Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

16 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08 грудня 2010 року його матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , з ТОВ «Очаківський райагрохім» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,090 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Пунктом 37 вказаного договору було передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. 01 червня 2020 року він звернувся до відповідача щодо розірвання договору та повернення земельної ділянки, однак відповідач проігнорував вимогу щодо розірвання договору та повернення земельної ділянки, жодноївідповіді не було надано. Посилаючись на викладене, а також на те, що підпис на спірному договорі оренди не належить його матері та має ознаки підроблення, просив розірвати договір оренди землі від 08 грудня 2010 року, укладений між його матір`ю [PERSON] та ТОВ «Очаківський райагрохім». Особи, які беруть участь у справі, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явився, про причини неявки свого представника не повідомив. Третя особа - відділ в Очаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилася, про причини неявки свого представника не повідомила. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] уклала з ТОВ «Очаківський райагрохім»договір оренди земельної ділянки площею 3,090 га, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що 08 грудня 2010 року у Державному реєстрі земель вчинено запис № 041047800096, за умовами якого передала в строкове платне користування відповідачеві вказану земельну ділянку строком на двадцять років (а.с. 8-11). Пунктом 37 вказаного договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 листопада 2020 року, позивач [PERSON] одержав у спадщину земельну ділянку площею 3,0899 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, після матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 14). Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі». Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1225 ЦК України випливає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, між [PERSON] та ТОВ «Очаківський райагрохім» виникли правовідносини з оренди належної позивачеві земельної ділянки. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки спірним договором оренди прямо передбачено його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Разом з тим, посилання позивача в своїй позовній заяві на те, що підпис на спірному договорі оренди не належить його матері та має ознаки підроблення, суд не може взяти до уваги, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цього факту. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 26). На підставі викладеного,

Outcome: approved