Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Центр забезпечення службової діяльності МО та ГШ ЗСУ) звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Наказом Міністерства оборони України від 02 жовтня 2017 року № 506 «Про передачу будівлі військового містечка № [NUMBER] (м. Київ)» за Центром забезпечення службової діяльності МО та ГШ ЗСУ на праві оперативного управління закріплено будівлю (казарму) № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , На сьогоднішній день утримання та експлуатацію будівлі (казарми) № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснює Центр забезпечення службової діяльності МО та ГШ ЗСУ. Вказаним приміщенням користується відповідач у справі [PERSON] , разом з тим, відповідач здійснює платежі за спожиті житлово-комунальні послуги не у повному обсязі, у зв`язку з чим, у останнього за період з квітня 2021 року по червень 2022 року утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 16 882,54 грн. З урахуванням наведеного, збільшивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 16 882,54 грн., а також суму сплаченого судового збору у сумі 2481,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити позов та зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що Наказом Міністерства оборони України від 02 жовтня 2017 року № 506 "Про передачу будівлі військового містечка № [NUMBER] ([ADDRESS])" за Центром забезпечення службової діяльності МО та ГШ ЗСУ на праві оперативного управління закріплено будівлю № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На виконання указаного наказу Міністерства оборони України Центру забезпечення службової діяльності МО та ГШ ЗСУ за актом приймання-передачі від 05 березня 2018 року передано для утримання та експлуатації будівлю (казарму) № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] будівлі (казарми) № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , користується відповідач у справі [PERSON] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). За положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, [PERSON] , який користується приміщенням [ADDRESS] , зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату спожитих житлово-комунальних послуг. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки [PERSON] надавались житлово-комунальні послуги та останній отримував їх і користувався ними, у відповідача виник обов`язок оплатити вказані послуги. Водночас, відповідач порушив умови щодо повної та своєчасної оплати спожитих житлово-комунальних послуг в період з квітня 2021 року по червень 2022 року в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 16 882,54 грн. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі за житлово-комунальні послуги, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Отже, згідно з наданим позивачем розрахунком, який відповідачем також не спростований, загальна сума заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2021 року по червень 2022 року становить 16 882,54 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved