Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

04.11.2021 р. позивач [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просить: - визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади начальника відділу адміністрування виробничих операцій управління адміністрування AT «Аграрний фонд» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України шляхом скасування Наказу про звільнення [PERSON] від 18 жовтня 2021 року N 405-к; - поновити [PERSON] на посаді начальника відділу адміністрування виробничих операцій управління адміністрування AT «Аграрний фонд» або на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду у AT «Аграрний фонд»; - стягнути з AT «Аграрний фонд» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та судовий збір. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач викладає наступні обставини. Протягом 2015-2021 років [PERSON] працювала в Акціонерному товаристві "Аграрний фонд" та за цей час неодноразово була переведена з однієї посади на іншу. 22.05.2020 р. її було переведено на посаду начальника відділу адміністрування виробничих операцій управління адміністрування AT «Аграрний фонд», однак, 18.10.2021 р. вона була звільнена із займаної посади. Позивач вважає дане звільнення незаконним, виходячи з такого: 13.08.2021 р. [PERSON] було вручено попередження про скорочення чисельності та штату працівників від 13.08.2021 р., в якому зазначено, що у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників AT «Аграрний фонд» (наказ AT «Аграрний фонд» від 12.08.2021 № 119 «Про скорочення чисельності та штату працівників AT «Аграрний фонд»), затвердження організаційної структури та штатного розпису AT «Аграрний фонд», посада, яку займає [PERSON] , підлягає скороченню відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно з Законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Так, [PERSON] було попереджено про наступне звільнення 18.10.2021 р. Крім того, [PERSON] було повідомлено про те, що на момент попередження про звільнення у Товаристві відсутні вакантні посади, які відповідають її кваліфікаційним здібностям, та могли б бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування у Товаристві та у разі виникнення відповідної за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну цього попередження, вона буде запропонована їй згідно з чинним законодавством. Також, її повідомили, що вона має право на отримання допомоги по безробіттю, звернувшись за працевлаштуванням до державної служби зайнятості відповідно до от. 49-2 КЗпП України. 18.10.2021 р. AT «Аграрний фонд» було видано наказ М» 405-к «Про звільнення [PERSON] », відповідно до якого [PERSON] звільнено із посади начальника відділу адміністрування виробничих операцій управління у адміністрування AT «Аграрний фонд» у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до даного наказу [PERSON] мало бути виплачено грошову компенсацію за 54 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи з 22.05.2019 р. по 18.10.2021 р. та вихідну допомогу у розмірі двомісячної середньої заробітної плати, відповідно до абзацу 2 підпункту 6.2.1. пункту 6.2. розділу VI Колективного договору акціонерного товариства «Аграрний фонд» на 2020-2024 роки. Протягом 2 місяців після попередження про звільнення, [PERSON] не були запропоновані вакантні посади, які відповідали б її кваліфікаційним здібностям, хоча такі вакансії були. Однак, [PERSON] не пропонували вакантні посади, які існували на момент попередження про звільнення та не знайомили із переліком посад на підприємстві які були вакантними протягом усього періоду з дня попередження про звільнення до дня звільнення. З урахуванням наведеного, на думку позивача, скорочення штату в AT «Аграрний фонд» відбувалося щодо посади [PERSON] , однак їй навіть не запропонували інші посади, а тому звільнення відбулось незаконно. Крім того, позивач звертає увагу, що вона мала переважне право на залишення на роботі у зв`язку з тим, що в її сім`ї на час звільнення [PERSON] не було інших працівників з самостійним заробітком та вона самостійно утримувала малолітню дитину та безперервно (протягом тривалого часу (більше п`яти років) працювала в AT «Аграрний фонд» та починаючи з 02 червня 2015 року вона займала керівні посади. Таким чином, на думку позивача були відсутні законні підстави для її звільнення, оскільки відповідачем порушений відповідний порядок. Крім того, позивач зазначає, що вона ніде не працює, а тому заявляє вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення позивача по день ухвалення рішення суду у цій справі. 09.11.2021 р. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 04.01.2022 р. ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 09.02.2022 р. представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, представник відповідача посилається на наступне. Згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 22.05.2015 № 139-К [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Аграрний фонд» на посаду спеціаліста з виробничих операцій відділу адміністрування виробничих операцій департаменту адміністрування з випробувальним терміном три місяці з оплатою праці згідно з штатним розписом з 22 травня 2015 року. У подальшому згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 02.06.2015 150-к [PERSON] було переведено з посади спеціаліста з виробничих операцій відділу адміністрування виробничих операцій департаменту адміністрування на посаду начальника відділу адміністрування виробничих операцій та складського зберігання департаменту адміністрування з випробувальним терміном три місяці з оплатою праці згідно з штатним розписом з 02.06.2015. 22.05.2020 згідно з наказом AT «Аграрний фонд» № 247-к [PERSON] було переміщено на посаду начальника відділу адміністрування виробничих операцій управління адміністрування, зі збереженням посадового окладу (без змін істотних умов праці) з 22.05.2020. 13.08.2021 [PERSON] вручено попередження про скорочення чисельності та штату працівників, про що свідчить її особистий підпис на зазначеному попередженні. 18.10.2021 згідно з наказом № 405-к [PERSON] звільнено із займаної посади 18.10.2021 у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Представник відповідача, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, вважає, що саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства. З огляду на зазначене, AT «Аграрний фонд» було прийнято рішення та видано накази від 10.02.2021 № 19 та від 21.05.2021 № 77 «Про скорочення чисельності та штату працівників AT «Аграрний фонд». В подальшому, 12.08.2021 AT «Аграрний фонд» було видано наказ №119 «Про скорочення чисельності та штату працівників AT «Аграрний фонд», у відповідності до якого серед інших працівників скорочено і позивача. Водночас, позивачем на сторінці 2 позовної заяви зазначено, що «протягом 2 місяців після попередження про звільнення, [PERSON] не були запропоновані вакантні посади, які відповідали б її кваліфікаційним здібностям, хоча такі вакансії були». Натомість, в позовній заяві відсутня будь яка інформація, яка б підтверджувала дані обставини, що позбавляє відповідача можливості її спростувати. Щодо переважного залишення [PERSON] на роботі представник відповідача зазначає наступне. За період з 2018 року по 2021 рік, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти для утримання неповнолітньої доньки у загальній сумі понад 400 тис. грн., що однозначно засвідчує факт того, що вона не самостійно утримувала свою доньку, а утримувала її в тому числі і за рахунок коштів свого колишнього чоловіка, що свідчить про намагання позивача ввести суд в оману з метою отримання позитивного для себе рішення суду. Таким чином, хоча фактично [PERSON] і розірвала шлюб з [PERSON] , однак останній виконує свої обов`язки як батько щодо утримання своєї дитини. [PERSON] не є матір`ю-одиначкою, яка дійсно самостійно виховує і утримує свою дитину. У неповнолітньої доньки [PERSON] є батько, який забезпечує її матеріально. При цьому, [PERSON] отримувала аліменти на забезпечення дитини у 2021 році від 5 262,33 грн до 15 487,36 гривень, що перевищує прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років у 2021 році. Щодо тривалого часу роботи [PERSON] в AT «Аграрний фонд». Згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 22.05.2015 № 139-К [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Аграрний фонд». Натомість, [PERSON] , який обійняв посаду начальника відділу адміністрування логістичних та виробничих операцій управління адміністрування з 18.08.2021, прийнятий на роботу згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 06.05.2015 № 117-К. Більше того, у [PERSON] на утриманні син [PERSON] ( [INFO] ) та дружина [PERSON] , яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.02.2021 по 19.12.2023. Щодо стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представник відповідача вважає, що такі витрати є необґрунтовані. 20.10.2022 р. представником відповідача до суду подані додаткові пояснення, відповідно до яких, вважає, що твердження в позовній заяві про те, що AT «Аграрний фонд» не було запропоновано вакантні посади [PERSON] , які б відповідали її кваліфікаційним здібностям, хоча такі вакансії були, не відповідає дійсності, так як [PERSON] не відповідала жодній з вакантних посад ні за своєю освітою, ні за своєю кваліфікацією. Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши їх доводи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 22.05.2015 № 139-К [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Аграрний фонд» на посаду спеціаліста з виробничих операцій відділу адміністрування виробничих операцій департаменту адміністрування з випробувальним терміном три місяці з оплатою праці згідно з штатним розписом з 22.05.2015 р. 02.06.2015 р. згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 150-к [PERSON] було переведено з посади спеціаліста з виробничих операцій відділу адміністрування виробничих операцій департаменту адміністрування на посаду начальника відділу адміністрування виробничих операцій та складського зберігання департаменту адміністрування з випробувальним терміном три місяці з оплатою праці згідно з штатним розписом з 02.06.2015. 22.05.2020 згідно з наказом AT «Аграрний фонд» № 247-к [PERSON] було переміщено на посаду начальника відділу адміністрування виробничих операцій управління адміністрування, зі збереженням посадового окладу (без змін істотних умов праці) з 22.05.2020. 12.08.2021 згідно з п. 1.3 наказу AT «Аграрний фонд» № 119, враховуючи зміни в організації виробництва та праці, зменшення обсягу робіт, з метою впорядкування організаційної структури, оптимізації штатної чисельності працівників AT «Аграрний фонд», скорочено чисельність та штат працівників AT «Аграрний фонд» шляхом виведення зі штатного розпису, зокрема, однієї штатної одиниці начальника відділу адміністрування виробничий операцій управління адміністрування - [PERSON] . Крім того, відповідно до п. 2 зазначеного наказу затверджено і введено в дію з 18.08.2021 в новій редакції організаційну структуру та штатний розпис працівників AT «Аграрний фонд». 07.07.2021 року на виконання вимог ч.2 ст.49-4 КЗпП України, підпункту 2.5.9 п.2.5 розділу 11 колективного договору АТ "Аграрний фонд" на 2020-2024 роки повідомлено уповноваженого представника трудового колективу про заплановане звільнення працівників з ініціативи роботодавця в порядку п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, в зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. 22.07.2021 року уповноважений трудового колективу АТ "Аграрний фонд" надав згоду, відповідно до ч.4 ст.43 КЗпП України на скорочення посад, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та звільнення працівників товариства, в т.ч. і на звільнення позивача. 13.08.2021 [PERSON] вручено попередження про скорочення чисельності та штату працівників, про що свідчить її особистий підпис на зазначеному попередженні, та повідомлено, що на момент вручення повідомлення у Товаристві відсутні вакантні посади, які відповідають кваліфікаційним здібностям [PERSON] та могли б бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування у Товаристві. 18.10.2021 згідно з наказом № 405-к [PERSON] звільнено із займаної посади 18.10.2021 у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з частиною четвертою статті 36 Кодексу законів про працю України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Підприємство, відповідно до частини третьої статі 64 Господарського кодексу України, має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (постанова Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків». Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, провадження № 61-13999св20, від 22 липня 2021 року в справі № 456/57/20, провадження № 61-6288св21, від 23 липня 2021 року в справі № 766/12805/19, провадження № 61-7098св21, від 27 серпня 2021 року в справі № 712/10548/19, провадження № 61-10299св21, від 09 грудня 2021 року в справі № 646/2661/20, провадження № 61-7496св21. Як вбачається з довідки AT «Аграрний фонд» від 14.10.2022 р. № 7.4-04/1/1119 у період з 12.08.2021 р. по 18.10.2021 р. включно, в AT «Аграрний фонд» були наявні наступні вакантні посади: провідний фахівець відділу економічної безпеки управління економічної та внутрішньої безпеки; начальник відділу у Запорізькій області управління середнього та малого бізнесу комерційного департаменту; організатор із збуту відділу у Запорізькій області управління середнього та малого бізнесу комерційного департаменту; організатор із збуту відділу у Полтавській області управління середнього та малого бізнесу комерційного департаменту. З посадової інструкції провідного фахівця відділу економічної безпеки управління економічної та внутрішньої безпеки, затвердженої в.о. голови правління AT «Аграрний фонд» [PERSON] 09.06.2020 р. встановлено, що на посаду провідного фахівця призначається особа з вищою освітою відповідного напрямку підготовки зі ступенем не нижче бакалавра, з досвідом роботи на аналогічній посаді не менше двох років та наявністю свідоцтва щодо застосування поліграфа в роботі з персоналом при проведенні розслідувань (пункт 4.1 Посадової інструкції). До основних завдань та обов`язків провідного фахівця належить здійснення перевірок належного зберігання, переміщення та переробки ТМЦ, виявлення нестач ТМЦ, організація належної поставки, купівлі та продажу ТМЦ, запобігання, профілактика та припинення правопорушень, пов`язаних із здійсненням службової діяльності працівників товариства тощо (Розділ II Посадової інструкції). Відповідно до Положення про відділ у Запорізькій області управління середнього та малого бізнесу комерційного департаменту, затвердженого наказом АТ «Аграрний фонд» від 09.06.2020 р. № 122, на посаду начальника відділу призначається особа з вищою освітою (за напрямом підготовки менеджмент або маркетинг) не нижче ступеня магістра та стажем роботи не менш як 2 роки (пункт 5.1 Положення). При цьому, начальник відділу зобов`язаний забезпечити виконання завдань та функцій відділу, а саме таких як здійснення закупівлі та реалізації ТМЦ, пошук потенційних постачальників та покупців ТМЦ, розширення ринків збуту ТМЦ, розширення та підтримка довгострокових прибуткових господарських відносин з торговельними партнерами, участь в організації відвантаження та перевезення ТМЦ, перевірка якості ТМЦ, їх кількості та комплектності, забезпечення проведення щомісячних перевірок ТМЦ тощо (Розділ II Положення). Посадовою інструкцією організатора із збуту відділу у Запорізькій області управління середнього та малого бізнесу, затвердженої в.о. голови правління AT «Аграрний фонд» [PERSON] 09.06.2020 р., передбачено, що на посаду організатора зі збуту призначається особа з вищою освітою (за напрямом підготовки менеджмент або маркетинг) з освітньо-професійним ступенем не нижче молодшого бакалавра (пункт 4.1 Посадової інструкції). До основних завдань та обов`язків організатора зі збуту входять організація закупівлі та реалізації ТМЦ, пошук потенційних постачальників та покупців ТМЦ, розширення ринків збуту ТМЦ, розширення та підтримка довгострокових прибуткових господарських відносин з торговельними партнерами, забезпечення проведення щомісячних перевірок ТМЦ тощо (розділ II Посадової інструкції). Посадовою інструкцією організатора із збуту відділу у Полтавській області управління середнього та малого бізнесу, затвердженої в.о. голови правління AT «Аграрний фонд» [PERSON] 13.07.2020 р. передбачено, що на посаду організатора зі збуту призначається особа з вищою освітою (за напрямом підготовки менеджмент або маркетинг) з освітньо-професійним ступенем не нижче молодшого бакалавра (пункт 4.1 Посадової інструкції). До основних завдань та обов`язків організатора зі збуту входять організація закупівлі та реалізації ТМЦ, пошук потенційних постачальників та покупців ТМЦ, розширення ринків збуту ТМЦ, розширення та підтримка довгострокових прибуткових господарських відносин з торговельними партнерами, забезпечення проведення щомісячних перевірок ТМЦ тощо (розділ П Посадової інструкції). Судом встановлено, що [PERSON] у 2009 році отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста. Крім того, згідно з трудовою книжкою [PERSON] , встановлено, що позивач не займала посад, аналогічним посадам, які були вакантними у AT «Аграрний фонд» та не мала відповідної кваліфікації та досвіду роботи для їх зайняття. При цьому, позивачем не було доведено наявність у неї свідоцтва щодо застосування поліграфа в роботі з персоналом при проведенні розслідувань. Таким чином, твердження позивача про те, що AT «Аграрний фонд» не було запропоновано вакантні посади [PERSON] , які б відповідали її кваліфікаційним здібностям, хоча такі вакансії були, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. При цьому, судом встановлено, що позивач не відповідала жодній з вакантних посад за своєю освітою та кваліфікацією, у зв`язку із чим, при її звільненні з роботи вимоги ст. 49-2 КЗпП України не були порушені, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.04.2020 р. у справі № 760/21020/15-ц. Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Щодо тверджень позивача про її переважне право на залишення на роботі, суд зазначає, що таке право враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, тоді як за обставинами справи мало місце скорочення посади начальника відділу адміністрування виробничий операцій управління адміністрування, яка була єдиною в установі та новим штатним розписом передбачена не була, при цьому, зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 22.09.2021 р. у справі № 280/82/18. Разом з цим, оцінюючи доводи позивача про її переважне право на залишення на роботі суд зазначає наступне. Так, [PERSON] була прийнята на роботу згідно з наказом від 22.05.2015 № 139-К, з 22.05.2020 переміщена на посаду начальника відділу адміністрування виробничих операцій управління адміністрування, про що й зазначено у позовній заяві. У той же час [PERSON] був прийнятий на роботу в AT «Аграрний фонд» згідно з наказом від 06.05.2015 № 117-К, з 22.05.2020 переміщений на посаду начальника відділу адміністрування логістичних операцій управління адміністрування, тобто [PERSON] має більший безперервний стаж роботи в AT «Аграрний фонд». Крім того, на утриманні у [PERSON] перебуває малолітній син [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.02.2021 до 19.12.2023 включно згідно з наказом від 12.01.2021 № 01 к/тр. Таким чином, у випадку наявності підстав для застосування переважного права залишення на роботі, саме [PERSON] у відповідності до ст. 42 КЗпП України мав переважне право на залишення на роботі після проведеного скорочення. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, аналіз положень законодавства України, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки в судовому засіданні було доведено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці (скорочення штату), відповідач не мав можливості перевести позивача за її згодою на іншу роботу, а позивач попереджався за два місяці про наступне вивільнення, отже, звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог, передбачених статтями 40, 49-2 КЗпП України. Також вбачається за необхідне відмовити в задоволенні вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки вони є похідними від вимог про поновлення на роботі, в яких судом було відмовлено.

Outcome: dismissed