Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

18\~серпня \~2022\~року \~позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зняття арешту у виконавчому провадженні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.01.2022 на підставі договору купівлі-продажу він\~придбав у\~ [PERSON] автомобіль «RENAULT LOGAN», ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , здійснив переоформлення та постановку на облік. Перевірку законності у тому числі щодо відчуження та постановки на облік транспортного засобу здійснив спеціаліст органу ТСЦ 6350. Після чого 12.01.2022 позивачу видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Під час користування вищезазначеним автомобілем позивачу стало відомо, що приватним виконавцем Близнюковим Юрієм Володимировичем, місце здійснення діяльності: [ADDRESS] , в рамках виконавчого провадження № 64352895 від 03.02.2021 накладено арешт на авто «RENAULT LOGAN», ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , Д.Н.З. [NUMBER] , який на праві власності належить йому та законність перевірки на відчуження пройшов у спеціаліста органу ТСЦ 6350. 23.07.2022 направлений лист на адресу приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича щодо скасування арешту на вищевказаний автомобіль. Останній в телефонному режимі повідомив, що на даний час у нього не працює електронний ключ до бази даних тому не може скасувати арешт. Зазначає, що не є боржником та арешт на авто «RENAULT LOGAN», ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить йому, накладений приватним виконавцем Близнюковим Юрієм Володимировичем, місце здійснення діяльності: [ADDRESS] , в рамках виконавчого провадження № 64352895 від 03.02.2021 незаконно. Просить зняти арешт на вищевказаний автомобіль, зобов`язати внести відповідні відомості про скасування арешту в електронну базу «автоматизована система виконавчого провадження» та інші. Ухвалою від 26.08.2022 позовна заява залишена без руху. 30.08.2022 подано уточнену позовну заяву. Ухвалою від 05.09.2022 позовна заява залишена без руху. 12.09.2022 позивачем усунуто зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою суду від 16.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного \~позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 17.10.2022 розгляд справи відкладено, в зв`язку з неявкою учасників процесу. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату розгляду справи, відзиву на позов до суду не подавав, та ухвалою суду від 22.11.2022 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 12.01.2022, [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль «RENAULT\~LOGAN»,\~ідентифікаційний номер\~транспортного засобу\~ [NUMBER] . [PERSON] видано свідоцтво про реєстрації транспортного засобу [NUMBER] . Положеннями\~ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, з огляду на викладене вбачається, що [PERSON] набув правомірно право власності на автомобіль «RENAULT LOGAN», ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , 2013 року випуску, білого кольору. Згідно ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що приватним виконавцем Близнюковим Юрієм Володимировичем, місце здійснення діяльності: [ADDRESS] , в рамках виконавчого провадження № 64352895 від 03.02.2021 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] накладено арешт на автомобіль «RENAULT LOGAN», ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що є предметом даного позову. Судом не встановлено, що позивач є стороною (боржником) виконавчого провадження, в межах примусового виконання якого було накладено арешт на його автомобіль. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Положеннями\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту особою цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України висловлених у справі № 6-26цс13 від 15 березня 2013р., вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У відповідності до ст. 391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3\~ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого останній позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, що тягне за собою скасування арешту і здійснюється відповідним органом на підставі судового рішення, а тому в частині позовних вимог щодо внесення відповідних відомостей до автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого та рухомого майна про зняття арешту слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не заявляли вимоги про стягнення судових витрат, тому судові витрати необхідно залишити за сторонами.

Outcome: partial