Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2011 року, відповідач зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 19 квітня 2011 року - з дня подачі заяви та до повноліття [PERSON] , тобто [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання [PERSON] , починаючи з 22 жовтня 2020 року та до його повноліття, тобто до [INFO] . Вказане рішення суду відповідачем не виконується. Сума заборгованості за аліментами становить 51008,00 грн. Згідно з розрахунком позивача, розмір пені за час прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2020 року по 01 травня 2022 року становить 15511,11 грн, яку вона просить стягнути з відповідача на її користь, а також витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що у період з 10 квітня 2020 року по 11 квітня 2022 року виконавчий документ не перебував на виконанні у державній виконавчій службі, а тому він дійсно не сплачував за виконавчим листом аліменти. Аліменти в добровільному порядку не сплачував так як у них з позивачем була усна домовленість, що оскільки донька почала проживати з ним, а син залишився проживати з позивачем, остання не вимагатиме від нього аліментів, та кожен з них буде утримувати по одній дитині. Про наявність заборгованості він дізнався лише наприкінці квітня 2022 року після того як позивач повторно пред`явила виконавчий лист до виконання. Оскільки в нього відсутні кошти на сплату заборгованості по аліментам в повному обсязі, з його заробітної плати вираховують 50% для погашення заборгованості. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що на виконанні Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2011 року у справі № 2-257/2011 р., згідно з яким з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 19 квітня 2011 року - дня подання заяви та до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання [PERSON] , починаючи з 22 жовтня 2020 року та до його повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 4). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), заборгованість відповідача по аліментам за період з жовтня 2020 року по 01 травня 2022 року становить 51008,00 грн (а.с. 6). Згідно з ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 12 даного Закону передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). В позовній заяві позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2020 року по 01 травня 2022 року у розмірі 15511,11 грн, яка не перевищує суми нарахованої державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів 51008,00 грн. Одночасно, відповідно до довідки державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Чабаненко А. від 15 вересня 2022 року № 19.18/25/87 вбачається, що виконавче провадження за спірним виконавчим документом 10 квітня 2020 року було завершене згідно п. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", за наданою до відділу заявою стягувача. Заборгованість по сплаті аліментів на момент закінчення виконавчого провадження була відсутня. 11 квітня 2022 року стягувачем виконавчий лист пред"явлено повторно на виконання до Олександрівського відділу державної виконавчої служби. 18 квітня 2022 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Відрахування аліментів здійснюється з заробітної плати боржника (а.с. 26). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість виникла в період з жовтня 2020 року по квітень 2022 року (а.с. 6), тобто в період коли виконавчий лист не перебував на примусововму виконанні. Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, що відповідач винний у винекненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки заборгованість виникла в період коли виконавчий лист не перебував на примусовому виконанні. Враховуючи обставини, які передували виникненню заборгованості, а саме те, що у заявлений позивачем період з квітня 2020 року по квітень 2022 року виконавчий документ фактично не перебував на виконанні у державній виконавчій службі, а заборгованість по сплаті аліментів нарахована державним виконавцем за минулий період, який передував пред"явленню виконавчого листа до виконання, тому суд вважає що в діях відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості по аліментах. Отже, виходячи з цих обставин справи, наведених вимог закону, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення\~пені за\~несвоєчасну сплату\~аліментів слід відмовити, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на підтвердження вини платника аліментів у виникненні заборгованості. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed