Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

19.07.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить змінити (зменшити) розмір стягуваних з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа № 129/1340/13-ц від 27.05.2013 р., з 1/3 частини до 1/6 частини, а також змінити (зменшити) розмір стягуваних з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа № 129/1032/17 від 06.10.2017 р., в розмірі 1/3 частини на 1/6 частину всіх видів його доходів, зменшити розмір аліментів на користь [PERSON] на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, відповідно до виконавчого листа № 129/1032/17 з 1/3 частини до 1/6 частини щомісячно, обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до зазначених трьох виконавчих листів з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 100% всіх його доходів, на життя коштів йому не залишається, тому позивач вимушений звернутися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів на користь дружини і дітей. 09.08.2018 р. відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечила в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа № 129/1340/13-ц від 27.05.2013 р., вважала, що саме визначений судом розмір аліментів 1/3 частка від доходу батька забезпечить належне виконання його обов`язку по утриманню малолітнього сина, категорично наполягає на безпідставності позовних вимог з огляду на потреби їх з позивачем спільної дитини в належному матеріальному забезпеченні, в іншій частині позовних вимог, що стосуються відповідачки [PERSON] , не заперечила. 21.08.2018 р. позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому проти зазначених у відзиві обставин заперечив, вважав, що саме запропонований ним розмір аліментів 1/6 частка від його доходів забезпечить його сина [PERSON] та є справедливим і законним. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечила, позовні вимоги визнала повністю, просила розгляд справи провести у її відсутність. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Служби у справах дітей при відділі освіти, культури, молоді та спорту Краснопільської сільської ради Романенко К.М., [PERSON] в поданих до суду заявах просили справу розглянути у їх відсутність, у вирішенні позовних вимог покладаються на рішення суду. Ухвалою суду від 16.12.2021 р. постановлено прийняти відмову представника позивача [PERSON] від частини позовних вимог про зменшення розміру аліментів, стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Закрити провадження у цивільній справі в частині заявлених позовних вимог про зменшення розміру аліментів, стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві представник позивача вимоги позову до [PERSON] зменшила, просила стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частини від його доходів, розгляд справи провести у її та позивача відсутність. Відповідач [PERSON] в судові засідання 09.02.2022 р., 21.03.2022 р., 12.05.2022 р., 29.08.2022 р.,11.10.2022 р., 24.11.2022 р. не з`явилася, хоча була повідомлена про час і місце розгляду справи, клопотань не заявляла, відзив до суду подала, тому її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Катрич П.С. в ті ж самі судові засідання не з`явився, 21.03.2022 р., 11.05.2022 р., просив розгляд справи відкласти у надісланих до суду клопотаннях, які судом були задоволені, розгляд справи відкладався. 24.11.2022 р. представник відповідача [PERSON] адвокат Катрич П.С. просив розгляд справи відкласти з огляду на те, що він призваний до лав ЗСУ, а іншого представника відповідач знайти не має можливості. Зазначене клопотання є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, представник позивача безпідставно не з`явився у судові засідання 09.02.2022 р., 21.03.2022 р., 29.08.2022 р., 11.10.2022 р., з огляду на можливість відповідача забезпечити собі іншого представника, уклавши із ним договір про надання правничої допомоги, а також звернутися до Регіонального центру з надання вторинної правової допомоги; відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за таких обставин суд на підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України розглядає справу по суті, за відсутності передбачених ч.2 цієї статті підстав для відкладення розгляду справи, повторна неявка належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. З`ясувавши позиції сторін, вивчивши надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Встановлено, що на підставі виконавчого листа № 129/1340/13-ц від 27.05.2013 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до його повноліття; на підставі виконавчого листа № 129/1032/17 від 31.07.2017 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до його повноліття; відповідач свої зобов`язання щодо виплати аліментів виконує, однак стягуваний розмір аліментів є непомірним для позивача і не залишає йому можливості мати кошти для існування. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 цієї ж Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). За таких обставин, враховуючи досліджені судом обставини та докази на їх підтвердження чи спростування, дотримуючись справедливої рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, а також те, що особлива увага суду під час прийняття рішення має бути до найважливіших інтересів неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , визнаного державою їх права на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, які несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей [PERSON] і [PERSON] , зокрема, інтересами їх батька [PERSON] , який є працездатним, фізично і психічно здоровим, інших утриманців не має, має роботу і отримує від неї дохід, працює тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва на ТОВ «ПК «Зоря Поділля», то розмір стягуваних з нього аліментів на кожну дитину має бути в розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів, а не запропонований позивачем розмір 1/6 частка його заробітку, належних доказів, які б достовірно доводили суттєву зміну матеріального стану платника аліментів поряд з іншими обставинами, які суд зобов`язаний взяти до уваги, матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про те, що визначений судом розмір аліментів на утримання двох дітей позивача має становити ј частку від його доходів, у задоволенні решти позову необхідно відмовити за його безпідставністю. Такий розмір стягуваних аліментів відповідає інтересам дітей, а також інтересам їх батьків. Відповідачами не надано суду доказів понесених нею судових витрат, а судові витрати позивача на сплачений ним судовий збір з відповідачів стягненню не підлягає на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed