Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У серпні 2022 [PERSON] звернулася до суду з позовом згідно якого просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Мотивувала тим, що сторони у 2017 році уклали шлюб, в період якого народилася донька [PERSON] [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2021 шлюб розірвано. На даний момент дитина проживає із позивачкою, відповідач з моменту розірвання шлюбу не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Це і стало причиною звернення до суду. Ухвалою суду від 04.08.2022 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково та просив стягувати аліменти на підставі ст. 182 СК України у розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 26.12.2017 року уклали шлюб, зареєстрований Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (свідоцтво а.с. 8). Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю (свідоцтво а.с.9). У листопаді рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та шлюб між сторонами розірвано (рішення а.с. 10-12). У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує вікову категорію малолітньої дитини та звичайні потреби дитини, особу відповідача платника аліментів, який являється фізично здоровою людиною працездатного віку, відсутність на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї. А тому, враховуючи вищевикладене та з урахуванням обов`язку батьків в утриманні своєї дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача щомісячно аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 992,40 грн судового збору, так як позивач була звільнена від його сплати. Стосовно витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що сторона позивача не надала до суду підтверджень таких витрат, які вона понесла у зв`язку із розглядом справи, з огляду на це суд відмовляє у цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: partial