Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі за текстом АБ «Укргазбанк») звернулось до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.07.2018 сторони уклали кредитний договір приєднання б/н шляхом підписання відповідачкою Заяви на оформлення кредитного ліміту та приєднання відповідачкою до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк». За умовами договору банк встановив на картковому рахунку відповідачки максимальний ліміт дозволеного овердрафту у сумі 30000 грн строком з 03.07.2018 до 03.07.2019 (12 місяців) зі сплатою 30 % річних (базова відсоткова ставка) та 48 % річних (відсоткова ставка на прострочену заборгованість). Позивач вказує, що виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Однак відповідачка належним чином покладені на неї зобов`язання не виконала, порушила умови договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 26.05.2021 складає 46765,41 грн, з яких: заборгованість за кредитом прострочена 31687,50 грн; заборгованість за процентами прострочена 4901,31 грн; заборгованість за ст. 625 ЦК України 10176,60 грн. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.07.2018\~станом на 26.05.2021 у сумі 46765,41 грн, а також вирішити питання щодо судових витрат. 24.11.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 22.12.2021 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 22.12.2021 судове засідання відкладене на 02.02.2022 у зв`язку із перебуванням головуючої судді Черніцької І.М. на лікарняному. 02.02.2022 судове засідання відкладене на 11.03.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. 07.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка [PERSON] , від імені якої діє адвокат Купенко М.С., позов визнала частково у сумі 20655,31 грн. Відзив обґрунтований тим, що позивач не довів наявність права на списання з карткового рахунку відповідачки коштів за: 1) списання комісії за видачу готівкових коштів через АТМ; 2) договірне списання страхового платежу (за страхування життя клієнта); 3) списання комісії за запит залишку в АТМ; 4) списання комісії за здійснення переказу р2р. Тарифний план, чинний на момент укладення договору, з яким би була ознайомлена відповідачка та який містить розмір зазначених вище комісій, до позовної заяви не доданий. Також представник відповідачки зауважив, що Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», на які послався позивач, затверджені лише 12.02.2020, а тому не могли бути частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, що долучені позивачем до позовної заяви, не містять інформації про дату набуття чинності та що відповідачка ознайомлена з цими Правилами. Також представник відповідачки вважає нікчемною умову договору, що міститься у паспорті споживчого кредиту та якою визначено утримання позивачем комісії в розмірі 4 % за видачу суми кредиту. Крім цього, представник відповідачки вважає неправомірним нарахування процентів за користування кредитом після 03.07.2029, тобто після закінчення строку дії договору. Також адвокат зазначив, що стягнення процентів за простроченою заборгованістю відповідно до ст. 625 ЦК України теж є неправомірним, оскільки позивач зазначає у розрахунку ставку таких процентів 48 % та 36 %, що не погоджено сторонами при укладенні договору. Просить стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн (т. 1 а.с. 96-101). 11.03.2022 судове засідання відкладене на 13.04.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. 13.04.2022 розгляд справи не здійснювався у зв`язку з перебуванням головуючої судді Черніцької І.М. у відпустці. Судове засідання призначене на 12.05.2022. 28.04.2022 справа прийнята до провадження судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновської І.М. Судове засідання призначене на 12.05.2022. 12.05.2022 судове засідання відкладене на 01.06.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. 01.06.2022 судове засідання відкладене на 29.06.2022 за клопотанням представника позивача. 29.06.2022 розгляд справи не здійснювався у зв`язку з відсутністю в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області електроенергії. Судове засідання призначене на 25.07.2022. 25.07.2022 судове засідання відкладене на 09.08.2022 за клопотанням представника позивача. 09.08.2022 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач з урахуванням заяви від 20.10.2022 про виправлення описки просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 03.07.2018\~станом на 26.05.2021 у сумі 40764,99 грн, зазначивши, що таку заборгованість становить: заборгованість за кредитом 31687,50 грн; заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами за користування кредитом 4901,31 грн; сума індексу інфляції простроченої заборгованості за кредитом 2915,25 грн; сума індексу інфляції простроченої заборгованості за нарахованими процентами 550,35 грн; сума 3 % річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасну сплату кредиту, 601,02 грн; сума 3 % річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасну сплату нарахованих, але не сплачених процентів кредиту, 109,56 грн (т. 1 а.с. 188-190). Також 09.08.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що утримання комісії з відповідачки за зняття готівкових коштів здійснювалось відповідно до постанови правління НБУ № 89 від 11.09.2017 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку», оскільки така комісія стосувалась розрахунку касового обслуговування поточного рахунку відповідачки. Також позивач зауважив, що відповідачка мала можливість відмовитись від укладення договору про споживчий кредит, однак таким правом не скористалась, а тому позивач має право на стягнення виплат, передбачених ст. 625 ЦК України (т. 1 а.с. 223-224). Крім цього, 09.08.2022 до суду надійшло клопотання позивача про зменшення понесених відповідачкою витрат на оплату правничої допомоги, у якому позивач просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення таких витрат. Клопотання обґрунтоване тим, що, на думку позивача, розмір витрат, понесених відповідачкою на отримання професійної правничої допомоги, є завищеним (т. 1 а.с. 227-228). 09.08.2022 судове засідання відкладене на 14.09.2022 у зв`язку з неотриманням представником відповідачки заяви про зменшення позовних вимог, відповіді на відзив та заяви про зменшення витрат на правову допомогу. 07.09.2022 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] щодо правомірності стягнення з відповідачки страхового платежу за договором обов`язкового страхування (т. 1 а.с. 242-243). 12.09.2022 до суду надійшло заперечення представника відповідачки на заяву про зменшення позовних вимог, у якій адвокат зазначив, що позивач пропустив строк подання такої заяви, а тому остання має бути повернута судом без розгляду. Також представник відповідачки зауважив, що разом із поданням цієї заяви позивач намагається подати суду новий доказ, строк для подання якого також пропущений (т. 1 а.с. 246а). Також 12.09.2022 до суду надійшло заперечення представника відповідачки на клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, у якому адвокат зазначив, що твердження позивача, що понесені відповідачкою витрати, є неспівмірними, є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами (т. 1 а.с. 247-248). Крім цього, 12.09.2022 до суду надійшло заперечення представника відповідачки на відповідь на відзив, у якому адвокат зазначає, що строк для подання відповіді на відзив позивач пропустив, а тому така заява по суті справи має бути залишена судом без розгляду. 14.09.2022 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] , в яких останній зазначив, що відповідь на відзив та заява про зменшення позовних вимог подана у визначений цивільним процесуальним законом строк (т. 2 а.с. 1-2). Щодо подання заяви про зменшення позовних вимог та відповіді на відзив суд зазначає таке. Пункт 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України визначає, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 4 ст. 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Так, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.11.2021 постановлено розгляд даної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та визначено позивачеві строк п`ять днів з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Розгляд справи по суті регулюється главою 6 розділу ІІІ ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті. Як вбачається з протоколу судового засідання від 02.02.2022 головуюча суддя Черніцька І.М. відкрила судове засідання, тим самим розпочавши розгляд даної справи по суті. Відтак заява про зменшення позовних вимог могла бути подана позивачем у строк до 02.02.2022. Так само і відзив був скерований представником відповідачки на адресу позивача ще 05.02.2022, що підтверджується фіскальним чеком та накладною № 0319500107037. У судовому засіданні 25.07.2022 представник позивача Ніценко О.С. дійсно заявляв клопотання про отримання копії відзиву, однак таке клопотання було мотивоване тим, що раніше інтереси позивача представляв інший представник. При цьому новий строк для подання відповіді на відзив суд не встановлював. Суд вважає, що зміна представників позивача не наділяє останніх автоматичним індивідуальним правом на подання заяв по суті справи після вступу у розгляд цієї справи. Такі обставини можуть бути підставою для подання клопотання про поновлення процесуального строку, визначеного законом чи судом. Стаття 126\~ЦПК України\~визначає,\~що право\~на вчинення\~процесуальної дії\~втрачається із\~закінченням строку,\~встановленого законом\~або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про зменшення позовних вимог та відповіді на відзив позивач не подавав. Щодо зміни\~складу суду,\~то дійсно\~ч.\~12\~ст.\~33\~ЦПК України\~визначає,\~що у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті. Проте, як зазначив суд вище, розгляд справи по суті починається з оголошення судового засідання відкритим, а така процесуальна дія була вчинена новим складом суду 12.05.2022. Зазначені вище заяви подані позивачем після цієї дати. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що заява про зменшення позовних вимог та відповідь на відзив подані позивачем з пропуском строку, визначеного законом та судом, питання щодо поновлення такого строку позивачем не порушувалось, а тому такі заяви слід залишити без розгляду. 14.09.2022 судове засідання відкладене на 13.10.2022 з тих підстав, що представник відповідачки [PERSON] приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. У зв`язку із використання представником відповідачки технічних засобів неналежної якості здійснити розгляд справи не виявилось можливим, а тому суд констатував неявку представника відповідачки у судове засідання. 13.10.2022 судове засідання відкладене на 14.11.2022 у зв`язку з неявкою відповідачки та її представника. У судове засідання 14.11.2022 представник позивача [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив позов задовольнити повністю. У судове засідання 14.11.2022 відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явились без повідомлення про причини неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~633\~ЦК України\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяла\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, тобто у даному випадку АБ «Укргазбанк». Враховуючи те, що умови договорів приєднання розробляються банком та повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, саме на банк покладається обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 03.07.2018 з метою отримання від АБ «Укргазбанк» кредиту шляхом встановлення дозволеного овердрафту на картковому рахунку [PERSON] підписала Заяву на оформлення Кредитного ліміту (т. 1 а.с. 5). У заяві зазначено, що строк дії ліміту дозволеного овердрафту становить 12 місяців, тобто до 03.07.2019, максимальна сума ліміту дозволеного овердрафту складає 300000 грн, базова процента ставка (річних) 30 %, процентна ставка на прострочену заборгованість (річних) 48 %, пільгова процентна ставка (річних) застосовується під час дії пільгового періоду в разі його наявності і складає 0,0001 %. Також відповідачка надала банку право самостійно списувати кошти на умовах договірного списання з будь-яких її рахунків. При цьому з виписки з особового рахунку відповідачки за період з 03.07.2018 до 26.05.2021 вбачається, що [PERSON] використовувала надані їй позивачем кредитні кошти у межах суми ліміту дозволеного овердрафту (т. 1 а.с. 17-20). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Заявою на оформлення Кредитного ліміту та в межах встановленого ліміту дозволеного овердрафту. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що унаслідок порушення відповідачкою узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 26.05.2021 складає 46765,41 грн, з яких: заборгованість за кредитом прострочена 31687,50 грн; заборгованість за процентами прострочена 4901,31 грн; заборгованість за ст. 625 ЦК України 10176,60 грн. Судом уже встановлено, що 03.07.2018 [PERSON] підписала Заяву на оформлення Кредитного ліміту та отримала у користування кредитні кошти. Разом з тим указана заява містить лише максимальний розмір ліміту дозволеного овердрафту, строк його дії та проценти за користування кредитним коштами. Інші умови договору, у тому числі порядок та розмір сплати комісій, щомісячний платіж по кредиту, відповідальність за прострочену заборгованість тощо, у вказаній заяві відсутні. На підтвердження своїх вимог позивач також надав паспорт споживчого кредиту від 03.07.2018, який містить усі вказані вище умови та підписаний відповідачкою. Однак у постанові Верховного Суду у складі\~Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду від 23.05.2022 (справа № 393/126/20) висловлений висновок про правильне застосування норм права, згідно з яким під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Відтак наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не може слугувати доказом укладення сторонами кредитного договору на умовах, що містяться у цьому паспорті. Так само суд не приймає до уваги і Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, оскільки позивач не надав докази того, що саме з цими Правилами і у цій редакції ознайомлена відповідачка, розуміла їх та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, порядку та розміру сплати процентів на прострочену заборгованість, обов`язку укладення договору обов`язкового страхування тощо. Аналогічним є висновок суду і щодо Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк». Більше того такі правила затверджені протоколом спільного засідання Комітету з управління активами та пасивами і Тарифного комітету АБ «Укргазбанк» від 12.02.2020, тобто вже після укладення спірного договору та навіть більше після закінчення строку його дії. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 156/268/21. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату комісії, порядку та розміру сплати процентів на прострочену заборгованість, обов`язку укладення договору обов`язкового страхування, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням викладеного суд вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила\~ч. 1 ст. 634 ЦК України,\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Указане дає підстави дійти висновку, що сторони у письмовому вигляді погодили лише максимальну суму ліміту дозволеного овердрафту, строк його дії та проценти за користування кредитними коштами. Відтак позивач не довів наявність свого права на списання з карткового рахунку відповідачки коштів за: 1) списання комісії за видачу готівкових коштів через АТМ; 2) договірне списання страхового платежу (за страхування життя клієнта); 3) списання комісії за запит залишку в АТМ; 4) списання комісії за здійснення переказу р2р, а також не довів вимогу про стягнення заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 48 % та 36 %. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АБ «Укргазбанк» не повернуті, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Так, з виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що відповідачка використовувала наданий їй ліміт за дозволеним овердрафтом та не в повному обсязі повертала отримані кошти, унаслідок чого заборгованість за тілом кредиту без урахування стягнутих комісій, страхових платежів тощо, право на списання яких позивач не довів, становить 17507,09 грн. Відтак саме таку заборгованість за кредитом слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Щодо стягнення процентів суд зазначає таке. У постанові від 04.02.2020 № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якої оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Так, як зазначив суд вище, строк дії укладеного між сторонами договору становить 12 місяців, тобто до 03.07.2019. Докази того, що такий строк сторонами був продовжений, суду не надані. Відтак з урахуванням висновку Верховного Суду нарахування процентів за користування кредитом після 03.07.2019 є неправомірним. При цьому, як вбачається з банківських розрахунків. станом на 03.07.2019 заборгованість по сплаті процентів у відповідачки відсутня. За таких підстав суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими процентами у сумі 4901,31 грн необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Відтак суд встановив порушення відповідачкою майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 03.07.2018\~станом на 26.05.2021 у сумі 17656,77 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6454-63 від 02.11.2021 (т. 1 а.с. 4). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 17656,77 грн, що становить 37,76 % від заявленої суми, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 37,76 % судового збору у сумі 857,15 грн, а 62,24 % судового збору у сумі 1412,85 грн необхідно покласти на позивача. Також п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~1,\~2 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в\~ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, суд встановив, що у поданому відзиві на позовну заяву представник відповідачки вказав, що розмір судових витрат, які відповідачка понесла у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження цих обставин до відзиву додано акт приймання-передачі наданих послуг за договором № 57 від 30.11.2021 та довідку про передачу відповідачкою адвокату Купенку М.С. коштів у сумі 4000 грн. Також матеріали справи містять і сам договір про надання правової допомоги, укладений між відповідачкою та адвокатом. З урахуванням строку розгляду даної справи та процесуальних дій, вчинених представником відповідачки, суд вважає, що позивачем не доведено завищеність та неспівмірність понесених відповідачкою витрат, в той час як витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн, які відповідачка понесла у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами. Приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково, з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 62,24 % витрат на правову допомогу у розмірі 2489,60 грн, а 37,76 % цих витрат у розмірі 1510,40 грн необхідно покласти на відповідачку.

Outcome: partial