Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від травня 2022 року, просила суд: -припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] ( РНОКПП[NUMBER] ) право власності на 1/4 частку квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; -присудити на користь Новомосковської міської ради грошову компенсацію у розмірі 29 815,00 грн. (двадцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень) вартості 1/4 частки квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на депозитному рахунку Держказночейської служби м. Київ по квитанції № 10095770 від 19 вересня 2022 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до договору дарування від 30.01.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2-41, їй належить 3/4 частки квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Власником 1/4 частини зазначеної квартири, на підставі свідоцтва про право власності від 29.04.1993 року, була - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що померла [PERSON] не має спадкоємців, після її смерті минуло майже 29 років, ніхто спадщину після її смерті не приймав. Позивач зазначає, що оскільки частка померлої є не значною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, а припинення права на частку не завдасть жодної шкоди інтересам територіальної громади, тому позивач готова сплатити Новомосковській міській раді грошову компенсацію за належну [PERSON] ј частку квартири та припинити її права на ј частку у спільному майні, в такий спосіб /а.с.16-20/. Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху, /а.с. 14/. Ухвалою суду від 30 травня 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження /а.с. 34/. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , актовий запис № 600. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи беї її участі, позов підтримала в повному обсязі /а.с.51/. Представник Новомосковської міської ради до суду не з`явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи без його участі. Також надав суду відзив на позовну заяву в обґрунтування якої зазначив, що позивачем не надано доказів попереднього внесення вартості ј частки квартири на депозитний рахунок суду, відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України. З огляду на вищевикладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі /а.с.36-38/. 21 вересня 2022 року від [PERSON] на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій посилаючись на Цивільний кодекс Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року позивач наполягає на тому, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у строк, встановлений кодексом, ніхто не подав, а також у фактичне управління або володіння спадковим майном ніхто не вступив. Щодо сплати грошових коштів на депозит суду, зазначає, що останні були внесені 19 вересня 2022 року /а.с.52-53/. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано копію договору дарування від 30 січня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Голубовою О.С. зареєстрованого в реєстрі за № 2-41, у відповідності до якого [PERSON] набула право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] /а.с. 23/. ј частина зазначеної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29 квітня 1993 року, відповідно до інформаційної довідки № 296534559 від 27.01.2022 року /а.с. 26-27/. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 31 липня 1993 року серія [NUMBER] /а.с. 25/. Судом встановлено, не спростовано сторонами, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, даних про наявність спадкоємців, які б прийняли спадщину, суду не подано. Подані позивачем технічний паспорт на квартиру та висновок про вартість майна в достатній мірі доводять обставини, що унеможливлюють виділення в натурі 1/4 частини квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS] /а.с.28-31, 32-33/. Правовідносини, що регулюють припинення права на частку у спільному майні, визначені наступними нормами закону. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України). Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». Перелічені вище докази беззаперечно доводять наявність всіх обставин для припинення права на 1/4 частку померлої [PERSON] , визначені ст. 365 ЦК України, а саме частка є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільним. Припинення права на частку не завдасть жодної шкоди інтересам територіальної громади, яка, в даному випадку, є єдиним органом, що має право на визнання спадщини відумерлою. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved