Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~08\~вересня 2022\~року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заяви зазначає, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований чоловік її дочки [PERSON] , з якою вони перебувають у шлюбі з 02 жовтня 2011 року. Впродовж деякого часу між подружжям виникали сварки, внаслідок чого відповідач покинув адресу місця реєстрації. З 01 січня 2021 року та на момент звернення до суду з позовом останній не проживає за вказаною адресою. Реєстрація [PERSON] впливає на вартість комунальних послуг, а також позбавляє позивача можливості оформити житлові субсидії. \~ \~ \~ \~У зв`язку із вказаним обмеженням у реалізації права власності позивач просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Представником позивача на адресу суду подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій останній підтримує позовні вимоги та просить задовольнити. Відповідач у письмовій заяві позов визнає, не заперечує проти його задоволення, розгляд справи просить провести без його участі. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу в порядку спадкування належить об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-3430 від 03.10.1997 року (а.с. 5). Згідно відомостей\~будинкової книги\~для приписки\~громадян,\~проживаючих в\~будинку [ADDRESS] ,\~а також,\~довідки Департаменту\~ЦНАП у\~м.\~Луцьку №1505\~від 20\~січня 2022\~року,\~окрім власника\~будинку та\~інших членів\~її сім`ї, в даному приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.8). З доводів позивача, відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік. Факт непроживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується повідомленням Луцького РУП ГУНП у Волинській області про розгляд звернення №28805/50/04-21 від 31.08.2022 року (а.с. 9). За змістом\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Частиною першою\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою\~статті 319 Цивільного кодексу України\~усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою\~статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в будинку позивача як член сім`ї власника, за власним бажанням, добровільно залишив помешкання понад рік тому, тобто визначив собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг. Наведене свідчить, що [PERSON] не проживає у спірному будинку без поважних причин більше одного року. Факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача як законного власника свого майна щодо користування та розпорядження вказаним житловим будинком. З врахуванням вищенаведених норм закону, факту визнання позову відповідачем та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved