Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

У\~серпні 2021 року\~Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в сумі 52499,38 грн. Відповідно до уточненої позовної заяви, в обґрунтування позову вказується, що Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.10.2014 по 31.03.2021 надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 65242,84 грн., з яких було сплачено споживачами 12743,46 грн. Через порушення зобов`язання з оплати комунальних послуг утворилась заборгованість у розмірі 52499,38 грн. Споживачами послуг є [PERSON] , яка була власником квартири до 18.05.2020, та [PERSON] , [PERSON] , які протягом всього спірного періоду проживали за вказаною адресою. Концерн «Міські теплові мережі» просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість за період з 01.10.2014 по 30.04.2020 у розмірі 38644,25 грн., та з [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість за період з 01.05.2020 по 31.03.2021 у розмірі 13855,13 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, у якому вказує на необґрунтованість розміру заборгованості. Зазначає, що вона була власником квартири до 18.05.2020, а тому вимоги про стягнення з неї боргу за період з травня 2020 року по березень 2021 року є необґрунтованими. Вказує на відсутність солідарного обв`язку відповідачів перед Концерном «Міські теплові мережі», а також просить застосувати позовну давність до вимог. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому вказує на необґрунтованість розміру заборгованості, оскільки несвоєчасне проведення позивачем повірки установленого в квартирі приладу обліку без встановлення його несправності не є підставою для нарахування плати за гарячу воду за нормами споживання. Такі норми застосовуються лише у випадку несправності встановлених засобів обліку. При цьому надала розрахунок вартості послуг за період з липня 2018 року по березень 2021 року за показаннями приладу обліку, які передавались споживачами. Доводи позову, що у зв`язку з не проведенням періодичної повірки лічильник був знятий з абонентського обліку, вважає необґрунтованими. Також вказує, що з неї підлягає стягненню сума боргу за період з липня 2018 по травень 2020 року (до набуття права власності на квартиру) у розмірі 1/3 частини від суми заборгованості за цей період. Крім цього, просить застосувати позовну давність та відмовити у позові в частині стягнення заборгованості за період до липня 2018 року. У відповіді на відзив Концерн «Міські теплові мережі» вказує, що нарахування правомірно здійснювались за показами приладу обліку, крім періоду з вересня 2017 року по січень 2019 року, коли такі покази не передавалися споживачами і плата не нараховувалась, та періоду з лютого 2019 року по листопад 2020 року, коли плата нараховувалась за нормами споживання. Щодо застосування позовної давності просять врахувати, що згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, станом на 02.04.2020 спливла позовна давність за вимогами за період з 01.10.2014 по 01.04.2017. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідачі не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому ЦПК України порядку. Відповідно до ст.223 ЦПК України суд ухвалив розгляд справи провести за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Встановлено, що згідно зі статутом Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «Міські теплові мережі» є власником виробленої теплової енергії. Концерном «Міські теплові мережі» надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що згідно свідоцтва про право власності Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 12.01.2009 квартира за адресою: [ADDRESS] , була приватизована, в тому числі відповідачами у справі. В подальшому розмір часток співвласників змінювався з урахуванням переходу права власності в порядку спадкування та на підставі договору дарування. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності [PERSON] припинено 18.05.2020 на підставі договору дарування від 18.05.2020 серія та номер 1350. Право власності [PERSON] на частку квартири, яке виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 810, від 17.02.2020, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., та на підставі свідоцтва про право власності Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 12.01.2009, припинено 18.05.2020 на підставі договору дарування від 18.05.2020. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що у спірний період (з 01.10.2014 по 31.03.2021), співвласниками квартири у період з 01.10.2014 до 18.05.2020 були відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у період з 18.05.2020 по 31.03.2021 - [PERSON] , оскільки з 18.05.2020 право власності [PERSON] , [PERSON] було припинено. Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , не укладено. Згідно розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , за період з 01.10.2014 по 31.03.2021 позивач надав послуги централізованого опалення, постачання гарячої води на загальну суму 65242,84 грн., за вказаний період споживачами було оплачено 1731,69 грн. та погашено за рахунок субсидії 11011,77 грн. Заборгованість становить 524999,38 грн., з яких 20800,11 грн. за послуги централізованого опалення, 31699,27 грн. за послуги з централізованого постачання гарячої води. З наведеного вбачається, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р. Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями (надалі Правила), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами пункту 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц). Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. За змістом положення ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, у разі неподільності зобов`язання. Як встановлено судом, нарахування за послуги централізованого опалення здійснюється за єдиним особовим рахунком відповідно до опалювальної площі квартири. Щодо нарахування за послуги централізованого постачання гарячої води встановлено, що у квартирі відповідачів встановлений розподільний прилад обліку гарячої води КВ-1,5 DN 15 зав.№496342, який забезпечує індивідуальний облік гарячої води. Згідно інформаційної довідки по особовому рахунку, у період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року відповідачами не надавались покази приладу обліку і за вказаний період плата за гарячу воду не нараховувалась. У березні споживачами було надано показання приладу обліку, відповідно до яких було здійснено нарахування за спожиту гарячу воду, у період з березня 2016 року по серпень 2017 року нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснювалось відповідно до показань приладу обліку відповідача. Кінцеві показання приладу обліку, взяті до розрахунку, 674 м.куб. За цей період (станом на 01.09.2017) заборгованість становила 5180,55 грн. У період з вересня 2017 року по січень 2019 року відповідачами не надавались покази приладу обліку гарячого водопостачання і за вказаний період плата за гарячу воду не нараховувалась. При цьому споживачами здійснювалась часткова оплата послуг (у вересні і жовтні 2018 року). Станом на 01.02.2019 заборгованість становила 4530,55 грн. У період з лютого 2019 року по листопад 2020 року нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснювалось відповідно з установленими нормативами (нормами) споживання згідно п.21 Правил - 0,140 м3 на 1 особу на добу, та відповідно до кількості зареєстрованих осіб (4 ососби). Питомі норми споживання води затверджені рішенням №474 від 28.11.2014 виконавчого комітету Запорізької міської ради. За вказаний період було нараховано за послуги ГВП 25475,20 грн., оплата споживачами не здійснювалась. У період з грудня 2020 року по березень 2021 року нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснювалось відповідно до показань приладу обліку відповідача. Початкові показання лічильника 851 м.куб. Нараховано за спожиту гарячу воду за цей період 1693,52 грн. Обґрунтовуючи правомірність нарахування заборгованості плати за послуги з централізованого гарячого водопостачання відповідно з установленими нормативами (нормами) споживання у період з лютого 2019 по листопад 2020 року, Концерн «Міські теплові мережі» посилається на те, що відповідачами не було своєчасно проведено планову державну повірку лічильника. Правовідносини сторін врегульовані статтею 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (набрав чинності 02.08.2017), відповідно до якого була змінена редакція ч. 4 статті 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», у зв`язку з чим обслуговування та заміна приладів обліку споживача, а також їх періодична повірка, щодо лічильників теплової енергії та води з 02.08.2017 були покладені на споживача. Отже, у Концерну «Міські теплові мережі» відсутній обов`язок щодо проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, взятого на абонентський облік, за власною ініціативою та за власний рахунок у періоді, коли виникли спірні правовідносини між сторонами у справі. Ситуація, за якої позивач мав нараховувати за послуги за гарячу воду за нормами споживання з лютого 2019 по листопад 2020 року, виникла з вини споживача. Згідно Акту контрольного зняття показань квартирного приладу обліку гарячої води від 02.12.2020, встановлено що прилад обліку без видимих механічних ушкоджень, справний і опломбований, показання лічильника станом на грудень 2020 року 851 м.куб. Доводи про те, що лічильник визнано придатним до експлуатації, а тому він був таким і весь період до його повірки, у зв`язку з чим споживач має право на перерахунок, суд відхиляє. Плата за воду, виходячи з показань приладу обліку, може бути розрахована лише за умови, що лічильник є справним. Тим часом, в період між датою закінчення попереднього міжповірочного інтервалу і новою повіркою чинне законодавство лічильник справним не визнає. Навіть, у випадку, якщо потім перевірка і підтверджує, що прилад придатний до експлуатації. Тому у періоді, коли лічильник працював у рамках закінчення строку повірки і до наступної повірки, перерахунок за гарячу воду, оплата за яку нараховано правильно за нормами споживання, здійснений за показами не повіреного на той час лічильника бути не може. У зв`язку з повіркою лічильника і взяття його на комерційний облік у грудні 2020 було здійснено перерахунок плати за гарячу воду, яка була нарахована у жовтні листопаді 2020 року на суму 2034,65 грн., що підтверджується розрахунком нарахувань по особовому рахунку. Таким чином,\~суд дійшов\~висновку про\~ доведеність\~Концерном «Міські\~теплові мережі»\~позовних вимог\~щодо розрахованого\~за нормами\~споживання розміру\~заборгованості за\~послуги з\~централізованого гарячого\~водопостачання за\~період з\~лютого 2019\~року по\~листопад 2020\~року в\~сумі \~25475,20\~грн. Доказів, що у період з лютого 2019 року по листопад 2020 року споживачі здійснювали оплату фактично спожитих послуг з гарячого водопостачання, матеріали справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання за період з жовтня 2014 року по березень 2021 року становить 31699,27 грн. Відповідачі звернулись із заявою про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.10.2014 по 31.03.2021. З позовною заявою Концерн «МТМ» звернувся до суду 02.08.2021. Отже, виходячи з із загального строку позовної давності, позовна давність не спливла щодо тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки, тобто, за період з 02.08.2018 року по 31.03.202021 року. При цьому суд також враховує, що згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення та гарячої води, надані за період з квітня 2017 року по березень 2021 року. Заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по березень 2021 року становить 19412,80 грн. (20800,11 грн. 1387,31 грн.), заборгованість за гаряче водопостачання становить 27891,72 грн. (31699,27 грн. 3807,55 грн.), а всього 47304,52 грн. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності. Оскільки згідно матеріалів справи у спірний період з відповідачів співвласниками квартири були з 01.04.2017 до 18.05.2020 - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а з 18.05.2020 до 31.03.2021 - [PERSON] , то за період з 01.04.2017 по 30.04.2020 заборгованість, яка становить 34218,03 грн., підлягає стягненню солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заборгованість за період з 01.05.2020 по 31.03.2021, яка становить 13086,49 грн., підлягає стягненню з [PERSON] . Наявність у [PERSON] на праві власності іншого майна та фактичне проживання за іншою адресою, на що посилається відповідачка у запереченнях проти позову, не звільняють її від обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням належної на праві спільної власності квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На підставі\~ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 2043,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з [PERSON] 492,37 грн., з [PERSON] 492,37 грн., з [PERSON] 1058,27 грн.

Outcome: partial