Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 06.05.2018 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області, актовий запис №5. Від даного шлюбу з відповідачкою дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачкою не склалися із-за несумісності характерів та різних поглядів на сімейне життя і відносини між подружжям. На цьому ґрунті у них почались непорозуміння та сварки. Фактичні шлюбні відносини між ними припинилися з 25.12.2018 року, з цього часу вони не проживають разом, спільного сумісного господарства не ведуть. На даний час він перебуває на військовій службі в ЗСУ. Вважає, що їх подальше перебування у шлюбі не можливим та суперечило б його інтересам та інтересам відповідачки. Спору щодо поділу спільного майна між ними не має. Просив шлюб між ними розірвати. Ухвалою суду від 08.11.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Судові витрати по справі просив покласти на нього. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області зроблено відповідний актовий запис № 5 від 06.05.2018 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище на [PERSON] . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved