Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 12.05.2022 та 28.07.2022 надано уточнену позовну заяву, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 28196,58 грн., в якості страхового відшкодування, також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 6992,40 грн. Вказує, що 28.02.2020 приблизно о 10-30 год. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем «Volkswagen T5» реєстраційний номер [NUMBER] , та який допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія позивача, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 16.11, д.з. 2.1 ПДР України. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді підголовчатого перелому 1-го ребра праворуч, синців грудної клітини, правого колліного суглобу і лівого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи 30.04.2020 відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.03.2022, кримінальне провадження у відношенні [PERSON] було закрито, та звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням із потерпілою та відшкодуванням моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen T5» реєстраційний номер [NUMBER] , а саме [PERSON] , на момент скоєння ДТП, не була застрахована, оскільки останній є учасником бойових дій. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля «Daewoo lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , є АТ КБ «ПриватБанк», а вона користувалася транспортним засобом на підставі Договору фінансового лізингу від 17.07.2018, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та нею. На теперішній час, вона всі зобов`язання за договором виконала, та повністю сплатила заборгованість за лізинговими платежами. Після ДТП вона зверталася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, та на вимогу спеціаліста надала для огляду транспортний засіб. Згідно листа МТСБУ від 26.04.2022, відповідач розглянув справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.02.2020, та повідомляє наступне: відповідно до п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 36709,05 грн. Однак, вважає, що вказаної страхової виплати не достатньо та вона є занижено, оскільки вона звернулася до судового експерта товарознавця Чивчиш О.П. про проведення авто товарознавчого дослідження, та відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №Д17/11/20 від 25.11.2020: сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля «Daewoo lanos», р.н. [NUMBER] , складає 74910,07 грн.; ринкова вартість вказаного автомобіля з урахуванням пошкоджень отриманих внаслідок ДТП складає 10004,11 грн., та у відповідно до п. 1.5, вартість відновлювального ремонту становить 85261,03 грн. Таким чином, оскільки ремонт транспортного засобу є економічно не доцільним, сума страхового відшкодування вираховується як різниця між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП, та складає 64905,63 грн., із розрахунку: 74910,07 грн. (ринкова вартість авто до ДТП) - 10004,44 грн. (вартість авто після ДТП). Оскільки відповідачем прийнято рішення про сплату їй 36709,05 грн. страхового відшкодування, вони мають їй доплатити 28196,58 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Лиходєдова А.В. від 03.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.10.2022 постановлено ухвалу суду про задоволення заявленого [PERSON] відвід судді Лиходєдову А.В. у вказаній справ, та передано до канцелярії Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, для автоматизованого розподілу між суддями. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12.10.2022 цивільну справу №215/1570/22 було розподілено для розгляду судді Камбул М.О. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 28.02.2020 приблизно о 10:30 год. по мокрому асфальтному покриттю вул. Малиновського з боку вул. Черкасова в напрямку нерегульованого перехрестя з вул. Матросова в Тернівському районі м. Кривого Рогу, рухався автомобіль «Volkswagen T5», реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] . В цей же час по проїзній частині вул. Матросова, з боку вул. Вартаняна в напрямку перехрестя з вул. Малиновського, зліва відносно напрямку руху автомобіля «Volkswagen T5», рухався автомобіль «Daewoo lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] [INFO] . В ході подальшого руху [PERSON] рухаючись по другорядній дорозі, під час проїзду нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Матросова, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не дав дорогу автомобілю «Daewoo Lanos», таким чином порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 16.11, д.з. 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що підтверджується ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.03.2021 (а.с. 12). Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.03.2021, яка набрала законної сили 08.04.2022, звільнено обвинуваченого, [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілими, кримінальне провадження стосовно [PERSON] , закрито (а.с. 12). Власником транспортного засобу «Daewoo lanos», днз [NUMBER] , є АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується Договором фінансового лізингу №КRН0А!00000247 від 17.07.2018 (а.с. 13-16). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д17/11/20 від 25.11.2020, складеного судовим експертом Чивчиш О.П., на підставі заяви [PERSON] , сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля «Daewoo lanos», р.н. [NUMBER] , складає 74910,07 грн.; ринкова вартість, автомобіля «Daewoo lanos», р.н. [NUMBER] , з урахуванням пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, складає 10004,11 грн. (а.с. 19-49). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована жодною страховою компанією, тому після ДТП, позивачем до Моторно (транспортного) страхового бюро України, направлено повідомлення про ДТП, за участі її автомобіля «Daewoo lanos», р.н. [NUMBER] , та автомобіля «Volkswagen T5», р.н. [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] та заяву про страхове відшкодування, що підтверджується копією заяви від 04.05.2022 (а.с. 27). Відповідно до відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідач розглянув справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.02.2020 07-30 год. за участю транспортних засобів марки Daewoo lanos з номерним знаком [NUMBER] , повідомляє наступне: відповідно до п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийнято рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди в розмірі 36709,05 грн. (а.с. 18). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.03.2021, яка набрала законної сили 08.04.2022, звільнено обвинуваченого, [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілими, кримінальне провадження стосовно [PERSON] , закрито. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 12). Зазначеною ухвалою встановлено, що внаслідок невиконання правил безпеки дорожнього руху України, дотримання яких є достатньою умовою для запобігання ДТП, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen T5» реєстраційний номер [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 16.11, д.з. 2.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі зазначили механічних пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, тому саме відповідач [PERSON] є особою винною у пошкодженні транспортного засобу позивача [PERSON] , та має відшкодовувати позивачеві завдані збитки у повному обсязі. Згідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 вказаного Закону, МТСБУ, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому, за статтею 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням, що передбачено ст. 599 ЦК України. Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Як судом було встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen T5» реєстраційний номер [NUMBER] , не була застрахована у встановленому Законом порядку, у зв`язку з чим потерпіла особа - позивач [PERSON] набула права на отримання страхової виплати за рахунок МТСБУ. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Пунктом 15 вказаної Постанови передбачено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди». Отже, різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП відшкодовується виключно у разі, якщо ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Разом з тим, порядок визначення розміру шкоди викладено у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (далі Методика), вимоги якої є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень(пункт 1.3). Згідно з пунктом 8.2 Методики вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов:а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, Свр>=С, (21) де Свр вартість відновлювального ремонту, грн. Суд вказує з цього приводу, що відповідно до статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д17/11/20 від 25.11.2020, складеного судовим експертом Чивчиш О.П., на підставі заяви [PERSON] , ринкова вартість автомобіля «Daewoo lanos», р.н. [NUMBER] , на момент його пошкодження, в цінах на дату 28.02.2020, складає 74910,07 грн.; ринкова вартість, автомобіля «Daewoo lanos», р.н. [NUMBER] , з урахуванням пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, складає 10004,11 грн. Відповідно до п. 1.5 вказаного дослідження, вартість відновлювального ремонту становить: 85261,03 грн. (а.с. 19-49). Відповідно до п. 1.8 вказаного дослідження, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ становить: 64905,63 грн. (а.с. 19-49). Крім того, відповідачем не надано суду власного розрахунку розміру матеріальної шкоди, як і не заявлено клопотання щодо призначення відповідної судової експертизи. Відповідно до листа Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідач розглянув справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.02.2020 07-30 год. за участю транспортних засобів марки Daewoo lanos з номерним знаком [NUMBER] , повідомляє наступне: відповідно до п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийнято рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди в розмірі 36709,05 грн. (а.с. 18). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, оскільки сума матеріального збитку завдана власнику пошкодженого транспортного засобу складає 74910,07 грн., а ринкова вартість досліджуваного КТЗ з урахуванням пошкоджень отриманих в наслідок ДТП складає 10004,44 грн. слід стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 28196,58 грн., із розрахунку 74910,07 грн. (ринкова вартість авто до ДТП) - 10004,44 грн. (вартість авто після ДТП) - 36709,06 грн. (відшкодована шкода МТСБУ). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, судові витрати понесені позивачем в даній цивільній справі, складаються з проведення судової експертизи у розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією № 001599 [PERSON] (а.с. 52), яку необхідно стягнути з відповідача. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги від 02.05.2022, укладений між позивачем та адвокатом Голубом С.О., акт про надання юридичних послуг, квитанції, відповідно до якої адвокатом одержано від [PERSON] кошти у сумі 3000 грн. за надання правової допомоги по справі. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн., та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає необхідним стягнути витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.23, 1166, 1187, 1194, 1200 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved