Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини посилаючись на те, що відповідно до рішення Новоселицького районного суду із відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1779 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Вона просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача аліменти по ј частці від усіх видів його заробітку на місяць. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки. З письмової заяви представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що дійсно позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Новоселицького районного суду від 16.03.2020 року із відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1779 гривень починаючи з 25 лютого 2020 року до її повноліття. Згідно ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11 (78912) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно абзацу 2 ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 та у справі №372/2393/17 від 14 листопада 2018 року. Таким чином, діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому враховуючи вищевикладене позов слід задовольнити. На підставі ст.ст.181-184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved