Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2007 році групою осіб вчинене незаконне проникнення до її квартири в м.Хоростків Тернопільської області та частково вивезено, а частково спалено її майно. [PERSON] зазначає, що рішеннями судів їй відмовлено у задоволенні вимог про повернення до її власності квартири та майна і відшкодуванні моральної шкоди. Рішенням ЄСПЛ від 23 жовтня 2019 року в справі «Саган проти України» встановлено, що проникнення до її житла становить втручання у право заявниці на повагу до її житла, а також констатовано, що національні суди при розгляді справи не встановили фактичних обставин справи, не надали оцінки доказам та доводам заявниці, що спричинило порушення її прав. Крім того, вказує, що постановою Верховного Суду від 19 березня 2019 року судові рішення усіх інстанцій у справі за її позовом скасовано, а справу передано на новий розгляд. Посилаючись на порушення її прав з боку державних органів та завдання їй моральних страждань, просила стягнути на її користь за рахунок державного бюджету моральну шкоду у розмірі 10 000 000,00 грн. Ухвалою судді від 26 серпня 2022 року відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 26 жовтня 2022 року від представника відповідача Міністерства юстиції України надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому остання просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що виконання рішень ЄСПЛ покладається на органи державної виконавчої служби; у своїй заяві до ЄСПЛ заявник не скаржилася та не вимагала компенсації за зайво сплачені кошти за проведення експертизи вартості майна і вжиття таких як заходів індивідуального характеру не передбачено; Міністерством юстиції України в межах визначеного законодавством строку та наданих повноважень, вжито усі необхідні заходи відповідно до компетенції для забезпечення координації виконання рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 2019 року в справі «Саган проти України»; скарга позивача була предметом розгляду ЄСПЛ, яким вирішено питання компенсації завданої їй моральної шкоди, яке також вирішувалося в межах розгляду справи № 2-23/2008; позивачем не доведено протиправність (незаконність) поведінки Міністерства юстиції України та доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності. У жовтні 2022 року до суду надійшла від позивача відповідь на відзив Міністерства юстиції України на вказану позовну заяву, в якій зазначено про те, що посилання Міністерства юстиції України на компенсацію їй вартості втраченого майна не відповідає дійсним обставинам справи; Міністерством не вчинено дій, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», не здійснило контроль за причетними до справи правоохоронними органами, не зобов`язало їх відкрити кримінальне провадження; завдана їй моральна шкода не стосується рішення ЄСПЛ, а відноситься до тих страждань, які вона пережила внаслідок невиконання Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та порушення права на приватну власність. 08 листопада 2022 року від представника відповідача - Уповноваженого Верховної Ради з прав людини надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , з якого вбачається, що останній просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність вимог до нього як відповідача та позивач не зверталася до нього, як особи, яка здійснює парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини за захистом своїх прав; [PERSON] не надала підтверджень факту заподіяння їй моральної шкоди та доказів підтвердження неправомірності дій зазначеного відповідача. 14 листопада 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Уповноваженого Верховної Ради з прав людини на позовну заяву, в якій [PERSON] вказує про те, що він визначений як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача у вказаній справі, а не відповідач; рішення ЄСПЛ ухвалене на її користь не виконане відповідно до вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; незважаючи на те, що наявність і його кількість встановлені актом, складеним особами, які його вилучили, а експертом встановлено, що майже все майно відповідно до акта зникло, а частина, яка залишилася не придатна для вжитку, однак, судами присуджено компенсацію тільки за те майно, яке було в наявності, але незаконно, в порушення вимог ЦК України, відмовили в компенсації за втрачене майно. Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року закрито провадження в справі в частині позову [PERSON] до Верховного Суду України про відшкодування шкоди. Позивач подала суду заяву з якої вбачається, що справу просить слухати за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представники відповідачів Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України та Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Від представників Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України та Уповноваженого Верховної Ради з прав людини до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, щоу листопаді 2007 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Хоростківського професійного сільськогосподарського ліцею, [PERSON] , в якому просили скасувати протокол № 7 профспілкових зборів працівників Ліцею від 30 січня 2007 року; зобов`язати адміністрацію Ліцею та [PERSON] повернути належне їм майно, що знаходилося у першій квартирі; виселити із зазначеної квартири [PERSON] із сім`єю, вселивши до неї позивачів; стягнути з Ліцею 25 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року в справі № 2-23/2008 у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 03 червня 2008 року в справі № 2-23/2008 прийнято відмову [PERSON] , [PERSON] від позовних вимог у частині скасування протоколу № 7 профспілкових зборів працівників Ліцею від 30 січня 2007 року, виселення [PERSON] зі спірної однокімнатної квартири [ADDRESS] та вселення позивачів до цієї квартири. Скасовано в цій частині рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року, провадження у справі в цій частині позовних вимог - закрито. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області в справі № 2-23/2008 від 03 червня 2008 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] відхилено. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року у частині позовних вимог про зобов`язання повернути майно та відшкодувати моральну шкоду залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України в справі № 2-23/2008 від 10 жовтня 2008 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою [PERSON] , [PERSON] на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 03 червня 2008 року на підставі п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України, в редакції, чинній на момент постановлення ухвали, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Рішенням ЄСПЛ від 23 жовтня 2018 року у справі «Саган проти України» визнано прийнятною скаргу [PERSON] та встановлено порушення національними судами статті 8 Конвенції у частині щодо проникнення 22 лютого 2007 року до однокімнатної квартири [ADDRESS] та неприйнятною у частині щодо виселення заявниці з цієї квартири. У пункті 71 Рішення ЄСПЛ зазначив, що оскільки заявниця не оцінила розміру матеріальної шкоди, компенсації за яку вона вимагала, та не надала матеріалів, які б дозволили її розрахувати, ця вимога не може бути задоволена. Проте ЄСПЛ визнав за доцільне присудити заявниці 4500,00 євро як відшкодування моральної шкоди. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 2-23/2008 (провадження № 14-67свц19) заяву [PERSON] , [PERSON] про перегляд судових рішень Верховним Судом у зв`язку з виключними обставинами задоволено. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року, ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 03 червня 2008 року та ухвалу Верховного Суду України від 10 жовтня 2008 року скасовано та передано справу на новий розгляд до першої інстанції. Останнім рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської областівід 02 березня 2021 року в справі № 2-23/2008 позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з Державного навчального закладу «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» на користь [PERSON] та [PERSON] 6 849,05 грн на відшкодування майнової шкоди, як компенсацію за втрачене майно, та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Додатковим рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської областів справі № 2-23/2008 від 20 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року, заяву [PERSON] щодо розподілу судових витрат задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ДНЗ «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» на користь [PERSON] судові витрати на сплату судового збору в розмірі: 25,00 грн, 918,39 грн судових витрат, пов`язаних з проведенням товарознавчої експертизи, 7,50 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В задоволенні решті вимог позивача [PERSON] - відмовлено. Постановою Верховного Суду в справі № 2-23/2008 від 12 січня 2022 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року залишено без змін. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на порушення її прав з боку державних органів та завдання їй моральних страждань через невиконання Міністерством юстиції України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та порушення її права на приватну власність в результаті відмови судів присудження компенсації за втрачене майно. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Однак, [PERSON] не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача Міністерства юстиції України, що в силу вимог ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком останньої. При цьому, позивач не надає жодного рішення, прийнятого компетентним органом на її користь про визнання незаконними дій чи бездіяльності Міністерства юстиції України, в тому числі, й в судовому порядку, а також не ставить таких вимог в межах розгляду вказаної справи. Також в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази незаконної діяльності Міністерства юстиції України, факти порушення встановленого законодавством порядкуз виконанняобов`язків, покладених на Міністерство юстиції України Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`чи його уповноваженими особами, притягнення їх до дисциплінарної чи іншої відповідальності. Викладені позивачем у позовній заяві заперечення діяльності Міністерства юстиції України в частині нездійснення контролю за причетними до справи правоохоронними органами, незобов`язання їх відкрити кримінальне провадження, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності Міністерства юстиції України у розумінні ст. 1176 ЦК України, крім того, згідно з Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 до його повноважень не належить контроль за діями правоохоронців чи нагляд за досудовим розслідуванням. Суд зазначає, що позивачем також не надано жодного належного і допустимого доказу спричинення їй моральної шкоди внаслідок бездіяльності Міністерства юстиції України та розміру такої шкоди, саме в сумі 10 000 000,00 грн, матеріали справи не містять. То ж з наведеного вбачається, що позивачем не доведено наявності протиправної поведінки Міністерства юстиції України в заподіянні їй шкоди, при цьому, посилання позивача як на підставу для відшкодування моральної шкоди - відмову судів в компенсації за втрачене майно, фактично зводиться до незгоди [PERSON] із судовими рішенням в справі № 2-23/2008, при цьому в межах вказаної справи позивачем вимог про відшкодування збитків (майнової шкоди) відповідно до вимог ст. ст. 22, 1166 ЦК України не заявлено. Разом з тим, чинним ЦПК України передбачено спосіб оскарження судових рішень шляхом подання скарг до суду апеляційної та касаційної інстанцій, а не через подачу окремого позову. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed