Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання договору оренди укладеним та визнання договору оренди розірваним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.12.2020 року позивачка побачила оголошення про здачу в оренду квартири у житловому комплексі « Лісова казка», після чого звернулась до особи, яку звали [PERSON] . Після спілкування у переписці вони домовились оглянути квартиру. 23.12.2020 року після огляду квартири позивачка домовилась з [PERSON] про підписання договору оренди, на підтвердження її намірів позивачкою було надіслано відповідачці фотокопії паспорту, посвідки на проживання її чоловіка в Україні та свідоцтва про шлюб. Того ж дня позивачкою було отримано електронною поштою заповнений договір оренди житлового приміщення. Шляхом прийняття пропозиції укласти запропонований відповідачем договір, 24.12.2020 року позивачкою та її чоловіком [PERSON] було отримано у платне строкове користування квартиру [ADDRESS] у [PERSON] . На підтвердження укладеного договору відповідачкою було надано документи її чоловіка [PERSON] та підготовлено договір оренди від його імені, при цьому позивачку запевнили, що він є власником квартири та має право її здавати в оренду. У додатку до договору оренди було надано акт прийому-передачі приміщення від 24.12.2020 року та записи про розрахунки з орендної плати та оплати рахунків за надані комунальні та інші послуги. На час укладення договору оренди позивачкою було сплачено орендну плату за перший місяць оренди та депозит у розмірі 1 місячної орендної плати, що підтверджується відповідними записами з додатку № 2 до Договору. Також відповідачка запевнила, що її чоловіком пізніше буде підписаний договір оренди, оскільки наразі він перебуває за містом. Умовами Договору оренду визначено, що об`єкт оренди передається в оренду для проживання орендаря та членів його сім`ї у кількості 2 осіб, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 24.06.2021 року. Розмір щомісячної оплати був встановлений у розмірі 13500, 00 грн., що еквівалентно 475 доларів США. Позивачкою, як орендарем, всі платежі сплачувалися своєчасно, що підтверджується відповідними записами у Додатку № 2 до Договору та перепискою у месенджері Вайбер. 26.03.2021 року відповідачкою було надіслано позивачці повідомленні з проханням оплатити оренду на 3 місяці наперед, але позивачка запропонувала сплатити наперед за 1 місяць, коли вони повернуться до м. Києва. 29.03.2021 року чоловіком позивачки було сплачено орендну плату за травень 2021 року, що підтверджується відповідними записами у Додатку № 2 до Договору. 12.04.2021 року відповідачка повідомила позивачку про те, що вона планує продати квартиру, на що позивачка запропонувала зустрітися для вирішення всіх питань. 18.04.2021 року сторони зустрілися, вони обговорювали можливість придбання вказаної квартири позивачкою та її чоловіком. Але необхідної суми грошових коштів вони не мали. Дійшовши згоди щодо ціни придбання квартири, сторони домовились, що відповідач надішле позивачці правовстановлюючі документи на квартиру та копію паспорту для подання необхідних документів позивачкою до банку для отримання іпотеки. 19.04.2021 року необхідні документи були надіслані відповідачкою. Того ж дня позивачкою було отримано від [PERSON] повідомлення про те, що у них є покупець на квартиру, який готовий сплатити більшу суму за квартиру. Оскільки позивачкою було сприйнято дане повідомлення як маніпуляція, вона повідомила, що у такому разі квартири вони купувати не будуть. 20.04.2021 року позивачка отримала повідомлення від відповідачки про те, що вона приїде повернути 500 доларів завдатку і позивачка разом з чоловіком повинна звільнити квартиру до 23.04.2021 року. Через деякий час того ж дня позивачкою було отримано повідомлення від відповідачки про те, що вони можуть жити у квартирі до 23.05.2021 року. Після того, як відповідачка повідомила, що має скарги, що позивачка з чоловіком псують її майно, позивачка звернулась до поліції з приводу шахрайських дій відповідачки. 20.04.2021 року відповідачка з чоловіком увірвалися до квартири позивачки з невідомими чоловіками, у зв`язку з чим позивачка вимушена була викликати поліцію. Невідомі особи вказували, що є новими покупцями квартири та прийшли на її огляд. Після цього відповідачка надала позивачці повідомлення від 20.04.2021 року про виселення з квартири на підставі п. 4.4 Договору. Позивачка не погодилась з даним повідомленням, попросила його обґрунтувати, на що відповіді не отримала. Оскільки відповідачкою було здійснено примусове виселення позивачки з квартири, остання вимушена була терміново знайти інше житло, організувати та здійснити переїзд, внаслідок чого зазнала фактичних витрат на суму 10000, 00 грн., з яких 6500, 00 грн. становлять витрати на інформаційно-консультаційні послуги агентства нерухомості, 3500, 00 грн. - витрати на пакування та перевезення особистих речей із орендованої квартири до нового місця проживання. 22.04.2021 року на адресу відповідача було направлено заяву про компенсацію збитків та повернення орендної плати за невикористаний період оренди, але відповіді отримано не було. Також відповідачка відмовилась надати акт приймання-передачі приміщення та відмовилась повертати депозитні кошти. Остаточний прийом-передача приміщення відбувся 27.04.2021 року, що підтверджується розпискою [PERSON] , де зазначено, що претензій він не має. 27.04.2021 року акт приймання-передачі приміщення було складено та підписано в односторонньому поряду зі сторони позивачки в присутності адвоката, а також зафіксовано відмову від його підписання [PERSON] . Оскільки депозитні кошти не були повернуті, [PERSON] зазначив у розписці, що суму у розмірі 7000, 00 грн. він зобов`язується повернути з вирахуванням вартості комунальних платежів за останній місяць оренди та різницю повернути до 10.05.2021 року. У Договорі оренди орендодавцем вказаний [PERSON] , орендарем [PERSON] . Але відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічного паспорту на квартиру власником квартири є [PERSON] . Таким чином, договір оренди від 24.12.2020 року має бути підписаний саме [PERSON] . Оскільки з боку позивачки всі умови договору оренди були виконані у повному обсязі, вона вважає укладений договір оренди дійсним. Також позивачка вважає, що вказаний договір повинен бути розірваний на підставі п. 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, оскільки вказані пункти відповідачем були порушені. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати укладеним Договір оренди житлового приміщення від 24.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати розірваним договір оренди житлового приміщення від 24.12.2020 року з ініціативи орендодавця з 27.04.2021 року, стягнути судові витрати з відповідача. 10.11.2021 року до суду надійшов Відзив відповідача на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує про те, що вона була власником квартири [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем, а тому має право здавати майно в оренду. Також відповідачка вказує про те, що вона не укладала з позивачкою договір оренди квартири, а тому є неналежним відповідачем у даній справі. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 25.11.2021 року до суду надійшла Відповідь на відзив, в якій позивач вказує про те, що відповідачка, згідно витягу з реєстру нерухомого майна, була власником квартири [ADDRESS] , тому твердження відповідачки про те, що вона є неналежним відповідачем, є безпідставними. Також є безпідставними твердження відповідача про небажання укладати договір оренди, оскільки це суперечить дійсним обставинам справи, оскільки 24.12.2020 року підписання договору оренди та акту приймання-передачі квартири здійснювала саме відповідачка, а також отримувала від позивачки орендну плату. Враховуючи викладене, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. 14.12.2021 року до суду надійшла заява позивачки про збільшення позовних вимог, в якій вона просить суд стягнути з відповідачки на її користь витрати, пов`язані з пошуком нового житла, у розмірі 6500, 00 грн., оскільки дана сума була нею сплачена згідно Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з оренди житла. 25.01.2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідачки щодо позову, в яких він наполягає на тому, що договір оренди не був укладений, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. 27.01.2022 року до суду надійшла заява позивачки про зміну предмету позову, в якій вона змінює п. 1 позовних вимог, а саме просить визнати укладеним Договір оренди житлового приміщення б/н від 24.