Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] , які зареєстровані на праві власності за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Ніжинським районним народним судом 15.05.1932 року за р№292\~167, та договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ніжинської нотаріальної контори 07.09.1939 року за р№1159/2. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що спірний житловий будинок зареєстрований на праві власності за [PERSON] 1/6 частка, [PERSON] 1/2 частка та за [PERSON] 1/3 частка. З 1940 років у 2/3 частках будинку, належних [PERSON] та [PERSON] , з їхнього дозволу почали проживати [PERSON] , її чоловік [PERSON] , їх дочка [PERSON] з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] померли. [INFO] померла [PERSON] , яку він тривалий час доглядав, купував їй ліки, продукти харчування. Оскільки рідних у неї не було, то понад шість місяців він проживав з нею, доглядав її, а після смерті здійснив її поховання. Зазначає,\~що починаючи\~з 2000\~року і\~по теперішній\~час він\~добросовісно,\~безперервно та\~відкрито володіє\~та користується\~2/3\~часткою будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою, обробляє город, доглядає за будинком і утримує його, здійснює у ньому поточний та капітальний ремонт. Тобто, він відкрито користується цим будинком більше 10 років. Вважає, що відповідно до ст. 344 ЦК України він, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Представник позивача адвокат Ващенко М.О. у судовому засіданні підтримала позов за викладних у ньому обставин. \~ \~ \~ \~Представник відповідача\~-\~Ніжинської міської\~ради Чернігівської\~області -\~у судове\~засідання не\~з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності і про визнання позову. \~ \~ \~ \~Третя особа без самостійних вимог [PERSON] , належним чином повідомлена, у судове засідання не з`явилася. Дослідивши матеріали\~справі та\~оцінивши їх\~відповідно до\~ст.89\~ЦПК України\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному та\~безпосередньому дослідженні,\~суд дійшов\~наступного висновку. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~\~поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~\~Кодексом випадках. Відповідно до статей\~12,\~\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1\~статті 16 Цивільного кодексу України, ч. 1 статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1,2 \~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] : 1/6 частка зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Ніжинським районним народним судом 15.05.1932 за р.№292167; 1/6 частка - за [PERSON] - на підставі підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Ніжинським районним народним судом 15.05.1932 за р.№29216; 1/3 частка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ніжинської нотаріальної контори 07.09.1939 за р.№1159/2. Власницею 1/3 частки вказаного будинку є [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 22.08.2006 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу за р№2453 (а.с.14, 19). Згідно довідки ВГІРФО Ніжинського МРВ УМВС [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими, знятими з реєстраційного обліку по м.Ніжину та району не значаться (а.с.12). Відповідно до довідки Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 11.11.2009 №25967 вбачається, що згідно відомостей відділу РАЦС Ніжинського МРУЮ актові записи про народження, смерть, реєстрацію шлюбу чи розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] відсутні. Відповідно до довідки Державного архіву Чернігівської області мається запис про народження [PERSON] [INFO] (а.с.11). З позовної заяви вбачається, що з 1940 року у спірному будинку проживали [PERSON] , її чоловік [PERSON] , їх дочка [PERSON] з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] . Згідно довідки ВГІРФО Ніжинського МРВ УМВС від 18.11.2008 [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим, знятими з реєстраційного обліку по м.Ніжину та району не значаться. На момент отримання паспорта 23.03.1978 був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] .\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~була зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] , померла [INFO] . [PERSON] зареєстрованою, знятою з реєстраційного обліку по м.Ніжину та району не значаться. (а.с.9). З листа Ніжинської міської державної нотаріальної контори від 22.12.2008 вбачається, що надання відомостей щодо заведення спадкових справ до майна померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] неможливе, оскільки алфавітні книги спадкових справ до 1996 року передані на зберігання до Державного нотаріального архіву Чернігівської області. Також зазначено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] Ніжинською міською державною нотаріальною конторою не заводилася.(а.с.13). Відповідно до частини першої\~статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~ Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий\~висновок викладений\~у постанові\~Верховного Суду\~від 18\~березня 2021\~року у\~справі №389/2946/16\~(провадження№61-6016св20). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), від 11 березня 2021 року у справі № 552/1033/20 (провадження № 61-12820св20). Згідно \~ч.\~4\~ст.\~263\~ЦПК України\~при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі\~статті 344 ЦК України. Судом встановлено, що при вселенні у будинок позивач достовірно знав, що 2/3 частки домоволодіння, право власності на яке за набувальною давністю він просить визнати за ним, йому не належать на праві власності, тобто на початковий момент заволодіння часткою будинку позивач [PERSON] знав про неправомірність заволодіння ним 2/3 частками будинку і не був впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання ним права власності на нього. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість та безперервність користування чужим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами\~статті 344 ЦК України. Посилання \~позивача на\~те,\~щовін більше 10 років проживає у спірній частині будинку, обробляє весь город, доглядає за будинком та утримує його, здійснює в ньому поточний та капітальний ремонт, що за цим будинком ніхто не зареєстрований, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не передбачені ст.344 ЦК України в якості підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч.4\~ст.206\~Цивільного процесуального\~кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на\~вищевикладене,\~виходячи з\~меж заявлених\~позовних вимог,\~суд дійшов\~висновку про\~необґрунтованість доводів\~позивача,\~а тому,\~незважаючи на\~визнання позову\~відповідачем -\~Ніжинською міською радою Чернігівської області, у задоволенні позову слід відмовити, оскільки спірна частка будинку не визнана відумерлою відповідно ст.1277 ЦК України і не перейшла у власність територіальної громади в особі Ніжинської міської ради, у якої відсутні права власності, а відповідно, і право розпорядження нерухомим майном.

Outcome: dismissed