Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, який обґрунтовує наступним. Приватний нотаріус Київського міського\~нотаріального округу\~Хара Н.С. 18.02.2021 р. вчинила виконавчий напис за №7285 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА БАНК». код ЄДРПОУ: 23494714, заборгованості за кредитним договором № 500834046 від 25.06.2020 р. та витрат на вчинення виконавчого напису у загальному розмірі 57145,82 грн. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки приватним нотаріусом не врахована, що пред`явлена до стягнення кредитна заборгованість не є безспірною. Також приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис по кредитному договору, який не посвідчений нотаріально. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та вирішити питання про стягнення судових витрат, які складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 496,20 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 11214,58 грн. До подання даного позову, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Стоматова Е.Г., від 23.02.2022 р. (справа №333/1196/22), за заявою [PERSON] , забезпечений даний позов шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним позивачем виконавчим написом приватним виконавцем, до розгляду цієї справи. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2022 р. відкрито провадження по даній справі, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, останній надав заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. В судове засідання представник відповідача по справі не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся. Відповідачем надані пояснення по справі, по суті відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю. Також просив відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу або зменшити їх розмір, оскільки дані витрати необґрунтовані та завищені. Справу просив розглянути за його відсутності. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 25.05.2020 р. позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» підписана заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб № 500834046, за умовами якої сторони погодили відкриття кредитної лінії на ім`я позивачки. Даний договір нотаріально не посвідчений. 18.02.2021 р.\~приватним нотаріусомКиївського\~міського нотаріального\~округу Харою\~Н.С. вчинений виконавчий напис за №7285 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА БАНК», код ЄДРПОУ: 23494714, заборгованості за кредитним договором № 500834046 від 25.06.2020 р. та витрат на вчинення виконавчого напису у загальному розмірі 57145,82 грн. Цей виконавчий напис пред`явлений для виконання до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. відкрито виконавче провадження по його виконанню №65021516. \~ \~ \~ \~За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Установлені судами обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 18.02.2021 р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Кредитний договір у вигляді вищевказаної Анкети-заяви, підписаної позивачем та ПАТ «Альфа-Банк», який наданий відповідачем приватному нотаріусу Харі Н.С., для вчинення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. При вчиненні оскаржуваного позивачем виконавчого напису нотаріусом не врахована вищевказана обставина, тобто не перевірена беспірність вимог стягувача за виконавчим написом, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року по справі № 172/1652/18. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, які є обґрунтованими та законними. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за подання позивачем заяви про забезпечення позову - у розмірі 496,20 грн. Вирішуючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Судові витрати складаються також з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя\~статті 133 ЦПК України). Згідно з положенням частини другої\~статті 141 ЦПК України,\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність\~\~(пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене, положеннями\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;\~ 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат відповідачем надано копії: - Договору про надання правової допомоги від 18.02.2022 р., та додаткового договору від 18.02.2022 р., укладених між позивачем та Адвокатським бюро "ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого в особі керуючого бюро Працевитим Г.О., відповідно до якого гонорар адвоката за ведення справи у суді становить 10% від суми зазначеної у виконавчому написі (сума боргу 58145,82 грн х 10%), також договором передбачено надання нижченаведених правових послуг, визначена їх вартість та час, який витрачається адвокатом на ці послуги. В даних договорах зазначено, що оплату за вищенаведені правові послуги позивач має сплатити не пізніше 10 днів з дня набрання рішення суду по цій справі; - Акту №450 від 18.02.2022 р. про надання правничої послуг у вигляді написання адвокатського запиту, вартістю 1000,00 грн. (копію даного запиту суду не надано для дослідження, його зміст суду невідомий, тому суд не зміг оцінити необхідність даної правничої послуги в межах цієї справи); - Акту №451 від 18.02.2022 р. про надання правової послуги у вигляді написання заяви про забезпечення позову (судом досліджена дана заява про забезпечення позову, яка розглядалась в межах справи №333/1196/22), вартістю 1500,00 грн., на яку відповідно до умов вищевказаного договору було витрачено не менше 1,5 год.; - Акту №452 від 18.02.2022 р. про надання правової послуги у вигляді написання заяви даного позову, вартістю 3000,00 грн., на яку відповідно до умов вищевказаного договору було витрачено не менше 3 год.; - Акту №453 від 18.02.2022 р. про надання правової послуги у вигляді гонорару за ведення справи у суді у сумі 5714,58 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.Відповідачем у відзиві на позов, по суті заявлено клопотання про зменшення суми правових витрат до 1500,00 грн., з урахуванням складності справи та наданих по ній правових послуг. Дана справа є малозначною і не відноситься до категорії складних справ, дана категорія справ має сталу судову практику. Суд, враховує наявність заяви відповідача про зменшення розміру правових витра, вважає, що розмір витрат позивача на оплату професійної правової допомоги не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З огляду на вищезазначене, з урахуванням складності справи, суті отриманих позивачем правових послуг, їх необхідності, розумності розміру їх оплати, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 6714,58 грн. (з розрахунку: витрати за надані послуги у вигляді: складання позову та заяви про забезпечення позову по 500,00 грн. за кожну з цих послуг, гонорар за ведення справи у суді, 5714,58 грн.), інші заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial