 грудня 2021 року через канцелярію суду вона отримала ухвалу Дружківського міського суду від 17 листопада 2021 р. у справі № 229/5260/21, якою їй було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Підставою для відмови у видачі судового наказу слугувало те, що відповідно до довідки від 05.11.2021 року № 8639/160.1242/1-21 від 05.11.2021 року, наданої виконавчим комітетом Дружківської міської ради в порядку ст. 165 ЦПК України, на території Дружківської територіальної громади місце проживання [PERSON] не зареєстроване. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, приховує інформацію про місце свого проживання та наразі не зареєстрований за жодною адресою, метою чого є ухилення від виконання обов`язку по утриманню своїх дітей та уникнення відповідальності за вказані дії. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подання заяви до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також аліменти за минулий час, а саме за період з 28 липня 2020 року по 24 вересня 2021 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час, та місце розгляду справи. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовну заяву не скористався. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 21 липня 2015 року по 18 червня 2021 року (а.с. 8, 14). Сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] ; доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 12). Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13) Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок батьків не залежить від місця проживання дитини, тому відповідач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку у розмірі 1/3 частини доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З позовом до суду [PERSON] звернулася 08 грудня 2021 року, а тому саме з цієї дати присуджуються аліменти. Щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час за період з 28 липня 2020 року по 24 вересня 2021 року, то суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Однак, позивачкою [PERSON] не подано належних, допустимих та достовірних доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. В обґрунтування ухилення відповідача від сплати аліментів позивачка посилається на те, що вона зверталась до Дружківського міського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача, однак їй було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів оскільки на території Дружківської територіальної громади місце проживання [PERSON] не зареєстроване. Разом з тим, суд не приймає доводи позивачки про те, що відповідач приховує інформацію про місце свого проживання, оскільки сама позивачка вказує адресою його місця проживання квартиру [ADDRESS] . Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивачка в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої вона просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив). Крім того, у відповідності до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лише частку від доходу, як про те просить позивач в даному позові. Підсумовуючи викладене, позивачка всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не довела належними, достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей за минулий час. Відповідно до п)1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн. на користь державного бюджету.

Outcome: partial