Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» якому просить визнати недійсними умови кредитного договору № Е07.00206.008536072, та частково недійсним графік щомісячних платежів за кредитним договором в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості 26 543, 7 грн., та 2 228, 65 грн. послуги старховика, зобовзяати відповідача повернути надмірно сплачені кошти за кредитним договором № Е07.00206.008536072 від 20.08.2021 року у сумі 26 543,7 грн. та 2 228, 65 грн., стягнути з відповідача понесені витрати на правовоу допомогу. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 20.08.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Е07.00206.008536072. Згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 43 500,00 грн. зі сплатою 0,01 % річних. Позивач зазначила, що після погашення кредиту та відсотків на сукупну суму 35 000, 00 грн., звернула увагу на те, що платежі банком продовжують нараховуватися та відповідачем нараховано 26 543,7 грн. та комісію банку за обслуговування заборгованості та 2 228, 65 грн. послуги страховика. Позивач стверджує, що окрім процентної ставки, згідно п. 1.5. кредитного договору відповідач встановив, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку». Позивач зазначила, що пунктом 1.9 кредитного договору їй фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, позивач просила суд врахувати, що надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Оскільки, банком встановлено [PERSON] щомісячну плату за супутню послугу банку, яка за законом надається безоплатно, відтак просить визнати недійсним вказаний пункт кредитного договору, а позов задоволити. Ухвалою суду від 19.09.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та витребувано у АТ «Ідея Банк» копії матеріалів кредитної справи [PERSON] 12.10.2022 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова представник відповідача Трофімова Л. надала копію кредитної справи [PERSON] та подано відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву, представник зазначила, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Згідно п.4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги. Зокрема зазначила, що пунктом 7 Таблиці пункту «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», банком правомірно визначено плату за обслуговування кредиту. Окрім того, представник відповідача стверджує, що [PERSON] була ознайомленою з умовами кредитування, що підтверджується її підписом. Також, представник відповідача зазначила, що позивачем було сплачено не 26 543,7 грн. комісії, а 12 643, 32 грн. Просить відмовити у задоволенні позову. Позивач та представник позивача, просять розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують та просять задоволити. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.08.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Е07.00206.008536072 /а.с.22- 28/. Як вбачається з матеріалів справи, згідно пунктів 1.2.-1.4. кредитного договору, банк надає позивачу кредит у розмірі 43 500, 00 грн. з процентною ставкою у розмірі 0,01% річних строком кредиту на 18 місяців./а.с.22- 28/. Пунктом 1.9. кредитного договору № Е07.00206.008536072 визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.7 Додатку №1 як «За обслуговування кредитної заборгованості» /а.с.22- 28/. Згідно пункту 1.6. Кредитного договору датою повернення кредиту - 20.02.2023 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через транзитний рахунок № [NUMBER] , відкритий у банку відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 доданого Договору./ а.с.22- 28/. Пунктом 1.7. кредитного договору передбачено, що банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 41 271,35 гривень на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий за рахунок кредиту в розмірі 2228,65 грн. згідно умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя» в AT «Ідея Банк» № [NUMBER] через транзитний рахунок, відкритий в AT «Ідея Банк»./а.с. /а.с.22- 28/. Згідно п.3.2 Кредитного договору ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими кредитного договору/а.с.22-27/. Згідно п. 6. Кредитного договору, всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в договорі, і є невід`ємною частиною Договору та чинна редакція якого розміщена на сайті Bamcy: www.ideabank.ua /а.с. 22-27/. Як вбачається з п. 4.2. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту №№ Е07.00206.008536072 від 20.08.2021 року банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3.39 % щомісячно від початкової суми кредиту /а.с.29/. З колонки 7 Таблиці п.5 Додатку №1 вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості (інші послуги банку) складає 26 543,7 грн./а.с.32/. З колонки 7 Таблиці п.5 Додатку №1 вбачається, що плата за послуги страховика складає 2 228,65 грн./а.с.32/. Згідно колонки 18 Таблиці п.5 Додатку №1 загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 72 276.01. /а.с.32/. Однак, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Пунктом 1.9 Кредитного договору та п. п. 4 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 фактично Банком встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якого прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд дійшов висновку, що дана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику за законом, плата є незаконною, недійсною та несправедливою умовою договору. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, що встановлений у п. 7 Додатку №1 становить 26 543,7 грн. Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, положення у Кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості в даному випадку являються несправедливою умовою договору та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача та суперечить принципу добросовісності. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно частини другої статті 215 ЦКУкраїни недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно вимогам ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Однак, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту. Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину (такий висновок зроблений у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 211/1031/19 ( провадження №61-8030св20). Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), а також висновкам, зокрема висловленим у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 362/2861/17 (провадження № 61-40342св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки, банком було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі, суд вважає, що положення кредитного договору № Е07.00206.008536072 від 21.08.2021 року, та графіку щомісячних платежів за кредитним договором в частині сплати додаткової комісії «плати за обслуговування» слід визнати недійсними з моменту укладення договору, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Однак, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження сплати позивачем платежів по кредиту, зокрема доказів сплати грошових коштів за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 26 543,7 грн., відсутня інформація про рух коштів по рахунку позивача. Окрім того, позивачем не доведено, що її зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів в розумінні ст. 1054 ЦК України є повністю виконаними. Відтак, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, про необхідність зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснених з часу укладення кредитного договору та повернути [PERSON] надмірно сплачені грошові кошти за кредитним договором № Е07.00206.008536072 від 20.08.2021 року, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, що, на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Стосовно доводів позивача [PERSON] про порушення вимог Закону України «Про страхування», суд зважає на таке. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. За договором кредиту та страхування № Е07.00206.008536072 від 20.08.2021 року позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 2 228,65 згідно з умовами договору добровільного страхування життя відповідно доп.2 цього Договору. Позивач [PERSON] в письмовому вигляді підтвердила, що послуга страхування обирається нею добровільно за власним бажанням,нею приймається публічна пропозиція на укладення договору і вона беззастережно приєднується до умов цього договору. Надає безумовне розуміння та згоду з умовами заяви, та зобов`язується їх виконувати, що спростовує доводи позивача про нав`язування їй укладення договору страхування. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору. Тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за кожну вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 1984,80 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що між адвокатом Винниченком Михайлом Петровичем та [PERSON] 01.08.2022 року укладено договір про надання правової допомоги Відповідно до Акту приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 17.11.2022 року, адвокатом було надано клієнту наступну правову допомогу: вивчення та аналіз матеріалів справи; готування позовної заяви та пакету документів, реєстрація в суді; участь в судовому засіданні, ведення справи в суді, відстеження інформації про рух справи. Вартість послуг за вказаний перелік послуг становить 10 000 грн., які [PERSON] було передано адвокату готівкою, про що зазначено в акті приймання наданих послуг. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Виходячи з наданих адвокатом доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, враховуючи витрачений час на надання юридичних послуг та правової допомоги по зазначеній справі, суд дійшов висновку, що сума судових витрат в розмірі 10 000,00 грн. є обґрунтованою, співмірною складності справи та витраченому часу, а також пропорційною до предмету спору. Відтак, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Outcome: approved