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , щодо житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , у запропонованій відповідачами редакції на умовах, викладених у ньому, а також доповнити позовні вимоги новою вимогою - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов`язані з пошуком нового житла у розмірі 6500, 00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2022 року задоволено клопотання позивачки про залучення співвідповідача до участі у справі - [PERSON] . На початку судового розгляду позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. У подальшому позивачка у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в її відсутність. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з"явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідачки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 24.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір оренди жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Також був складений Додаток № 1 до Договору оренди жилого приміщення від 24.12.2020 року, а саме Акт приймання-передачі жилого приміщення, а також Додаток № 2 до Договору оренди жилого приміщенні від 24.12.2020 року, а саме Записи про розрахунки по орендній платі. Пунктом 1.1 Договору оренди визначено, що Орендодавець передає, а орендар отримує в тимчасове оплатне користування житлове приміщення, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , з усіма невід`ємними технічними пристроями. Відповідно до п. 1.3 Договору об`єкт належить орендодавцю на підставі витягу про право власності від 20.12.2018 року. Пунктом 1.4 Договору визначено, що об`єкт передається в оренду для проживання орендаря та членів його сім`ї в кількості 2 осіб, а саме чоловіка [PERSON] , посвідка на тимчасове проживання видана 8011, дійсна до 28.05.2021 року. Пунктом 4.1 Договору визначено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до 24.06.2021 року. Розмір щомісячної орендної плати встановлений Договором у розмірі 13500, 00 грн., що еквівалентно 475 доларів США за курсом НБУ на день підписання даного Договору. Відповідно до п. 3.5 Договору орендна плата вноситься орендарем не пізніше 28 числа поточного місяця. При цьому нарахування орендної плати починається з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі житлового приміщення та майна (Додаток 1 до Договору). Нарахування орендної плати припиняється з дати підписання Сторонами акту здачі житлового приміщення (Додаток 2 до Договору). Як вбачається з Додатку № 2 до Договору орендарем - позивачкою вчасно сплачувалися орендні платежі, що підтверджується відповідними записами у Додатку до Договору, а також комунальні платежі. 20.04.2021 року відповідачкою [PERSON] було надано позивачу повідомлення щодо виселення її та чоловіка з квартири на підставі п. 4.4 Договору. У зв`язку з даним повідомленням позивачкою було знайдено інше житло та організовано переїзд з орендованої квартири. 22.04.2021 року позивачкою було направлено відповідачу заяву на компенсацію збитків та повернення орендної плати за невикористаний період оренди. 27.04.2021 року відбувся остаточний прийом-передача квартири, що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] , де вказано про те, що він претензій не має, квартира прийнята в початковому стані, претензій щодо її стану немає. 27.04.2021 року акт приймання-передачі приміщення було складено та підписано в односторонньому порядку з боку позивачки у присутності адвоката, від підписання акту [PERSON] відмовився. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд визнати договір оренди укладеним, зважаючи на те, що нею було виявлено, що договір оренди не був підписаний відповідачем, але при цьому фактично даний договір був укладений і виконувався обома сторонами. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Положеннями ч. 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. За таких обставин передумовою визнання судом дійсності умов укладеного договору найму є встановлення обставин, які свідчать що сторони досягли згоди по тих умовах, про які заявлено в позовній вимозі. Згідно з положеннями ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено при розгляді справи, відповідачем було надіслано на електронну пошту позивача оферту у вигляді готового до ознайомлення та підписання договору оренди, який у подальшому і було підписано сторонами. Вказане, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 641 ЦК України, трактується як пропозиція укласти договір, та її прийняття. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України Сторони досягли усіх істотних умов договору, в результаті чого і був підписаний Договір оренди житлового приміщення 24.12.2020 року. Також позивачкою у повному обсязі виконувалися умови Договору оренди, вона щомісячно сплачували орендну плату та комунальні платежі, у свою чергу відповідачка [PERSON] отримувала вказані платежі, що підтверджується відповідними розписками у Додатку № 2 до Договору оренди. Однак, всупереч вимогам ч. 1 ст. 761 ЦК України відповідачами умисно зазначено у Договорі дані не власника квартири, а також не підписано екземпляр позивача у чоловіка - власника квартири, але при цьому дійсним власником квартири підписано Додаток № 2, в якому визначено дати сплати орендних платежів. Орендодавцем вказаного Договору оренди вказано [PERSON] , орендарем - [PERSON] . Відповідно ж до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2018 року, технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власником квартири є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб від 28.09.2012 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] на момент укладення Договору оренди перебували у зареєстрованому шлюбі. Крім того, відповідачем [PERSON] надано письмову згоду [PERSON] на укладення договору оренди квартири [ADDRESS] від 25.07.2020 року. Також слід зазначити, що повернення передоплати за непрожитий період також здійснювалося відповідачем [PERSON] 20.04.2021 року, що підтверджується відповідним записом у Додатку № 2 до Договору та відеозаписом, долученим до справи. 27.04.2021 року відповідачем [PERSON] під час розірвання договору оренди повернуто позивачеві 50 % від загального розміру заставних коштів в сумі 7000, 00 грн., що були сплачені під час підписання Договору відповідно до п. 3.4 Договору, у повному розмірі - 500 доларів США. Згідно із розпискою [PERSON] від 27.04.2021 року 11.05.2021 року ним було повернуто позивачці у безготівковій формі на картковий рахунок позивача 4000, 00 грн., що відповідало різниці сум між сплаченими заставними коштами та кількістю днів оренди за неповний місяць оренди, розміром комунальних платежів та інших послуг, що підлягали сплаті за договором оренди. Вказане вище підтверджується випискою з картки про рух коштів позивача за 11.05.2021 року. Отже проведення повного розрахунку між сторонами за Договором також підтверджує факт дії Договору оренди між сторонами. З аналізу встановлених судом спірних правовідносин, вбачається, позивачкою надано належні та підставні докази, що свідчать про наявність узгодження сторонами всіх істотних умов договору оренди від 24.12.2020 року, а тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] у цій частині підставними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а договір оренди житлового приміщення від 24.12.2020 року підлягає визнанню укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Що стосується тверджень відповідачки [PERSON] про те, що вона не мала наміру укладати договір оренди, то судом вони до уваги не приймаються, оскільки суперечать встановленим у справі обставинам, зокрема, і тому факту, що відповідачка була присутня під час підписання договору, приймала оплату за договором оренди за весь період дії Договору. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання договору оренди розірваним, то слід зазначити наступне. Пунктом 4.3 Договору оренди визначено, що даний Договір може бути розірвано достроково за ініціативою однієї із сторін, яка повинна попередити іншу сторону за 1 місяць до дати розірвання Договору. Пунктом 4.4 Договору оренди визначено виключний перелік підстав, за яких Договір підлягає достроковому розірванню, а Орендар виселенню протягом 3 календарних днів з відшкодуванням збитків Орендодавцю. Згідно із п. 4.6 якщо даний договір розривається за ініціативою Орендодавця, а орендар не проживав в квартирі визначений Сторонами строк, і з його сторони не було порушень зобов`язань за даним Договором, Орендодавець зобов`язаний повернути Орендарю передоплату за непрожитий строк в повному обсязі, а також компенсувати збитки, пов`язані з пошуком нового житла (вартість послуг по переїзду, інформаційно-консультаційних послуг агентства нерухомості і т.п.). При цьому умовами п. 2.2.3 Договору визначено, що Орендодавцеь зобов`язаний не вчиняти дій, які можуть створювати Орендареві перешкоди в користуванні Об`єктом, та відповідно до п. 2.2.5 Договору Орендодавець зобов`язаний протягом строку дії Договору оренди не продавати даний Об`єкт та не передавати в заставу. Як встановлено при розгляді справи, відповідачами порушено умови п. 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5 Договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі № 910/4391/19 зазначено про те, що відмова від договору найму є одностороннім правочином, а тому не вимагає згоди іншої сторони й/або нотаріального посвідчення. Отже договір є розірваним із моменту отримання орендарем повідомленням. Частиною 1 статті 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Як встановлено при розгляді справи, відповідачі не з`явилися на зустріч для приймання квартири в обумовлений сторонами день та час, так само як і відмовились від підписання акту приймання-передачі (повернення) приміщення, про що у ньому було зазначено, приймання-передачу (повернення) квартири здійснював [PERSON] , про що ним було складено розписку 27.04.2021 року, в якій зазначені показники лічильників на час повернення квартири з платного тимчасового користування та зобов`язання повернути 7000, 00 грн. з вирахуванням вартості комунальних послуг за березень та квітень 2021 року до 10 травня 2021 року, на зворотній стороні зазначено, що квартира [ADDRESS] повернута у стані, в якому вона була одержана, претензій до Орендаря немає. Вказане вище підтверджує факт повернення наймачем квартири у належному стані 27.04.2021 року. Оскільки ініціатива розірвання договору надійшла від Орендодавця, що підтверджується відповідними повідомленнями у месенджерах та повідомленням про виселення від 20.04.2021 року, даний Договір оренди слід вважати розірваним з ініціативи Орендодавця. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] у частині визнання договору оренди від 24.12.2020 року розірваним з ініціативи Орендодавця з 27.04.2021 року підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат, пов`язаних з пошуком нового житла, то слід зазначити наступне. Пунктом 4.3 Договору оренди визначено, що даний Договір може бути розірваний достроково за ініціативою однієї із сторін, яка повинна попередити іншу сторону за 1 місяць до дати розірвання Договору. Як встановлено при розгляді справи, Орендодавець повідомив Орендаря про виселення за 4 календарні дні, а не за 1 місяць, як було передбачено умовами Договору оренди. Через розірвання договору оренди позивач вимушена була шукати нове житло. Так, 25.04.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з оренди житла. Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору [PERSON] встановлено обов`язок сплатити Виконавцю при виконанні ним зобов`язань за договором винагороду, що становить 6500, 00 грн. Як вказує позивачка, вказані кошти було сплачено не у готівковій формі, що підтверджується актом приймання послуг від 25.04.2021 року. Результатом надання послуг є акт приймання послуг, який підписаний сторонами 25.04.2021 року, відповідно до якого сторони уклали акт, яким підтверджено, що Виконавець надав, а Клієнт прийняв послуги, зазначені в п. 1.1 Договору. Результатом надання послуг стало посередницьке та інформаційно-консультаційне обслуговування з укладенням договору оренди житла, вказаного в п. 1.1 Договору. За результатом наданих послуг 25.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди житлового приміщення. Таким чином, позивач поніс витрати, пов`язані з пошуком нового житла у розмірі 6500, 00 грн. Відповідно до п. 4.6 Договору оренди якщо даний договір розривається за ініціативою Орендодавця, а орендар не прожив в квартирі визначений Сторонами строк, і з його сторони не було порушень зобов`язань за даним Договором, Орендодавець зобов`язаний повернути Орендарю передоплату за непрожитий строк в повному обсязі, а також компенсувати збитки, пов`язані з пошуком нового житла (вартість послуг по переїзду, інформаційно-консультаційних послуг агентства нерухомості і т.п.). Але слід зазначити, що на підтвердження понесених витрат позивачкою надано суду Акт приймання послуг від 25.04.2021 року, в якому зазначено про виконання умов договору між нею та ФОП [PERSON] . При цьому будь-яких фінансових документів, що підтверджують понесені позивачкою витрати, суду надано не було. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 6500, 00 грн. немає, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання договору оренди укладеним та про розірвання договору оренди, а тому є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908, 00 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial