Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] , в січні 2022 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є членом Громадської організації «Садівницького товариства «Урожайний» з 1989 року та є власником земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області по [ADDRESS] . Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 02.06.2006 року №\~310 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки членам садівницького товариства «Урожайний» для ведення садівництва, в тому числі [PERSON] , площею 0,0600 га. В подальшому, 20.04.2006 року ДП «Головним науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для садівництва членам СТ «Урожайний». 24.07.2006 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №\~396102 виданого управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №\~010634200110, кадастровий номер 3221882000:06:005:0017. Відповідач [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки площею 0,1013 га, кадастровий номер 3221882000:06:005:0013, цільове призначення для ведення садівництва. Тобто, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є суміжними землекористувачами, межа між ділянками яких позначена парканом, встановленим ще у 1989 році. На земельній ділянці, яка належить відповідачу [PERSON] знаходиться садовий будинок літера «А», загальною площею 85,3 кв.м з планом 1991 року забудови, навіс «Б», Літній душ-вбиральня «В», право власності зареєстровано за №\~1759917732218, номер запису про право власності 30185170 від 01.12.2019 року. Позивач зазначає, що з генерального плану забудови колективних садових ділянок СТ «Урожайний» на території села Гаврилівка Вишгородського району Київської області, виготовленого Укрніцагропроект в 1994 році вбачається, що вищезазначені земельні ділянки мають однакову конфігурацію та площу (по 0,0600 га). В 2020 році позивачу стало відомо, що його земельна ділянка по своїй конфігурації має іншу форму (звужена в сторону сусіднього землекористувача та подовжена за рахунок земель загального користування) без зміни іі площі - 0,0600 га, а земельна ділянка, яка належить [PERSON] має змінену конфігурацію та збільшену площу (0,1013 га). При цьому зміна конфігурації меж із сусідніми землекористувачами [PERSON] погоджена не була. Позивачем [PERSON] в жовтні 2021 року замовлено виготовлення план-схему інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] , відповідно до якого вказано, що при накладенні юридичних меж на фактичні, виникають земельні спори по відношенню до власників земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже фактичне землекористування [PERSON] земельною ділянкою не відповідає правовстановлюючим документам та документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1013 га, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №\~396100 від 24.07.2006 року. Зокрема, з плану-схеми слідує, що [PERSON] власник сусідньої земельної ділянки претендує на 0,0147 га, які фактично перебувають у користуванні [PERSON] і в свою чергу повинні були перебувати у його власності. Крім того, стверджує, що частина його садового будинку (30%) розташована на сусідній земельній ділянці, яка належить [PERSON] . Оскільки має місце накладення юридичних меж на фактичні, конфігурації та площі земельних ділянок сторін не відповідають фактичним, позивач вважає порушенням своїх прав та інтересів, тому дії відповідачів щодо передачі у власність та реєстрації права власності на земельну ділянку, яка належить [PERSON] є незаконними. А тому просить суд скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №\~396100 виданий 24.07.2006 року площею 0,1013 га, для ведення садівництва, кадастровий номер 3221882000:06:005:0013, який належить [PERSON] ; скасувати рішення державного реєстратора КП «Вишгородське БТІ» Юрченка\~І.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45407739 від 07.02.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1759786532218 про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3221882000:06:005:0013; скасувати запис про право власності №\~30182982 від 01.02.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221882000:06:005:0013; скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 3221882000:06:005:0013 площею 0,1013 га та закривши відповідну поземельну книгу; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3221882000:06:005:0013, номер запису 30182982 від 01.02.2019 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.02.2022 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 06.07.2022 року до суду від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області Черемних\~М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та незаконними. Обгрунтовує позицію тим, що будь-яких прав і законних інтересів позивача у даному випадку Головне управління не порушувало, не оспорювало та не здійснювало будь-яких дій щодо їх невиконання. Вказує на те, що Головне управління не видавало розпорядчого документу щодо передачі спірної земельної ділянки у власність, та будь-яким чином не порушувало та не могло порушити права, свободи чи інтереси Позивача. Вважає, що Головне управління є неналежним відповідачем у цій справі, а має виступати в якості третьої особи. А тому, якщо позивач не виключить Головне управління зі складу відповідачів в даній справі, позиція Головного управління полягає в тому, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Інші відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позовну заяву. Згідно ч.\~8 ст.\~178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Протокольною ухвалою суду від 29.08.2022 року по даній справі закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Томіна\~О.В. під час судового розгляду позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав поданої позовної заяви та долучених до матеріалів справи доказів, просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 29.08.2022 року заперечувала проти позовних вимог, а під час розгляду справи 02.11.2022 року вже не заперечувала проти позову. Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання свого представника не направило, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, одночасно з відзивом на позовну заяву надало клопотання про розгляд справи у відсутність його представника. Відповідачі Вишгородська районна державна адміністрація, Державний реєстратор Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Юрченко\~І.Б. - в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань чи заяв від них до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися. [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що дійсно до нього звернувся [PERSON] щодо накладення юридичних меж на фактичні земельні ділянки, зокрема які належать [PERSON] та [PERSON] . Після чого він склав план-схему, щодо накладання земельних ділянок юридичних меж на фактичні. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача [PERSON] , вивчивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] та відповідач [PERSON] є членами Громадської організації «Садівницького товариства «Урожайний», що знаходиться на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, дану обставину сторони по справі не заперечували. Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 02.06.2006 року №\~310 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки членам садівницького товариства «Урожайний» для ведення садівництва, в тому числі [PERSON] , площею 0,0600 га, а [PERSON] площею 0,1013 га. 24.07.2006 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, для ведення садівництва серії ЯГ №\~396102 виданого управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №\~010634200110, кадастровий номер 3221882000:06:005:0017. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1013 га на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, кадастровий номер 3221882000:06:005:0013, цільове призначення для ведення садівництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ\~№\~396100 виданий 24.07.2006 року. Тобто, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є суміжними землекористувачами. На земельній ділянці, яка належить [PERSON] знаходиться садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85,3 кв.м з планом 1991 року забудови, навіс «Б», Літній душ-вбиральня «В», право власності зареєстровано за №\~1759917732218, номер запису про право власності 30185170 від 01.12.2019 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав та прав власності на нерухоме майно від 29.12.2021 року. В частині першій статті 15\~ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Частиною 1 статті 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.\~152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів стаття 96 ЗК України. Згідно до частини першої статті 106\~ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до статті 55\~Закону України\~«Про землеустрій» у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Згідно зі ст.\~198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Згідно з пунктом 4 розділу VII Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~від 07\~липня 2011\~року №\~3613-VI\~«Про Державний\~земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №\~376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №\~391/17686 (далі - Інструкція). Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 17\~жовтня 2012\~року №\~1051 (далі-Порядок), державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49, 54 цього Порядку. Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (пункт 112 Порядку). Відповідно до пункту 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника(користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Згідно з пунктом 1.3 Інструкції виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції). Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 Інструкції власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186\~ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до абз.\~2 п.\~1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п.\~4 ч.\~3 ст.\~10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру. Згідно ч.\~4 ст.\~18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку. Частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено підстави для відмови у державній реєстрації права власності, однією з яких є неможливість на підставі поданих документів встановити набуття речового права на нерухоме майно. Згідно ч.\~9 ст.\~55 Закону України «Про землеустрій» №\~858-IV від 22.05.2003 року, п.\~2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №\~376 від 18.05.2010 року, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок; замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до ч.\~5 ст.\~24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельної ділянки, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви і перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. Згідно до ч.\~6 ст.\~24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є в тому числі і невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки. Відповідно до ч.\~7 ст.\~79-1 ЗК України, винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Після формування земельної ділянки, відповідно до ч.\~3 ст.\~79-1\~ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.\~4 ст.\~79-1 ЗК України). Згідно ч.\~10 ст.\~79-1 ЗК України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (ч.\~2 ст.\~50 ЗУ «Про землеустрій»). Пунктом 2.8. Наказу Державного Комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №\~376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» (надалі - Інструкція) встановлені вимоги щодо складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості). Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] замовив у сертифікованого інженера-землевпорядника [PERSON] план-схему (М1:500), згідно якого вбачається, що при накладенні юридичних меж на фактичні, виникають земельні спори по відношенню до власників земельних ділянок з кадастровими номерами 3221882000:06:005:0017, яка належить [PERSON] , 3221882000:06:005:0013, яка належить [PERSON] та 3221882000:06:005:001, яка належить [PERSON] , а саме: 1)\~в процесі оформлення земельних ділянок СТ «Урожайний» розробником ДП «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було допущено технічні помилки по прив`язці положення земельних ділянок відносно державної системи координат, що не відповідає положенню ділянок близько 21 м від Даних Державного земельного кадастру; 2)\~конфігурації та площі земельних ділянок відповідно Даних Державного земельного кадастру не відповідають фактичним; 3)\~власник земельної ділянки з кадастровим номером 3221882000:06:005:0013, яка належить [PERSON] претендує на 0,0147 га, які фактично перебувають у користуванні [PERSON] і в свою чергу повинні були перебувати у власності [PERSON] (відображено на плані жовтим кольором); 4)\~власник земельної ділянки з кадастровим номером 3221882000:06:005:0013, яка належить [PERSON] претендує на 0,0092 га, які фактично перебувають у користуванні [PERSON] . Однак, суд не бере до уваги доводи інженера-землевпорядника [PERSON] , оскільки його висновок не містить фактичних вихідних даних, з яких виходив експерт, встановлюючи фактичні площі та розміри земельних ділянок, експертом не зазначено, які існуючі межові знаки бралися за основу при встановленні фактичних розмірів та конфігурацій земельних ділянок, від яких межових знаків чи точок проводилися вимірювання довжини та ширини земельних ділянок, висновок не містить відомостей про те, з яких фактичних вихідних даних виходив експерт, встановлюючи факт невідповідності земельної ділянки позивача, яка знаходиться у фактичному користуванні відповідача за площею та конфігурацією земельній ділянці за кадастровим номером №\~3221882000:06:005:0013 та у чому саме і у якій частині така невідповідність полягає, висновок експерта не містить відомостей про те, на підставі чого експертом встановлений факт накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] (експертом не вказано у висновку, яким чином повинна проходити межа між земельними ділянками сторін. У судовому засіданні судом було роз`яснено право щодо призначення судової землевпорядної експертизи, однак сторони такого клопотання не заявили. Позивач звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовував тим, що з генерального плану забудови колективних садових ділянок СТ «Урожайний» на території села Гаврилівка Вишгородського району Київської області, виготовленого Укрніцагропроект в 1994 році, вбачається, що вищезазначені земельні ділянки мають однакову конфігурацію та площу (по 0,0600\~га), а згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачка є власником земельної ділянки площею 0,1013\~га, тобто має іншу форму по своїй конфігурації. В той же час, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано не було. Долучені позивачем матеріали не свідчать про незаконність дій відповідачів щодо передачі у власність та реєстрації права власності на земельну ділянку [PERSON] , порушує права позивача у користуванні належною йому земельною ділянкою. Твердження позивача про те, що частина (30%) садового будинку [PERSON] знаходиться на земельній ділянці, яка належить [PERSON] також не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно зі ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.\~3 ст.\~12, ч.\~1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позивач не довів належними та достовірними доказами під час судового розгляду справи порушення його прав як співвласника суміжної земельної ділянки та будівлі. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги те, що позивач не обґрунтував та не надав суду належних та допустимих доказів порушення його прав та створення перешкод у користуванні належним йому майном зі сторони відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю в повному обсязі. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, у відповідності до статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed