Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У вересні 2022 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про повернення коштів стягнених за виконавчим написом який визнано таким, що не підлягає виконанню, та відповідно просив стягнути з ПАТ «Перший український міжнародний банк» на свою користь в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти у сумі 10228,98 грн, стягнених на основі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 12334 від 03.04.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., стягнену з [PERSON] основну винагороду приватного виконавця в розмірі 883,09 грн, 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 60 грн, а всього 11170,07 грн. Мотивував заявлені вимоги тим, що у 2014 році позивач та відповідач уклали кредитний договір, у 03.04.2020 приватним нотаріусом Харою Н.С. винесено виконавчий напис яким стягнено з позивача на користь відповідача 10228,98 грн. Не погоджуючись із вказаним виконавчим написом позивач його оскаржив звернувшись до Подільського районного суду м. Києва. Рішенням суду виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 12334 від 03.04.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже набуті кошти у сумі 10228,98 грн підлягають поверненню як такі які набуті без належної правової підстави. Ухвалою суду від 21.09.2022 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач та третя особа у встановлений судом строк відзив не надали, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлялось, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, у виконавчому написі запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № GP-6902006 від 17.10.214, укладеним між позивачем та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ», заборгованість за кредитним договором № GP-6902006 від 17.10.214 в розмірі 10228,98 за період з 20.02.2019 по 20.02.2020. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.07.2022, яке набрало законної сила, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С. від 03.04.2020, зареєстрований в реєстрі за № 12334, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості у розмірі 10228,98 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61990183 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 12334 від 03.04.2020 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 10228,98 грн. Постановою про закінчення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 10228,98 грн встановлено, що заборгованість та витрати на проведення виконавчих дій сплачено боржником у повному обсязі. Основну винагороду приватного виконавця стягнуто у частині 883,09 грн. Листом - повідомленням зазначено, що з [PERSON] стягнено у повному обсязі кошти у сумі 10228,98 грн на підставі виконавчого напису. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: « … зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала» Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.» Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20: "Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно". Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Оскільки судом встановлено, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 10228,98 грн та 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 56,33 грн, стосовно 883,09 грн які стягненні як винагорода приватному виконавцю то слід зазначити, що набувачем їх є приватний виконавець, але ніяк не відповідач, а тому у цій частині слід відмовити та роз`яснити позивачу, що йому слід звернутися до виконавця для повернення сплаченого ним виконавчого збору. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача оскільки позов задоволено частково, а отже у сумі 6437,39 грн, що включають у собі витрати на сплату судового збору та витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial