Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~20.09.2021 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] , у розмірі 270\~262,00 грн, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2017 року після смерті його тітки, [PERSON] . Власником іншої 1/2 частини квартири є [PERSON] , згідно договору дарування від 29.06.2016 року Відповідачка здійснювала догляд за чоловіком його тітки, [PERSON] , який їй подарував свою частку квартири. \~ \~ \~ \~Сторони між собою не знайомі, не мають родинних чи будь-яких відносин. Відповідачка з 2016 року повністю користується квартирою, у тому числі відповідач користується його частиною власності. У позивача відсутній доступ до квартири, навіть ключі від квартири. Позивач намагався вирішити питання шляхом переговорів з відповідачем, проте вони не змогли дійти згоди щодо вартості квартири. \~ \~ \~ \~Позивач посилаючись на положення ч. 2 ст. 364 ЦК України та положення ст. 365 ЦК України просить позов задовольнити оскільки квартира є однокімнатною, тому встановити порядок користування квартирою чи виділити частку в натурі є неможливим. Спільне користування вказаною квартирою також є неможливим. \~ \~ \~ \~05.01.2022 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву. Відповідач вказує, що одночасне посилання на ст. 364 ЦК України та ст. 365 ЦК України є недопустимими, оскільки норми регулюють різні правовідносини. Позовні вимоги позивачем сформульовані не точно, не містять вимог щодо припинення права власності позивача. Також, відповідач не погоджується з визначеною позивачем вартістю квартири, яка є явно завищеною. Наданий позивачем висновок про вартість квартири не враховує її стан, місце розташування до всіх інфраструктур міста. Квартира перебуває у незадовільному стані, потребує капітального ремонту, розташована значній відстані до необхідної інфраструктури міста. Крім того, квартира розташована поряд з ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління», яке добуває каміння, що спричиняє шум та пил. Останні два роки заборонено рух вантажного транспорту через греблю, тому усі вантажівки рухаються повз вікна квартири для подальшого в`їзду до центру міста через острів Хортиця. Також, позивач звертає увагу, що підпис позивача явно не збігається з підписом особи у паспорті, тобто позивач не підписував позовну заяву. Це ставить під сумнів підтвердження бажання позивача звернутися до суду з позовом. \~ \~ \~ \~07.07.2022 року надійшла відповідь на відзив, проте суд її не приймає до уваги оскільки відповідь надійшла з порушенням строків на її подання. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив цивільний позов задовольнити. Пояснив, що отримав у спадщину 1/2 частину квартири від тітки. У квартирі він ніколи не проживав та навіть не був у ній. У Запоріжжя приїздив оформлювати спадщину та тоді і познайомився з відповідачкою. Відповідачка доглядала за чоловіком тітки та він їй подарував свою частку квартири. Тривалий час позивач намагався вирішити ситуацію з відповідачем мирним шляхом, проте вони не змогли знайти спільну мову. Оскільки квартира однокімнатна, то спільне користування неможливе. Між сторонами була усна домовленість, що він не сплачує за комунальні послуги, а відповідачка не сплачує йому за користування його часткою квартири. Щодо підпису у позовній заяві, то він звернувся за юридичною допомогою до адвоката, вона займалася усім оформленням документів. [PERSON] позов підтримує повністю, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач проти позову заперечувала. Пояснила, що вона мешкає у спірній квартирі, з позивачем бачилися кілька разів. З позивачем бачилася коли він оформлював спадщину. Квартира їй дісталася у занедбаному стані, потребує ремонту, поряд немає не магазинів, ні лікарні, до найближчої зупинки громадського транспорту необхідно йти пішки не менше 20 хвилин. Позивач за весь час жодних коштів на утримання квартири не давав, комунальні платежі не сплачував. \~ \~ \~ \~Представник відповідача наголошувала, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позовна заява від імені позивача підписана не відомою особою. Наданий позивачем висновок про вартість 1/2 частини квартири зроблений експертом у Києві, тому не враховує логістику та фактичний стан квартири. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~ [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2017 рокую. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування части квартири від 29.06.2016 року. Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2021 року. \~ \~ \~ \~З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що квартира є однокімнатною. \~ \~ \~ \~Докази, щодо сплати відповідачем комунальних послуг, суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не відносяться до предмету позову, крім того, сторонами не заперечується, що у спірній квартирі проживає відповідач, а позивач ніколи в ній не мешкав та відповідно комунальні послуги не сплачував. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, регулюються статтею 364 ЦК України.\~\~ Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. При цьому згода інших співвласників на виплату співвласнику, який бажає отримати компенсацію вартості його частки, не є обов`язковою, проте судам під час вирішення справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які мають (не мають) змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки ( Постанова Верховного Суду №1519/21962/14-ц від 29.05.2019 року). Право на захист особа здійснює на свій розсуд (частина перша статті 20 ЦК України). Отже, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Разом з тим, позивач при зверненні з позовом посилався на положення ч. 1 ст. 364 ЦК України та положення ч. 1 ст. 365 ЦК України Посилання позивача на положення статті 365 ЦК України є помилковими, оскільки вказана норма регулює випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі. Одночасне застосування положень ст. 364 та 365 ЦК України є неможливим. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є однокімнатною, спільне користування власністю сторонами є не можливим, у розумінні положень ч. 2 ст. 183 ЦК України є неподільною річчю. Фактично спірною квартирою користується відповідач, яка постійно в ній проживає, сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт. Обставин, за яких застосування ч. 2 ст. 364 ЦК України, є не можливим, судом не встановлено, оскільки відповідач у судовому засіданні висловлювала бажання щодо отримання права власності на усю квартиру, фактично сторони не змогли домовитися лише щодо розміру грошової компенсації. Крім того, враховуючи, що згода відповідача на виплату позивачу вартості його частки не є обов`язковою, а обставини, які покладають на співвласника (відповідача) надмірний тягар за виплату такої компенсації суду не надані. Крім того, відповідачем надано свій висновок про вартість спірної частки квартири. \~ \~ \~ \~Згідно копії звіту №К210607-2 про незалежну оцінку вартості однокімнатної квартири [ADDRESS] , здійснене ПП «Приват Інвеста» м. Київ, ринкова вартість квартири складає 540524,00 грн. \~ \~ \~ \~Згідно звіту ФОП [PERSON] ОВ від 21.12.2021 року вартість квартири [ADDRESS] складає 425\~000,00 грн. За наявності двох висновків щодо вартості спірної квартири, суд приходить до висновку, що слід прийняти до уваги звіт ФОП [PERSON] від 21.12.2021 року, оскільки у висновку враховано фактичний стан квартири, який є незадовільним, та місце її розташування. Разом з тим, позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення грошової вартості його частки спірної квартири та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири, проте позивачем не ставиться питання щодо припинення його права власності на 1/2 частину квартири. На думку суду, задоволення позовної вимоги про визнання права власності за відповідачем на 1/2 частину квартири без одночасного припинення права власності позивача на вказану 1/2 частки квартири є неможливим, тому вважає, таку вимогу похідною та такою, що не виходить за межі позовних вимог позивача, оскільки позивач бажає позбутися належного йому майна на користь відповідача з отриманням відповідної компенсації. Зауваження представника відповідача, що позовна заява від імені позивача підписана іншою особою, оскільки підпис у позовній заяві явно не відповідає підпису позивача у паспорті, суд не приймає до уваги, оскільки безпосередньо позивачем у судовому засідання підтверджено, що він звертався до суду з вказаним позовом, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial