Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернулось до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій в остаточній редакції позовних вимог просить визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію інформацію про позивача, зазначену відповідачем в заяві про відвід суддів Верховного Суду Стрільчука В. А., Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю. у справі 554/9012/16, а саме: «ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» готує хабар за декілька рішень, у тому числі і за цю справу, а також справу № 814/129/20 (провадження № 61-8104ав20), однак яка вже розглянута Верховним Судом у складі колегії суддів: Стрільчука В. А., Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю., що також стосується нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] »; визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію, інформацію про Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», зазначену [PERSON] в заяві про відвід судді Абрамова П. С. у справі 554/1180/18, а саме: «Суддям Полтавського апеляційного суду передано суму у розмірі 3000 американських доларів. Постанову від 15.04.2019 року було винесено випадково. Однак, враховуючи той факт, що судді гроші отримали та назад не повернули, вони їх будуть відпрацьовувати по іншим судовим справам, де є стороною ТОВ «ФК «Поліс»; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Поліс» моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень та витрати зі сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що в провадженні Верховного Суду знаходиться справа № 554/9012/16-ц за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Поліс» на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року. 04 вересня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява [PERSON] про відвід суддів. 23 вересня 2020 року Верховним Судом постановлена ухвала, якою вказану заяву про відвід суддів визнано необґрунтованою і передано на розгляд іншому складу суду. 09 вересня 2020 року Верховним Судом у справі № 554/9012/16-ц постановлена ухвала, котрою в задоволенні заяви відмовлено з причин її необґрунтованості. При цьому, в зазначеній ухвалі встановлені наступні обставини: «Заява [PERSON] обґрунтована тим, що участь суддів Стрільчука В. А., Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю. у розгляді цієї справи викликає сумнів у їх неупередженості, оскільки йому стало відомо, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» готує хабар за декілька рішень, у тому числі і за цю справу, а також справу № 814/129/20 (провадження № 61-8104ав20), однак яка вже розглянута Верховним Судом у складі колегії суддів: Стрільчука В. А., Кузнєцова В. О., Тітова М. О., що також стосується нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] ». Позивач вважає, що інформація, поширена в заяві є недостовірною, а подібне поширення недостовірної інформації, котра за своєю суттю є звинуваченням у вчиненні злочину, порушує немайнове право позивача на ділову репутацію і завдає йому моральної шкоди. Стверджує, що відповідач у заяві прямо вказав, що «ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» готує хабар за декілька рішень, у тому числі і за цю справу», чим виклав відомості, які були доведені до відома не лише суддів Верховного Суду, а й в силу доступності судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень, - невизначеному колу осіб. Звертаючись із заявою, [PERSON] достеменно знав, що суд, за результатами її розгляду постановить ухвалу, а оскільки, заява містила лише зазначену інформацію, то усвідомлював, що зазначене звинувачення у вчиненні злочину знайде своє відображення у судовому рішенні, доступному невизначеному колу осіб. Поширена ним недостовірна інформація безпосередньо стосується позивача і не відповідає дійсності. Тобто, [PERSON] , звертаючись до Верховного Суду, поширив інформацію, котра є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення товариством норм чинного законодавства та є недостовірною в силу презумпції добропорядності, адже не довів протилежного, що й стало підставою постановлення ухвали. Поширена інформація є твердженням про факти, яких не існувало, які не були перевірені та які не можуть бути підтверджені, що порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України та інших актах законодавства. Зокрема, посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені при застосуванні правових норм при розгляді справ № 761/37180/17 у постанові від 08 травня 2019 року, та № 903/927/19 у постанові від 04 серпня 2020 року. Також зазначає, що ТОВ «ФК «Поліс» є фінансовою компанією на ринку фінансових послуг з 2014 року і надає послуги факторингу, взаємодіючи з великою кількістю контрагентів, а тому бездоганна ділова репутація є гарантією реалізації її діяльності та отримання прибутку. Разом із цим, посилаючись на п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», яким визначено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом, зазначає про таке. Відомості, викладені [PERSON] у заяві не можна вважати фактичною чи юридичною підставою заяви у розумінні, встановленому процесуальним законом, яка стосувалась предмету заяви, оскільки не є доведеним юридичним фактом, який мав місце, чи доказом в розумінні ЦПК України. Таким чином, вважає, що в діях відповідача є склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для захисту ділової репутації. Способом захисту порушеного особистого немайнового права зазначає шляхом відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок поширення недостовірної інформації щодо вчинення ТОВ «ФК «Поліс» злочинів, пов`язаних із хабарництвом, товариство зазнає втрат майнового характеру, моральної шкоди, що унеможливлює закінчення ряду переговорних процесів та може призвести до негативних наслідків, серед яких, зниження престижу та авторитету компанії на ринку фінансових послуг, дискредитації способу ведення господарської діяльності, втрати постійних та потенційних ділових партнерів тощо. Так, один із контрагентів позивача письмово повідомив товариство про відмову від переговорів щодо укладення угоди, десятки інших зробили аналогічно в усній формі. Тому вважає, що між діями відповідача і втратами немайнового характеру існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, а отже є підстави для відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 100000 грн. Крім того, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу адвоката, визначені згідно з умовами Договору від 21 лютого 2020 року та додаткової угоди № 6 до нього, а саме в розмірі 25000 грн, а також судового збору при подачі позову. 01 грудня 2020 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави цивільну справу передано за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави (а. с. 47-48 т. 1). Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 54-55 т. 1). 16 лютого 2021 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій зазначає, що після ознайомлення з матеріалами справи № 554/1180/18 йому стало відомо, що відповідачем до Полтавського апеляційного суду подавалася заява про відвід судді Абрамова П. С. від 04 лютого 2021 року, в якій вкотре було поширено недостовірну інформацію, спростування котрої стосується позов у цій судовій справі, а саме: «Суддям Полтавського апеляційного суду передано суму у розмірі 30000 американських доларів. Постанову від 15.04.2019 року було винесено випадково. Однак, враховуючи той факт, що судді гроші отримали та назад не повернули, вони їх будуть відпрацьовувати по іншим справам, де є стороною ТОВ «ФК «Поліс». Вказаною дією відповідач розширив коло осіб, на яких поширювалася недостовірна інформація та щодо позивача додатково повідомлена інформація, яка принижує його ділову репутацію. На підставі викладеного, змінив предмет позову, додавши позовну вимогу про визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію, вищезазначеної інформації, викладеної [PERSON] в заяві про відвід суддів Абрамова П. С. у справі 554/1180/18 відповідного змісту (а. с. 70-72, 80-82 а. с. 1). 02 липня 2021 року відповідач [PERSON] заявив відвід головуючому судді Гальонкіній Ю. С. (а. с. 170-172 т. 1). 05 липня 2021 року ухвалою суду вказану заяву визнано необґрунтованою, провадження у справі зупинено та передано заяву про відвід судді для розгляду іншому судді в порядку, визначеному ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а. с. 187-188 т. 1). 09 липня 2021 року ухвалою суду в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено (а. с. 191 т. 1). 27 серпня 2021 року відповідачем [PERSON] вдруге подано заяву про відвід головуючого судді Гальонкіної Ю. С. (а. с. 204-205 т. 1). 02 вересня 2021 року ухвалою суду вказану заяву визнано необґрунтованою, провадження у справі зупинено та передано заяву про відвід судді для розгляду іншому судді в порядку, визначеному ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а. с. 218-219 т. 1). 13 вересня 2021 року ухвалою суду в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено (а. с. 225 т. 1). Розпорядженням керівника апарату суду № 2654 від 20 жовтня 2021 року у зв`язку із закінченням повноважень судді Гальонкіної Ю. С. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи (а. с. 229 т. 1). Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2021 року цю справу передано до провадження судді Сініцина Е. М. (а. с. 230-231 т. 1). Ухвалою судді від 24 жовтня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (а. с. 233-234 т. 1). Того ж дня ухвалою судді залишено без руху подану [PERSON] уточнену зустрічну позовну заяву (а. с. 131-137, 235-236 т. 1). 04 лютого 2022 року ухвалою судді відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до ТОВ «ФК «Поліс» про відшкодування моральної шкоди; ухвалено повернути зустрічну позовну заяву відповідачу та роз`яснено право звернутися до суду з цими позовними вимогами в загальному порядку (а. с. 43-44 т. 2). Розпорядженням керівника апарату суду № 631 від 25 липня 2022 року у зв`язку із закінченням повноважень судді Сініцина Е. М. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи (а. с. 58 т. 2). Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2022 року цю справу передано до провадження судді Андрієнко Г. В. (а. с. 59 т. 2). Ухвалою судді від 03 серпня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 60-61 т. 2). В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Тута І. В. в режимі відеоконференції підтримала подану позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, надала пояснення, аналогічні викладеним у них, заявлені вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, надавши на адресу суду дві окремі заяви, в яких зазначив, що у зв`язку із воєнним станом та військовими діями, не маючи в місті Полтаві свого житла, він виїхав та знаходиться за межами України, а саме у Швейцарії на тимчасовому притулку, де в нього відсутня комп`ютерна техніка та доступ до Інтернету, у зв`язку з чим не може брати участь в судовому засіданні навіть в режимі відеоконференції, а тому просив справу без його участі не розглядати та перенести на іншу дату після закінчення воєнного стану 19 лютого 2023 року (а. с. 81, 83 т. 2). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач же про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик у судові засідання за останнім відомим його місцем проживання, однак такі рекомендовані поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою відділу поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 64, 70, 76, 77, 78, 80 т. 2), а також додатково шляхом направлення телефонограми на засіб зв`язку останнього, зазначений ним же (а. с. 59 т. 1), яку той проігнорував (а. с. 63 т. 2). За таких обставин, судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення відповідача та забезпечення його участі в розгляді справи. Зрештою, про судове засідання відповідач був достеменно обізнаний, що підтверджується письмовими заявами, поданими до суду (а. с. 81, 83 т. 2). Більше того, відповідач протягом усього розгляду справи мав можливість брати участь в судових засіданнях, подавати заяви по суті справи тощо, його право на судовий захист жодним чином не було обмежено. Саме по собі посилання автора згаданих заяв на воєнний стан в Україні не звільняє особу від виконання своїх процесуальних обов`язків як учасника справи - відповідача. Натомість, будь-яких вагомих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки у засідання останній до суду не надав. Тоді як долучена до заяви відповідача одна лише копія документа, яка посвідчує його право на тимчасове проживання в іншій державі (а. с. 82 т. 2), не підтверджує всіх обставин, що він зазначив у власних заявах, які суд оцінює критично, та не вважає поважними причинами його неявки. Суд звертає увагу, що ця судова справа перебуває у провадженні суду більше 2 (двох) років. Протягом тривалого часу суд позбавлений змоги належним чином розглянути справу по суті у визначений законодавством України процесуальний строк, а систематичні відкладення справи з необхідністю витрачати ресурси на відправлення поштової кореспонденції в умовах надзвичайної економії державних коштів, є невиправданими. За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану в Україні, як про це просить відповідач, а тому вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Установлено, що в провадженні Верховного Суду перебувала на розгляді касаційна скарга ТОВ «ФК «Поліс» на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року по цивільній справі № 554/9012/16-ц. Під час розгляду 04 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Верховного Суду із письмовою заявою про відвід суддів цього суду, в якій, серед іншого, зазначив про те, що йому стало відомо про нібито готування ТОВ «ФК «Поліс», як відповідачем, до давання хабаря за декілька судових рішень, в тому числі у зазначеній справі, у зв`язку з чим у нього виникли сумніви щодо неупередженості суддів (а. с. 20-23 т. 1). Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року зазначену заяву [PERSON] про відвід суддів визнано необґрунтованою й передано іншому складу суду, визначеному в порядку встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а. с. 25-28 т. 1). 29 вересня 2020 року ухвалою Верховного Суду у задоволенні заяви [PERSON] про відвід суддів Верховного Суду Стрільчука В. А., Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю. від участі у розгляді справи за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року відмовлено (а. с. 31-34 т. 1). Зокрема, у мотивувальній частині цієї ухвали зазначено, що «Заява [PERSON] обґрунтована тим, що участь суддів Стрільчука В. А., Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю. у розгляді цієї справи викликає сумнів у їх неупередженості, оскільки йому стало відомо, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» готує хабар за декілька рішень, у тому числі і за цю справу, а також справу № 814/129/20 (провадження № 61-8104ав20), однак яка вже розглянута Верховним Судом у складі колегії суддів: Стрільчука В. А., Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю., що також стосується нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] » (а. с. 32-33 т. 1). Крім того, в іншій судовій справі № 554/1180/18 [PERSON] подавав до Полтавського апеляційного суду заяву про відвід судді Абрамова П. С. від 04 лютого 2021 року, в якій, серед іншого, зазначив, що «Суддям Полтавського апеляційного суду передано суму у розмірі 30000 американських доларів. Постанову від 15.04.2019 року було винесено помилково. Однак, враховуючи той факт, що судді гроші отримали та назад не повернули, вони їх будуть відпрацьовувати по іншим справам, де є стороною ТОВ ФК «ПОЛІС» (а. с. 85-89 т. 1). Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, посилається на те, що зазначені відповідачем [PERSON] відомості не відповідають дійсності та є недостовірною інформацією, яка була доведена до відома не лише суддів відповідного суду, а й в силу доступності судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень, - невизначеному колу осіб. Таке поширення недостовірної інформації, котра за своєю суттю є звинуваченням у вчиненні злочину, порушує немайнове право позивача на ділову репутацію і завдає йому моральної шкоди. Відповідно до частини першої\~статті 91 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині. Право на недоторканість своєї ділової репутації відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Це право за своєю природою може належати не лише фізичній, але й юридичній особі. Згідно зі\~статтею 94 ЦК України\~юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті права, які можуть їй належати, і це право підлягає захисту в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 201\~ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі ділова репутація; ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. За своєю правовою природою право на спростування недостовірної інформації, передбачене\~статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб`єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту при поширенні інформації, що шкодить його діловій репутації. Статтею 200 ЦК України\~передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результата його господарської (підприємницької) діяльності у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активі. Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України\~та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1\~ст. 299 ЦК України. Згідно зі\~статтею 34 ГК України\~дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних із особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання. Отже, за змістом викладених приписів чинного законодавства право на спростування має особа, про яку поширено недостовірну інформацію, навіть якщо таке поширення не завдало шкоди її діловій репутації. Із матеріалів цієї справи видно, що поширення оспорюваної позивачем інформації відбулося у заявах [PERSON] про відвід суддів у межах перегляду відповідних судових проваджень в апеляційному та касаційному порядку, і сторона позивача просить визнати таку інформацію, наводячи її в тих формулюваннях, що викладені, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 29 вересня 2020 року по справі № 554/9012/16-ц, та заяві [PERSON] від 04 лютого 2021 року по справі 554/1180/18 (а. с. 32-33, 87 т. 1). Таким чином, судом установлено що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, була викладена у відповідних заявах [PERSON] саме як учасника справи, а також судових рішеннях із процесуальних питань під час здійснення правосуддя. Відповідно до\~п. 15 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» (далі постанова Пленуму)\~при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Висновок про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є саме сукупність наведених у вказаній Постанові Пленуму обставин, викладено в постанові Верховний Суд від 10 червня 2020 року в справі № 404/3230/16-ц (провадження № 61-47450св18).\~\~ Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пунктах 17, 18 та 19\~постанови Пленуму судам роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. У даному випадку суд бере до уваги, що викладена відповідачем [PERSON] інформація, що на його думку, була пов`язана із наявністю ознак протиправних дій з боку зазначених ним осіб, серед яких, ТОВ «ФК «Поліс», була адресована суду і обумовлювалась його потребою реалізувати процесуальне право на відвід під час розгляду судових справ, що з урахуванням її характеру та контексту не може розглядатися як поширення недостовірної інформації. Отже, наведена інформація була викладена у межах розгляду судових справ та оцінювалась судом при вирішенні процесуальних питань та ухваленні відповідних судових рішень. Крім того, у подальшому відповідач дійсно звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про кримінальні правопорушення для перевірки зазначених вище обставин у встановленому порядку (а. с. 163-166 т. 1). Також суд враховує, що ця ж сама інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, міститься у відкритому доступі, зокрема, у судових рішеннях, одночасно із цим, той факт, що певна інформація фігурує серед масиву обставин, на які є посилання під час здійснення відповідних процесуальних дій, жодним чином не доводить наявності вини посадових осіб Товариства у вчиненні кримінального правопорушення, доки вину та увесь склад злочину не буде встановлено за обвинувальним вироком суду. А тому в цій частині суд зазначає про необґрунтованість доводів та міркувань позивача про порушення частини першої\~статті 62 Конституції України, якою гарантовано презумпцію невинуватості. Зокрема, позивач посилається, що один із його контрагентів письмово повідомив Товариство про відмову від переговорів щодо укладення з ним угоди через те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень було виявлено ряд ухвал Верховного Суду із оскаржуваною ним інформацією (а. с. 39 т. 1). Однак, якщо певна особа (наприклад, контрагент позивача) на підставі отриманої інформації про здійснення процедурних заходів у межах перегляду конкретних судових справ в апеляційному чи касаційному порядку сформувала власний суб`єктивний висновок щодо наявності вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення, такі обставини свідчать лише про те, що цей висновок сформований передчасно та без достатнього на це юридичного підґрунтя, яким має бути виключно обвинувальний вирок суду. Посилання у позовній заяві на певну судову практику та висновки щодо застосування норм права, що викладені в окремих постановах Верховного Суду, згідно з якими коли юридичну особу безпідставно звинуватили фактично у вчиненні злочину, то такі дії визнавались поширенням недостовірної інформації, суд вважає непереконливими й відхиляє з огляду на таке. За обставинами наведених позивачем прикладів судових справ видно, що поширення недостовірної інформації мало місце шляхом її оприлюднення безпосередньо у засобах масової інформації, що не дозволяє в повній мірі стверджувати про те, що правовідносини в них є подібними до тих, які є предметом цього судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12\~та ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Згідно з частинами 5, 6 статті 81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої, другої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію щодо наведеної інформації про ТОВ «ФК «Поліс». За приписами ст. ст. 3,\~15,\~16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права, за результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. У зв`язку з викладеним, похідна позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100000 грн також не підлягає задоволенню. Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат по справі суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Позивачем при звернені до суду було понесено судові витрати у розмірі 2102 гривень судового збору, сплату яких документально підтверджено (а. с. 1). Документального підтвердження інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн, позивачем не надано. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено повністю, а тому не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені останнім при зверненні до суду.

Outcome: dismissed