Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У квітні 2021 року представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про позбавлення батьківських прав.. Вимоги мотивує тим, що згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2019 року дитину [PERSON] відібрано від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 25.02.2020 року дитина має статус позбавленої батьківського піклування. З метою реалізації прав дитини позбавленої батьківського піклування на сімейне виховання Виконавчим комітетом прийнято рішення згідно яким опікуном дитини призначено [PERSON] . Як пояснила опікун, мати [PERSON] до дитини не навідувалась, сином не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала, аліменти на дитину не сплачує. З моменту прийняття рішення суду про відібрання дитини від матері, [PERSON] не зверталась до управління з питань захисту прав дітей щодо дитини [PERSON] , питання про повернення сина не порушувала. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження, призначено підготовче засідання та17.11.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без їх участі, позов підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час розгляду справи повідомлялась, правом подання відзиву не скористалась. Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що матір`ю дитини [PERSON] згідно свідоцтва про народження є [PERSON] , яка згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.12.2012 змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2019 року позов Органу опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальний заклад «Центр соціально психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено. Відібрано дитину [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Дитину [PERSON] , [INFO] передано на опікування органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького. Стягнуто з [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, починаючи від 11 червня 2019 року і до повноліття [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 25.02.2020 року № 111, надано [PERSON] , [INFO] статус дитини позбавленої батьківського піклування. 15.10.2020 року рішенням Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького № 517 встановлено опіку над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Опікуном над дитиною призначено [PERSON] , яка згідно свідоцтва про шлюб 23.06.2021 року після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до інформації від 13.01.2021 року № 15 КЗ «Навчально-виховного об`єднання природничо-економіко-правового ліцею - спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 8» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» [PERSON] учнем 4-Г класу та навчається у закладі з першого класу, мати - [PERSON] до навчального закладу не приходила, з учителями зв`язку не підтримувала. Як вбачається з пояснень опікуна [PERSON] , відповідач до дитини не навідувалась, сином не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала, аліменти на утримання дитини не сплачувала. Згідно інформації Кропивницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 20.01.2021 року № 65/05-05 [PERSON] знаходиться на обліку Центру, як така, що перебуває в складних життєвих обставинах, під час відвідувань за місцем проживання в помешкання було завжди брудно, відповідач мала неохайний вигляд. Відповідно до висновку від 05.03.2021 року за № 1061/49-05-24, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради міста вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького вказано, що при зустрічі з [PERSON] , остання повідомила, що її влаштовує те, що син проживає в сім`ї опікуна. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України визначено, що особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Дослідженими судом письмовими доказами встановлено нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, відсутність стурбованості чи будь-якої зацікавленості подальшою долею дитини. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню, самоусунулася від виховання сина, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення її батьківських прав та задоволення позову в цілому. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 908,00 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved