Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 26.12.2019 о 21:30 на ділянці автодороги між м. Луцьк та м. Рівне (10 км. від м. Рівне в сторону м. Луцьк неподалік повороту на с. Бронники та с. Грабів) за участю автомобіля марки Iveco 35S, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки ВА3 210990, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а пасажир ВА3 210990 зазнала тілесних ушкоджень. Постановою про закриття кримінального провадження від 02.01.2020, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019180180001595 від 27.12.2019 закрите. Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28.01.2020 у справі №559/58/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаного ДТП з вини відповідача, належний [PERSON] автомобіль Iveco 35S, р.н. [NUMBER] був пошкоджений, що завдало йому матеріальні та моральні збитки. Враховуючи висновок експертного дослідження від 21 лютого 2020 року судового експерта Берегового В.М. розмір матеріальних збитків становить 385276, 88 грн., а залишкова вартість автомобіля в пошкодженому стані склала 137 529,40 грн. Згідно Полісу №АО5557986 від 01.07.2019 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована АТ «CГ «ТАС», яка повинна здійснити виплату страхового відшкодування за пошкоджений в ДТП автомобіль марки Iveco 35S, р.н. [NUMBER] , в сумі 149\~050, 00 гривень. Решта шкоди\~в розмірі\~98697,\~48\~грн. завданої їй внаслідок вищевказаного ДТІІ, та 4000 гривень витрат за послуги евакуатора відповідачем добровільно не відшкодована. Просить стягнути\~з відповідача\~на її\~користь 102\~697,48\~грн. завданої матеріальної шкоди, витрати на правничу допомогу у розмірі 24000 гривень та 1877,11 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору при подачі позову до суду. Окрім того,\~винними діями\~відповідача їй\~ була\~заподіяна моральна\~шкода, яка полягає у тому, що внаслідок пошкодження майна, вона зазнала душевних страждань, оскільки була позбавлена можливості користуватися транспортним засобом, тому просить стягнути з Відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 85\~014 грн, згідно до розрахунків,що грунтується на методиці проведення психологічних експертиз, розроблених [PERSON] 24.07.2020 позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, де вона посилається на те, що згідно звіту про визначення вартості пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки Iveco 35S, р.н. [NUMBER] вартість автомобіля в пошкодженому стані склала 137529,40 грн., однак вказаний автомобіль вона реалізувала за 48000 гривень, тому її матеріальні збитки збільшилися на 89529,4 грн. (137529,40-48000= 89529,40) грн. Окрім того, за подачу до суду заяви нею були понесені витрати щодо сплати судового збору у розмірі 895, 30 грн., які просить стягнути з відповідача на її користь. Представником відповідача\~ [PERSON] \~ адвокатом\~ Гай\~І.М.\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого вважає,\~що заявлені\~позовні вимоги\~не підлягають\~задоволенню у\~повному обсязі.\~Обґрунтовує це\~тим,\~що з\~метою захисту\~своїх майнових\~інтересів [PERSON] \~користувалася послугами\~страхової \~компанії.\~Так,\~цивільно правова\~відповідальність [PERSON] ,\~як власника\~та водія автомобіля марки ВА3 210990, р.н. [NUMBER] , була застрахована АТ «CГ «ТАС», поліс №АО5557986 від 01.07.2019 року. Як повідомила ПАТ "СГ ТАС у відповіді №04753/9120 від 31.03.2020 та № 06768/91250 від 12.05.2020, вказаною страховою компанією на ім`я потерпілої особи було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 149050 грн. Зі своєї сторони [PERSON] зробив усе необхідне, що від нього вимагалось за договорами страхування, а тому мав право добросовісно вважати, що шкоду буде відшкодовано (повністю чи в переважній більшості) за рахунок страхової суми. Вважає висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Iveco 35S, р.н. [NUMBER] , складеного оцінювачем - судовим експертом Береговим В.М. не об`єктивним, оскільки такий висновок був складений лише через місяць після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в м. Ковель, куди був доставлений автомобіль та в ході вказаного огляду визначено розмір матеріального збитку в сумі 385276,88 гривень. При цьому, огляд проводився без участі відповідача та його представника, оскільки про час та місце такого огляду вони повідомлені не були. Проведення такого огляду майже через місяць після транспортування транспортного засобу в м. Ковель та зберігання весь цей час в умовах, які не запобігають доступу сторонніх осіб, ставить під сумнів наявність тих пошкоджень, які були виявлені оцінювачем [PERSON] .. Зазначені пошкодження могли виникнути як в процесі експлуатації транспортного засобу до ДТП, так і під час транспортування транспортного засобу з с. Городок в м. Ковель, а також в процесі його неналежного зберігання. Вважає, що належним доказом розміру завданих позивачу матеріальних збитків може бути тільки висновки спеціалістів, які виконані за результатами огляду транспортного засобу, який був проведений представником страховика та незалежним експертом 22 січня 2020 року в с. Городок, Рівненського району. Матеріальна шкода, завдана власнику пошкодженого ТЗ марки Iveco 35S, р.н. [NUMBER] оцінювалась страховою компанією АТ «CГ «ТАС», за результатами такого огляду представниками страховика була висловлена думка про те, що сума страхового відшкодування буде меншою за страхову суму, пепредбачену договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних странспортних засобів, укладенього між [PERSON] та АТ СГ ТАС (150000 грн). Також вважає, що розмір моральної шкоди, яку позивач оцінив у 85 000 грн., нічим не підтверджено та не обґрунтовано. З огляду на ненавмисний характер ДТП, такий розмір є явно завищеним. Зважаючи на викладене, просить відмовити у задоволені позову. 16 липня 2021 року позивачкою [PERSON] та її представником-адвокатом Зуб В.В. подано відповідь на відзив, у якому зазначає, що твердження представника відповідача про ніби наявний обов`язок позивача повідомляти про огляд транспортного засобу є голослівним, оскільки згідно вимого законодавства такий обов`язок не встановлено. Крім того, винуватець ДТП - відповідач по справі на огляд 22.01.2021 не з`явився, жодного разу за весь цей час відповідач з позивачем не шукав контактів щоб вирішити питання відшкодування позивачу завданих ним збитків у позасудовому порядку понад лімітом страхової виплати, самоусунувся від виконання відповідних обов`язків. Щодо твердження представника відповідача про неналежність доказів зазначає, що автомобіль марки Iveco 35S, р.н. [NUMBER] після ДТП оглядався незалежним оцінювачем на предмет визначення-розміру матеріального збитку. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку заводного власнику КТЗ - автомобіля марки марки Iveco 35S, р.н. [NUMBER] від 21.02.2020 №2615 СОД [PERSON] , вартість матеріального збитку склала 385 276,88 грн. Вказаний звіт є належним доказом. 31.10.2022 представником позивача адвокатом Зуб В.В. подано клопотання про розподіл судових витрат у якому просить розподілити судові витрати, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 34000 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 06 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 03 грудня 2020 року за клопотанням відповідача та його представника-адвоката Гай І.С. було здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 26.01.2022 за клопотанням представника відповідача - адвоката Гай І.М. по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. 26.04.2022 до суду надійшло повідомлення Рівненського НДЕКЦ №СЕ-19/118-22/1002-АВ від 15.04.2022 про неможливість проведення судової експертизи (а.с. 9-11). Ухвалою суду від 29.04.2022 відновлено провадження у справі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи належним чинлом повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Представник позивачки адвокат Зуб В.В., згідно поданного клопотання, просить провести розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить реколмендолване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв та клопотань не надходило. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Страхова группа «ТАС» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Згідно поданного до суду клопотання, просить розгляд справи провести без участі представника ПАТ «СГ ТАС». Суд вважає за належне розглянути справу по суті позовних вимог, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що в силу вимог п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Фактичні обставини, встановлені судом. Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 січня 2020 року у справі №559/58/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу розміром 340 гривень. У постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02.01.2020, [PERSON] 26.12.2019 о 21:30 на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне 145 км.+200м., керуючи т/з ВА3 210990 р.н. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, допустив занос свого автомобіля, в результаті чого його винесло на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з т/з Iveco 35S, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Постановою про закриття кримінального провадження від 02.01.2020, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019180180001595 від 27.12.2019 закрите (а.с. 19). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Iveco 35S, р.н. [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 25). [PERSON] , [PERSON] подано повідомлення про ДПТ до АТ «СГ «ТАС», ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а також заяву про виплату стахового відшкодування (а.с. 13-18, 21). Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу ВА3 210990, р.н. [NUMBER] була застрахована АТ «CГ «ТАС», згідно Полісу SАО5557986 від 01.07.2019 року, страховою компанією на ім`я потерпілої [PERSON] здійснено виплати страхового відшкодування у розмірі 149050, 00 грн. (а.с. 31). Про це також свідчить банківська виписка (а.с. 26). Відповідно до звіту № 2615 від 21.02.2020 складеного суб`єктом оціночної дільності [PERSON] на замовлення ПрАТ СГ ТАС ринкова вартість транспортного засобу Iveco 35S, р.н. [NUMBER] до ДТП становить 351530 грн., а вартість відновлювального ремонту 385276,88 грн., тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним. Вартість транспортного засобу Iveco 35S, р.н. [NUMBER] після ДТП складає 137529,40 грн.(а.с. 32-77, 179-222). Відповідно до товарного чека 24/01/20 від 24.01.2020, послуги евакуатора склали 4000 грн. (а.с. 20). Згідно договору комісії №7652 та договору купівлі-продажу т/з №7652 автомобіль Iveco 35S, р.н. [NUMBER] позивачкою реалізовано за 48000 грн.(а.с. 92-93). Законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка доказів та мотиви суду. Спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами\~глави 82 Цивільного кодексу України, а також\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Відповідно до ч.1\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чибездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.2 ст.1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами п.1 ч.1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом вказаних норм (за загальним правилом) шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Так, відповідно до положень\~ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з\~ст. 980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IVвід 01.07.2004 (далі Закон), який\~спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих\~при експлуатації наземних транспортних засобів\~на території України(ст.\~3 Закону). За правилами статті 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пунктів 9.1, 9.4\~статті 9 Закону № 1961-IV\~страхова сума\~- це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194\~ЦК України регламентується визначення обсягу відповідальності застрахованої особи у разі недостатності страхової виплати. Цією нормою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У п. 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодування реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Аналогічна правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, згідно якої, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 (справа № 147/66/17) ґрунтуються на дотриманні загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, як при застосуванні закону, так і при здійсненні учасниками цивільних відносин своїх прав та виконанні обов`язків. Згідно висновку, викладеного у пункті 85 зазначеної постанови, зазначено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. У п. 86 постанови Велика Палата Верховного Суду підтвердила попередні правові висновки, зазначивши, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом № 1961-IV\~у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Відтак Закон, який спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески. Отже винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика (п.п. 87,88 постанови ВП ВС від 14.12.2021). Статтями\~1\~та\~5 Закону України «Про страхування»\~визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст.7 Закону України «Про страхування»). Відповідно до вимог ч. 4\~ст.9 цього Закону\~розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон України «ОСЦПВ»). Статтею 29 вказаного Закону України\~передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до положень ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, в порядку\~ст. 106 ЦПК України,\~\~надано \~звіт про\~визначення вартості\~матеріального збитку,\~завданого власнику\~колісного транспортного\~засобу-\~автомобіля марки\~марки Iveco\~35S,\~р.н.\~ [NUMBER] \~та висновок\~ суб`єкта\~оціночної діяльності\~ [PERSON] \~від 21.02.2020\~року,\~відповідно до\~якого розмір\~матеріального збитку\~завданого власнику\~автомобіля \~марки Iveco\~склав 358\~276,\~88\~ грн. Ринкова вартість\~автомобіля \~ автомобіля марки Iveco 35S, р.н. [NUMBER] », з врахуванням пошкоджень наявних після ДТП станом на момент ДТП становить 137,529,40 грн., а вартість відновлювального ремонту 396093, 21 грн. Судова автотоварознавча експертиза проведена не була. Таким чином, суд визнає обґрунтованим, таким що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим, достовірним доказом на підтвердження розміру страхового відшкодування звіт суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] . Отже, суд прийшов до висновку, що відповідач ПрАТ " Страхова группа ТАС" не повністю здійснило виплату позивачу страхового відшкодування, заподіяного пошкодженням належного транспортного засобу внаслідок ДТП. Страховою компанією [PERSON] відшкодовано 149050 грн., отже недоотриманю є сума 188226, 88 грн. (98697, 48 грн.+ 89529, 4 грн.) матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, а також 4000 грн. витрат за послуги евакуатора. При вирішення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача, спричиненої останньому моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, що містяться в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. На обґрунтування заподіяної їй моральної шкоди позивач [PERSON] покликається на те, що внаслідок пошкодження його майна, вона була позбавлена можливості користуватися транспортним засобом, внаслідок чого зазнала душевних страждань, так як мала на меті реалізувати вказане авто, яке до моменту ДТП було у справному стані. Вона перенесла стрес, емоційну напруженість, зазнала, в подальшому, незручності у повсякденному житті. Все це завдало їй моральних страждань, які оцінює у 85 014,00 грн. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000 гривень. Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Розподіл судових витрат. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.\~1,\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати\~на професійну\~правничу допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачкою сплачено судовий збір у сумі 2772, 41 грн., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на її користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1968, 12 грн. (71%). Представником позивачки долучено договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору, акт про надання правовї допомоги в рамках договору від 20.10.2022, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу склали 34000 грн. Вказані витрати підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 16\~000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial