Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У цьому житловому будинку зареєстрований відповідач, який фактично з 25 жовтня 2003 року не проживає за вказаною адресою, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, будинком не цікавиться та до будинку не з`являється. Вона (позивач) не чинить відповідачу перешкод в користуванні жилим приміщенням. У зв`язку із тим, що відповідач зареєстрований у належному їй житловому будинку, але фактично не проживає, у неї виникають проблеми зі оплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідача. Картавцева просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. У судовому засіданні відповідач позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні, надав суду пояснення, суть яких зводиться до того, що житловий будинок [ADDRESS] належить його матері [PERSON] , але він (відповідач) вважає, що має право на частину у цьому будинку, оскільки будинок будувався його батьком. Він (відповідач) протягом останніх 19 років не проживає у вказаному будинку, своїх речей у ньому не має, після одруження став проживати в будинку дружини. Мати не виганяла його (відповідача) з будинку та не чинить перешкод у користуванні цим будинком, замки не змінювала. Він (відповідач) не бажає у добровільному порядку виписуватися з будинку, хоче, щоб мати йому сплатила кошти за частину в будинку. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності позивача за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали суду показання, суть яких зводиться до того, що вони проживають по сусідству з [PERSON] . [PERSON] є сином [PERSON] , у 2003 році після одруження став постійно проживати в будинку дружини. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. [PERSON] не виганяла сина [PERSON] з будинку, не чинить йому перешкод у користуванні будинком, не міняла замки в будинку. Вислухавши пояснення відповідача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 грудня 1999 року (а.с. 9). З матеріалів справи (а.с. 10-13) вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 25 жовтня 2003 року, фактично проживає в [ADDRESS] , що підтверджується поясненнями відповідача, показаннями свідків та обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» встановлено, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибув на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у будинку [ADDRESS] більше шести місяців, а тому втратив право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 908 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 4). Зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved