Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

В червні 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О.І. (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте відповідачем 1, індексний номер рішення 14901106 від 04 серпня 2014р., на підставі якого до державного реєстру речових прав на нерухому майно та їх обтяжень було внесено запис № 6556907 від 23 липня 2014р. про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 1); - витребувати Ѕ частину квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння відповідача 2 на користь позивача (далі по тексту - вимога № 2); - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис за № 7726754 від 18 листопада 2014р. про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 3); - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис за № 14768462 від 01 червня 2016р. про реєстрацію права власності відповідача 2 на квартиру [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 4). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу з [PERSON] при поділі спільної сумісної власності 03 лютого 2010р. в цивільній справі № 2-3188-1/09, за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, в порядку поділу майна, йому було присуджено Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Також позивач [PERSON] зазначив, що з 2010р. до 28 липня 2017р. він перебував поза межами території України, оскільки проживав у Республіці Болгарія, і тільки 04 вересня 2019р. йому стало відомо про порушення права власності на належну йому Ѕ частину вказаної вище квартири. З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020р. судом залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - третя особа 1). 07 листопада 2020р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи 1, з клопотанням про розгляд справи у відсутність повноважного представника третьої особи. В зазначених поясненнях третя особа зазначила, що відповідач 1 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 14901106 на підставі якого 23 липня 2014р. державним реєстратором відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано об`єкт нерухомого майна: 422773480000 та внесено відомості про право власності на квартиру за [PERSON] за номером запису про право власності 6556907 від 23 липня 2014р. Відповідачем 1, як державним реєстратором була встановлена відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14901106 23 липня 2014р. Реєстрація об`єкта нерухомого майна: 422773480000 та внесення відомості про право власності на квартиру за [PERSON] за номером запису про право власності 6556907 від 23 липня 2014р. було вчинено у відповідності до норм чинного законодавства. 17 березня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2, проти позову заперечила, зазначивши, що вона є добросовісним набувачем і відсутні правові підстави для задоволення позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 25 березня 2021р. на адресу суду надійшли доповнення до відзиву від відповідача 2. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2022р., судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] (далі по тексту - третя особа 2), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 3). 17 листопада 2022р. на адресу суду надійшов відзив (пояснення) від третьої особи 2, в яких третя особа наголосила, що позивачем, або через необізнаність, або свідомо з метою введення суду в оману, не повідомлено суду той факт, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2012р. (справа № 2-12029/11, провадження № 2-2610/2713/2012), зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва (справа №22-555\\2013р.), задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та інших: - визнано недійсними публічні торги від 23 серпня 2007р. продажу квартири, що належить на праві приватної власності [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнано недійсним акт проведення публічних торгів, затверджений начальником ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Іванець О.О. від 23 серпня 2007р.; - визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., зареєстроване в реєстрі за №1422 від 23 серпня 2007р. за [PERSON] ; - витребувано у [PERSON] із незаконного володіння квартиру [ADDRESS] та витребувано вказану квартиру [ADDRESS] у [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки правочини з переходу права власності на спірну квартиру від [PERSON] на користь інших осіб, вчинені протягом 2007-2008рр., є нікчемними та такими, що не відповідають вимогам закону. Також третя особа звертала увагу суду, що в розумінні положень діючого цивільного законодавства, позивач не є добросовісним набувачем, оскільки спірна квартира вибула з власності [PERSON] поза його волею, і після відновлення права власності останній у встановленому законом порядку відчужив спірну квартиру третій особі 2, яка в подальшому її відчужила відповідачу 2. В судовому засіданні, відповідач 2 та її представник заявлені позовні вимоги не визнали, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, пояснила, що відповідач 2 є добросовісним набувачем п`ятикімнатної квартири [ADDRESS] , яку вона придбала 01 червня 2016р. у третьої особи 2. В подальшому сторони, треті особи 1-3, в судове засідання 23 листопада 2022р. не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом, сторони, треті особи 1-3, клопотали перед судом про розгляд справи у їх відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що він є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2010р. по цивільній справі № 2-3188-1/09, яке набрало законної сили, відповідно до якого встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з моменту юридичного розлучення, а саме з 21 лютого 2005р. до 28 березня 2009р. Розділено майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності таким чином: [PERSON] присуджено: - Ѕ земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - Ѕ квартири [ADDRESS] ; - будинок (літера А в технічному паспорті), що не введений в експлуатацію, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, додатково позивач зазначав, що спірна квартира була набута у власність [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., за реєстровим № 4382, під час перебування останньої з позивачем у фактичних шлюбних відносинах. Разом з тим, рішеннями: Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2012р. по цивільній справі №2-12029/11, провадження №2-2610/2713/2012, та Апеляційного суду м. Києва, справа №22-555\\2013р.), за позовом [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна О.Ю., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немировська М.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. про визнання недійсними публічних торгів, акту проведення публічних торгів , визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на квартиру, витребування із незаконного володіння [PERSON] квартири, визнання недійсними договору дарування, договору купівлі - продажу, та визнання права власності на квартиру, встановлено наступне: 09 листопада 2005р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. та зареєстровано в реєстрі за №3104. 14 листопада 2005р. в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за новим власником [PERSON] про що внесено запис до реєстрової книги №201-40 за реєстровим №8677/55. З листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 16 липня 2008р. №24595 [PERSON] дізнався про те, що його позбавили права власності на квартиру без його волевиявлення. З метою з`ясування обставин незаконного вибуття квартири з власності, [PERSON] в липні 2008р. звернувся до Прокуратури м. Києва, а також для захисту своїх прав та інтересів звернувся із позовом до Шевченківського районного суду м. Києва. З листа прокуратури м. Києва від 28 липня 2008р. №0712-1269-08 за результатами проведеної перевірки було встановлено, що квартира начебто вибула із власності [PERSON] до [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, за яким спірна квартира придбана в рахунок погашення кредитних зобов`язань перед ЗАТ КБ «Приват Банк». Перевіркою також встановлено, що [PERSON] не являється клієнтом ЗАТ КБ «Приват Банк» та те, що Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві реалізація квартири [ADDRESS] з прилюдних торгів не проводилась. З письмових пояснень Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 11 листопада 2008р. №23/47 вбачається, що Відділом не проводилось виконавчих дій відносно нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в тому числі дій з опису майна та його реалізації з прилюдних торгів. Встановлено також, що у виданому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. свідоцтві про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , зазначені підстави придбання квартири [PERSON] за 1107000,0 грн. у рахунок погашення кредитних зобов`язань [PERSON] перед АКБ «ПриватБанк». Натомість, як встановлено Прокуратурою , [PERSON] не являється клієнтом ЗАТ КБ «Приват банк» та Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві реалізація квартири [PERSON] з прилюдних торгів не проводилась. Прокуратура м. Києва своїм листом від 06 серпня 2008р. № 07/2-126908 повідомила, що Прокуратурою м. Києва за результатами проведення перевірки за фактом шахрайського заволодіння квартирою [ADDRESS] порушено кримінальну справу №10-16767 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Досліджуючи зібрані у справі докази, у тому числі надіслані Солом`янським районним судом копії документів із кримінальної справи щодо акту проведення торгів від 23 серпня 2007р. та вищенаведеного свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , приймаючи до уваги підтверджені відповідними службами факти, що публічні торги від 23 серпня 2007р. з продажу квартири, що належить [PERSON] на праві приватної власності та знаходяться за адресою: [ADDRESS] , не проводились, а Акт про проведення прилюдних торгів, затверджений начальником ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Іванець О.О. від 23 серпня 2007р. не складався, суд вирішив, що передбачених ст. ст. 34, 75 Закону України «Про нотаріат» та відповідних нормативних актів підстав для видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. не було. 26 вересня 2007р., громадянин [PERSON] , використовуючи оформлене на підставі підроблених документів, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., зареєстроване в реєстрі за №1422 від 23 серпня 2007р., подарував спірну квартиру [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немировською М.А., зареєстрованому в реєстрі за № 3867. 22 серпня 2008р., [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., зареєстрованому в реєстрі за №4382. За таких обставин суд визначив, що договір дарування спірної квартири від 26 вересня 2007р., укладений між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу цієї квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 22 серпня 2008р. не підлягають визнанню недійсними, в силу того, що є нікчемними, а позовна вимога про витребування квартири [ADDRESS] у [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, [PERSON] набув право власності на спірну квартиру у спосіб, не передбачений діючим законодавством, то він та наступні набувачі ( [PERSON] , [PERSON] , та відповідно позивач [PERSON] ) не були власниками квартири ні в цілому, ні в частинах, і не мали законних прав розпоряджатися нею. Судом встановлено, що 18 листопада 2014р. між третіми особами 2 і 3 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О.Г., відповідно до якого третя особа 3 продав, а третя особа 2 придбала спірну квартиру [ADDRESS] В подальшому, 01 червня 2016р. між відповідачем 2 та третьою особою 2 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., відповідно до якого відповідач 2 придбала зазначену спірну квартиру. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015р. у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015р. у справі № 6-318цс15, від 02 грудня 2015р. у справі № 6-1502цс15, від 02 грудня 2015р. у справі № 6-1732цс15, від 18 листопада 2015р. у справі № 6-1858цс15, від 04 листопада 2015р. у справі № 6-1920цс15, від 10 лютого 2016р. у справі № 6-2250цс15, від 25 травня 2016р. у справі № 6-503цс16, від 30 березня 2016р. у справі № 6-3129цс15, від 30 березня 2016р. у справі № 6-265цс16, від 23 березня 2016р. у справі № 6-289цс16, від 16 березня 2016р. у справі № 6-290цс16, від 20 квітня 2016р. у справі № 6-2994 цс15. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 330, 388, 658 ЦК України (право власності на майно, яке було передане поза межами волі власника не набувається у тому числі, і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване; право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна), суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача № № 1, 3, 4. Як і не підлягає задоволенню і вимога позивача № 2, яка є похідною від зазначених вимог №№ 1, 3, 4, при цьому судом враховано, що правочин, на підставі якого [PERSON] набула спірну квартиру у власність є нікчемним, спірна квартира [ADDRESS] витребувана у останньої із незаконного володіння. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідач 1, 2 не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed