Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою з урахуванням уточненої позовної заяви, мотивуючи свої вимоги тим, що вона лишилася вдовою після смерті її першого чоловіка - [PERSON] , з яким вона прожила у шлюбі з 2003 року. Починаючи з листопада 2003 року вона стала проживати разом з [PERSON] як дружина та чоловік. Шлюб між нею та [PERSON] не було зареєстровано. Проживали спільно в її квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з її доньками. 04 серпня 2005 року вона разом з померлим [PERSON] придбали у власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння. Зареєстрований у будинку був тільки [PERSON] , а 18 травня 2021 року вона зареєструвалася за вищевказаною адресою. Вказує, що за час проживання однією сім`єю, починаючи з листопада 2003 року по квітень 2021 року вона з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм придбаного спільного нового будинку, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, мали взаємні права і обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині, та спільно виховували двох її доньок від першого шлюбу. Після смерті матері [PERSON] у 2007 році [PERSON] припинив спілкування з батьком - [PERSON] , а також не мав спілкування зі своїм сином - [PERSON] , з невідомих їй причин. За весь період їх спільного проживання з [PERSON] його син не цікавився життям батька, не піклувався про нього та не опікувався ним в останні дні його життя, коли [PERSON] тяжко захворів на COVID-19 та знаходився на лікуванні у медичному закладі. З 22 березня 2021 року [PERSON] тяжко захворів на COVID-19 та знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «МКЛ №4» ДМР, а [INFO] там і помер. Вказує на те, що за час знаходження [PERSON] у лікарні ніхто крім неї, її доньки [PERSON] і спільного друга - [PERSON] ним не опікувався та не піклувався про нього, а всі витрати на лікування, організацію і проведення поховання здійснені за її власні кошти. Зазначає, що факт проживання однією сім`єю з [PERSON] як чоловіка і дружини на протязі 18 років підтверджується долученими до позовної заяви доказами та поясненнями свідків. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 23 травня 2021 року вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А., але 18 жовтня 2021 року отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через відсутність факту родинних відносин. Спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є син - [PERSON] та батько - [PERSON] . Зазначає, що нею з [PERSON] та [PERSON] проводилось досудове врегулювання спору про розподіл між ними спадкового майна, проте вони не бажають добровільно вирішувати це питання. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу нею та [PERSON] в період часу з 01 січня 2004 року до 13 квітня 2021 року (день смерті), визнати за нею право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємцем за законом четвертої черги, разом із спадкоємцями за законом першої черги, та визнати за нею право власності на 1/6 частку спадкового майна (домоволодіння) в порядку спадкування за законом, яке складається з 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] , що належить [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. належним чином завірену копію спадкової справи №67550948, відкритої 22 квітня 2021 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 05 листопада 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська заяву позивача про забезпечення позову було повернуто заявнику, разом із всіма додатками. Відповідачем [PERSON] засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 19 січня 2022 року було подано до суду відзив, в якому відповідач просив відмовити в подальшому розгляді позовної заяви, оскільки ні він, ні [PERSON] не можуть бути відповідачами через відсутність між ними та позивачем спору, і йому невідомо про відношення між його сином - [PERSON] та позивачкою, і саме ним 07 березня 2004 року [PERSON] було сплачено першу частину за спірний будинок в розмірі 4 500 грн. та 04 квітня 2004 року кінцеву суму в розмірі 13 920 грн. через його сина - [PERSON] . Зазначає, що на розгляді в Дніпропетровській обласній прокуратурі, Національній поліції Дніпропетровської області та Міністерстві юстиції України знаходяться його заяви для прийняття невідкладних заходів по зупинці всіх неправомірних дій і реєстрації прав власності за [PERSON] і з`ясування обставин викрадення оригіналів всіх документів та оформлення на неї права власності, і приховування від нього та [PERSON] інформації про смерть [PERSON] , кремацію, отримання пенсійних витрат на поховання і саме поховання, без наявності статусу дружини і заповіту. Також зазначає, що відсутність його реєстрації та реєстрації [PERSON] права власності на спадщину за законом вказує на відсутність підстав для залучення в якості відповідача. 28 січня 2022 року позивачем було надано відповідь на відзив відповідача - [PERSON] , в якій вона просила задовольнити позов, оскільки викладені у відзиві доводи спрямовані лише на те, щоб не визнавати позовні вимоги та жодним чином не спростовують наданих нею доказів. [PERSON] не зазначено, з якими конкретно позовними вимогами він не погоджується з посиланням на відповідні докази та норми права, не надано також ніяких документів чи інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом та зазначенням причин їх неподання, а з 19 листопада 2021 року до 20 січня 2022 року своєчасно та у строк не було надано іншій стороні відзив. Твердження відповідача про придбання ним будинку [ADDRESS] для свого сина [PERSON] за власний кошт 4 500 грн. та 13 920 грн. жодними доказами не підтверджено та спростовується договором купівлі-продажу домоволодіння від 04 серпня 2005 року, згідно до якого вона спільно з [PERSON] придбали його в рівних долях, а зазначене домоволодіння було придбано за 26 123 грн., з яких 17 123 грн. були її власними коштами, а оскільки у [PERSON] не було власних коштів, то [PERSON] надано 4 000 грн. у борг його батьком - [PERSON] , а грошові кошти було потім йому повернуто, для чого [PERSON] було оформлено кредитну картку з лімітом 4 000 грн., а 5 000 грн. були ними позичені у тітки [PERSON] - [PERSON] та згодом ними спільно повернуті, посилання [PERSON] на те, що вона йому невідома, не відповідає дійсності, а всі викладені вище обставини можуть підтвердити свідки, та факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини на протязі 18 років з [PERSON] також підтверджується витягом з домової книги. Крім того, зазначає що твердження про викрадення нею оригіналів документів на право власності щодо домоволодіння не відповідає дійсності, а даних з ЄРДР щодо неї [PERSON] не надано. У підготовчому судовому засіданні 16 серпня 2022 року було розглянуто клопотання позивача про допит свідків та закрито підготовче судове засідання з призначенням справи до розгляду по суті, про що судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу. 21 листопада 2022 року позивачем та відповідачем [PERSON] було надано суду проект мирової угоди, але суд не може брати її до уваги зважаючи на те, що вказана мирова угода не була підписана представником Дніпровської міської ради, хоча була зазначена в цій угоді як одна із сторін - підписантів, а також взагалі відсутній серед підписантів відповідач - [PERSON] , що свідчить про те, що спір між сторонами не було врегульовано. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Дніпровської міської ради - Дика Н.В. на електронну пошту суду направила клопотання про розгляд справи за її відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі суду не надав. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі та копії спадкової справи після смерті [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, пояснення свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , 1963 року народження, який було зареєстровано 11 січня 1986 року в Мопрівській с/раді Солонянського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією паспорту [PERSON] (т. 1 а. с. 136). Матеріалами справи підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 27 червня 2003 року відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, про що зроблено запис №5186 (т. 1 а. с. 152). Позивач [PERSON] звернулася до суду з метою встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01 січня 2004 року по день його смерті - [INFO] , у зв`язку з чим надала суду докази на його підтвердження, оскільки 18 жовтня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через відсутність у [PERSON] документів, що підтверджують шлюбні стосунки з [PERSON] , який помер [INFO] (т. 2 а. с. 57). Отже, судом встановлено, що 24 серпня 2005 року [PERSON] та [PERSON] було придбано домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю., який зареєстрований в реєстрі за №2567, у зв`язку з чим, 01 вересня 2009 року було зареєстровано право власності на 1/2 частку домоволодіння за [PERSON] та на 1/2 частку домоволодіння за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8221771, виданим 01 вересня 2009 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а. с. 145-147). З матеріалів справи встановлено, що розпорядженням Дніпропетровського міського голови №897-р від 26 листопада 2015 року «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» було перейменовано [ADDRESS] (т. 1 а. с. 32-42). Також наявний в матеріалах справи технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який виготовлений КП «ДМБТІ» станом на 04 березня 2005 року, містить запис про власників [PERSON] та [PERSON] з розмірами часток домоволодіння по 1/2 частки за кожним з них (т. 1 а. с. 148). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , що підтверджується довідкою від 04 липня 2018 року, виданою головою квартального комітету Ленінського району м. Дніпропетровська №32 Чалик І.М. (т. 1 а. с. 153). З наявної в матеріалах справи копії домової книги судом встановлено, що 12 вересня 2005 року в ній було зроблено запис про те, що у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , мешкають [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а. с. 33-39, 72). Судом також встановлено, що в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-М845-2900, поданій 07 вересня 2020 року наявна інформація, що [PERSON] , [INFO] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , уклала вказану декларацію з лікарем - [PERSON] , а також в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-0026-М1А0, поданій 23 березня 2021 року наявна інформація, що [PERSON] , [INFO] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , уклав вказану декларацію також з лікарем - [PERSON] , а довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом зазначена [PERSON] (т. 1 а. с. 159 - 160). В матеріалах справи також наявні довідка, видана завідуючим крематорієм КП «Ритуал» ХМР Моісеєвим В.О. №002392 від 18 квітня 2021 року, замовнику - [PERSON] , про те, що померлий [PERSON] був підданий кремації 18 квітня 2021 року в крематорії м. Харкова; рахунок-замовлення №227 (замовник - [PERSON] ) та товарний чек б/н від 14 квітня 2021 року на замовлення та сплату послуг на поховання [PERSON] на загальну суму у розмірі 15 980 грн. (т. 1 а. с. 140 - 142). Матеріали справи також містять копії договору б/н та замовлення №618 від 02 травня 2013 року щодо виконання робіт з виготовлення ПВХ конструкцій (склопакетів), де замовником зазначена [PERSON] із зазначенням адреси замовника: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 161); кошториси ПП [PERSON] від 24 липня 2010 року щодо вартості робіт і матеріалів та чеки до них, в яких зазначено замовника - [PERSON] та адресу - [ADDRESS] (т. 1 а. с. 162-165); заявку на доставку №НП-48 пральної машинки ORION OMG 800 в якій зазначена [PERSON] та адреса доставки - [ADDRESS] та дата доставки - 10 вересня 2010 року (т. 1 а. с. 167). Крім того, в матеріалах справи також наявні квитанції про сплату [PERSON] комунальних послуг (газопостачання, електропостачання, водопостачання) за адресою: [ADDRESS] , за періоди 2011 - 2014, 2017 - 2020 роки (т. 1 а. с. 82-97). Також матеріалами справи підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис №1013 (т. 1 а. с. 139). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами 2, 4 статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Частиною 1 статті 36 СК України передбачено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Як роз`яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивачем надано достатньо доказів спільного проживання з померлим [PERSON] однією сім`єю. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Крім того, з фотографій, на яких зафіксовано події в різні періоди протягом тривалого часу, можна зробити висновок, що родинні свята, тощо [PERSON] та [PERSON] проводили разом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] приблизно з 2003 року до дня смерті постійно проживав разом з [PERSON] як чоловік та жінка, тобто жили, як подружжя, вели спільне господарство, купували предмети домашнього вжитку, та придбали спільно домоволодіння [ADDRESS] . У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що встановлення вказаного факту необхідно позивачу для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , іншого порядку встановлення цього факту законом не визначено, а тому, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу є доведеним. При цьому враховуючи те, що Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України набрали законної сили з 01 січня 2004 року, а Кодексом про шлюб та сім`ю України не передбачалося права встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд,

Outcome: partial