Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась через адвоката Пацулу В.О. до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшкова Н.Ф., у якій просить визнати недійсними записи у погосподарських книгах за 1986-1990 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) та за 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) щодо віднесення домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] до суспільної групи «колгоспний двір» та визнати за нею право власності на цілий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що згідно погосподарских книг домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , належало до суспільної групи «колгоспний двір», у якому [PERSON] була головою двору, а його членами були: дочка [PERSON] , внук [PERSON] , зять [PERSON] , який помер [INFO] , внук [PERSON] . Однак, голова двору [PERSON] ніколи в колгоспі не працювала та не була його членом, отримувала пенсію по інвалідності, як інвалід дитинства ІІ групи, інші члени двору також ніколи не були членами колгоспу та не працювали в ньому, а тому віднесення спірного господарства до суспільної групи «колгоспна» є помилковим і таким, що порушує право власності позивача на спірне домоволодіння. Цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла вказаний житловий будинок та все своє майно позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок. Позивач звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, але приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Враховуючи вказані обставини, позивач звернулась до суду із цим позовом. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03.10.2022 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач у встановлений судом строк усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 19.10.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15.11.2022. Ухвалою суду від 15.11.2022 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2022. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Пацула В.О. в судове засідання не з`явились, однак представником позивача було подано заяву, у якій він просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак 27.10.2022 подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Представник відповідача Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, зазначив, що із позовними вимогами відповідач не погоджується. Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшкова Н.Ф. у судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки виданої Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільською області від 21.01.2022 за № 21, копій погосподарських книг станом на 1986-1989 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) та на 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 даний двір був колгоспним, та належав [PERSON] , з нею були зареєстровані дочка [PERSON] , внук [PERSON] , зять [PERSON] , який помер [INFO] , внук [PERSON] . Відповідно до виписки з погосподарської книги №3 за 2016-2020 роки, ст.166-168 Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області станом на 01.06.2020, зазначено, що головою домогосподарства є [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Струсівсьукої сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 03.06.2020 за №509, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] , розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,19 га, яка перебувала у її користуванні згідно записів Погосподарських книг на 2016-2020 під номером об`єкта погосподарського обліку 203; на 2011-2015 під номером об`єкта погосподарського обліку 221; на 2006-2010 під номером об`єкта погосподарського обліку 238; на 2001-2005 під номером об`єкта погосподарського обліку 229. Згідно копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації за № 230 від 20.07.2022, власником житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є [PERSON] , однак право власності не зареєстроване. 31.12.2009 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, яким заповіла житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] та все належне їй майно, де б воно не було і з чого не складалось та все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона згідно з законом буде мати право в користь своєї дочки [PERSON] . Заповіт від 31.12.2009 на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2016, виданого виконавчим комітетом Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільській області, [PERSON] померла [INFO] в селі Струсів, Теребовлянського району, Тернопільської області. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. за № 1213/02-31 від 03.11.2021, вбачається, що приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. була заведена спадкова справа за №73/2016 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] .. Відомостей про спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, що передбачено статтею 1241 ЦК України у нотаріуса немає. Нотаріус не може видати [PERSON] свідоцтво на право власності за заповітом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 20.07.2020, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 90,5 кв.м, з якої житлова 39,3 кв.м. Відповідно до копії висновку про вартість майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] станом на 11.11.2021 становить 196600 грн 00 коп. У відповідності до Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 і застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли раніше, застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до статті 120 ЦК УРСР 1963 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статтей 17,18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після прининення його існування, мають ті члену двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5, № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок№ 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 3 від 02.03.1973 "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього" у випадку припинення членства всіх мешканців колгоспного двору у відповідному колгоспі, колгоспний двір не міг далі відноситися до суспільної групи "колгоспний двір" та автоматично втрачав статус колгоспного двору, і в залежності від сфери зайнятості його працездатних членів у народному господарстві, перетворювався в господарство робітників або службовців. Як встановлено із записів в погосподарських книгах Струсівської сільської ради, станом на 1986-1989 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) та на 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , була головою двору. Разом з тим, судом встановлено, що ні [PERSON] , ні інші члени її сім`ї в колгоспі не працювали і членами колгоспу не були. [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності, як інвалід дитинства ІІ групи. Саме такі відомості щодо [PERSON] містяться і у вказаних вище погосподарських книгах. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , яка значиться у Погосподарських книгах є однією і тією ж особою. Вказане підтверджується рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04.08.2022 у справі №606/1049/22. Згідно відповідей Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на адвокатський запит, [PERSON] , [INFO] на дату смерті [INFO] перебувала на обліку в Теребовлянському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області, з 15.01.1969 [PERSON] призначено щомісячну допомогу, як особі з інвалідністю другої групи з дитинства без урахування стажу. Трудова книжка чи будь-які інші документи про трудовий стаж в матеріалах архівної пенсійної справи відсутні. Згідно відповіді КАУ «Трудовий архів» від 21.02.2022 за №27 на адвокатський запит, зазначено, що у комунальній архівній установі «Трудовий архів» інформації щодо місця роботи [PERSON] немає. Отже, про неправильність записів про належність господарства [PERSON] до колгоспного двору свідчить той факт, що такий запис внесено в 1986-1995 роках, голова господарства [PERSON] була інвалідом дитинства ІІ групи, не могла працювати в колгоспі, а також те, що при внесенні цих записів не зазначено, на якій підставі їх проведено. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для віднесення господарства [PERSON] до колгоспного двору, тобто до суспільної групи «колгоспна» не було, а тому позов слід задовольнити та відповідні записи про це в погосподарських книгах виконкому Струсівської сільської ради визнати недійсними. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після її смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що право позивача має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на майно. За умовами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Пунктом 1 частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачами [PERSON] , [PERSON] , а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [PERSON] , позивач не може реалізувати своїх прав, її права підлягають судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved