Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Представник ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» Данилова Т. звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» в АТ «ОТР Банк» 30231 грн. 06 коп., як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві та стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2019 між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №65/19-Тз/К/06, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Suzuki Vitara», державний номер [NUMBER] , його окремих складових частин додаткового обладнання внаслідок ДТП. 10.03.2019 року в м. Київ на вул. Смольна, сталася ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 21013», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Suzuki Vitara», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «ВАЗ 21013», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок даної ДТП транспортному засобу «ВАЗ 21013», державний номерний знак [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 72573,52 грн., проте згідно рахунку-фактури №1137821_РФ_090004 від 16.03.2019 року ДП «Авто Інтернешнл» вартість відновлювального ремонту склала 72031,74 грн. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відшкодували ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» збитки на суму 41800,68 грн. за матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Suzuki Vitara», державний номер [NUMBER] . У зв`язку з цим невиплаченою залишилась частина у розмірі 30231,06 грн. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької областв відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу [PERSON] повторно було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. На адресу суду повернувся конверт із поштовим повідомленням із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України проводиться без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши позовну заяву, матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 10.01.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 65/19-Тз/К/06, за умовами якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Suzuki Vitara», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Строк дії договору становить один рік. Цим договором також передбачена безумовна франшиза 10% від страхової суми 37500 грн. (а.с.7-20). Також встановлено, що 10.03.2019 о 18:44 год. водій [PERSON] у м. Києві по вул. Смольна, 9-Б, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21013, державний номерний знак [NUMBER] , під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, не дотримався безпечного інтервалу , в результаті чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Suzuki, державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України ( а.с.25-26). Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.04.2019 року визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.2 ст.130, ст. 124 КУпАП, і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн., з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.( а.с.25-26). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 10.03.2019 власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] звернулася до ПрАТ « СК «Арсенал Страхування» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування( а.с. 20). Відповідно до рахунку-фактури №1137821_РФ_090004 від 16.03.2019 року, виданого ДП «Авто Інтеренешенл», вартість матеріального збитку складає 72031,74 грн. (а.с. 29). Відповідачем не надано будь-яких доказів щодо розміру збитку, заподіяного власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, є меншим, ніж визначено в рахунку-фактурі №1137821_РФ_090004 від 16.03.2019 року. Клопотання про призначення відповідної експертизи відповідачем заявлено не було. На підставі вказаного вище рахунку-фактури, ПрАТ « Страхова компанія « Арсенал Страхування» було складено 29.03.2019 страховий акт №006.00405119-1( а.с. 27) та одночасно розрахунок суми страхового відшкодування (а.с. 28), відповідно до яких розмір страхового відшкодування складає 72031,74. ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було виплачено зазначений розмір страхового відшкодування [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №9996101 від 02.04.2019 року ( а.с. 49). Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою 67 «Страхування» та главою 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом виключно з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством. Відповідно до вимог частини 1 статті 1166, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права та на вибір способу захисту свого порушеного права. З аналізу зазначених вище норм закону та відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постановах № 6-2587цс15 від 23.12.2015 та № 760/25782/14-ц від 21.12.2016 р., страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Так, Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Будь-яких доказів відшкодування витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, відповідачем суду надано не було. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода та був пошкоджений застрахований позивачем автомобіль, зобов`язаний сплатити позивачу суму в рахунок відшодування витрат, завданих позивачеві в розмірі 30231 грн.06 коп. За змістом ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ « СК « Арсенал Страхування» слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved