Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2020 року у справі про розподіл майна подружжя [PERSON] та [PERSON] за позивачем було визнано право приватної власності на нежитлову будівлю магазину [ADDRESS] . 06 травня 2021 позивач зареєструвала за собою право приватної власності на вказану нежитлову будівлю та вважала, що разом з нежитловою будівлею до неї перейде право власності і на земельну ділянку, на якій розміщений даний магазин, площею 0,0377 га, та яка належить відповідачу. Вказує, що реєстрація права власності на цю земельну ділянку за відповідачем порушує її права та позбавляє можливості належно користуватися, обслуговувати та розпоряджатися належною їй нежитловою будівлею магазину. Зазначає, що право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права власності на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Набувач будинку, будівлі або споруди вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту такою нерухомістю, з моменту державної реєстрації виникнення чи переходу права власності на будинок, будівлю або споруду. Тому, з посиланням на норми національного законодавства та правові висновки Верховного Суду, просить визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0377 га з цільовим призначенням для комерційного використання, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7120683600:01:001:0038. Ухвалою Драбівського районного суду від 13 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Драбівського районного суду від 18 листопада 2022 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Брус С.М. не прибули, від адвоката Бруса С.М. надійшла заява про розгляд справи без участі, де позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, відзиву на позов не надав, натомість скерував до суду письмові заяви вх.№ЕП-938/22-Вх та вх.№ЕП-939/22-Вх від 18.11.2022р., у яких позовні вимоги визнав у повному обсязі, розгляд справи просив провести без його участі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнято судом. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2020 року у справі № 692/584/16-Ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було задоволено та за позивачем визнано право приватної власності на нежитлову будівлю магазину [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по [ADDRESS] , він виготовлений станом на 19.04.2021р. за замовленням [PERSON] . Згідно довідки Драбівського відділку КП «ЧООБТІ» від 27 квітня 2021 року № 160, станом на 01.01.2013р. право власності на нежитлову будівлю, магазин № [NUMBER] , [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бірюком О.В. від 01.08.2003р., реєстр. № 1406. Згідно даних Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 255428013 від 06.05.2021р., право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля, магазин № [NUMBER] , [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , підстава для державної реєстрації: рішення суду (копія) серія та номер 692/584/16-ц, виданий 20.11.2020р. Драбівським районним судом Черкаської області. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 468710 від 14.06.2005р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0377 га з цільовим призначенням для комерційного використання, кадастровий № 7120683600:01:001:0038, що розташована: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.02.2005р., реєстр № 761. Згідно висновку про вартість земельної ділянки ТОВ «Центр нерухомості України» б/н, від 23.09.2022р., зробленого за замовленням [PERSON] , вартість земельної ділянки площею 0,0377 га з цільовим призначенням для комерційного використання, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7120683600:01:001:0038 та належить [PERSON] становить 41470,00 грн. Таким чином судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] набула право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю - магазин № [NUMBER] , [ADDRESS] за рішенням суду внаслідок розподілу майна подружжя. При цьому право власності на вказану земельну ділянку площею 0,0377 га станом на дату звернення до суду з цим позовом зареєстровано за відповідачем [PERSON] , який є колишнім членом подружжя. Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0377га, розташовану по [ADDRESS] , посилаючись на те, що до неї перейшло право власності на цю земельну ділянку, як до набувача нежитлової будівлі - магазину № [NUMBER] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1,2 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно положень ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно положень ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. У пунктах 6.27, 6.28 та 6.29 Постанови від 16 червня 2020 року по справі № 689/26/17, провадження № 14-47цс20, Велика Палата Верховного Суду вказує, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача про набуття права власності на земельну ділянку, що розміщена під об`єктом нерухомого майна: нежитловою будівлею-магазином № [NUMBER] , [ADDRESS] , у зв`язку з набуттям права власності на даний об`єкт нерухомості внаслідок розподілу майна подружжя. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, а також факт визнання позову відповідачем, що є самостійною підставою для задоволення позову, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання за позивачем права приватної власності на земельну ділянку площею 0,0377 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7120683600:01:001:0038 підлягає до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 992,40грн.

Outcome: approved