Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем у справі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, але відповідач відмовляється від розірвання шлюбу державним органом реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та різними поглядами на життя. Враховуючи викладе позивач вважає що їх подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливі. Ухвалою суду від 16.11.2022 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, представником позивача до канцелярії суду було подано заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] просив розгляд справи провести у його відсутність та шлюб, зареєстрований з [PERSON] , розірвати. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 травня 2000 року Пантаївською селищною радою м. Олександрії Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12 травня 2000 року, про що Пантаївською селищною радою м. Олександрії Кіровоградської області, складено відповідний актовий запис за №1. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". Статтею 51 Конституції України, частиною першою статті 24 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3,4ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною третьою статті 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду за № 61-8206св19 від 03.12.2020, відповідно до якої суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Судовим розглядом встановлено, що подружжя шлюбно-сімейних відносин не підтримує, вони не бажають поновити стосунки та зберегти сім`ю, отже їх подальше спільне життя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами у справі.

Outcome: approved