Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, зокрема страхового відшкодування: 12890 грн. грошової компенсації за понесені витрати на поховання загиблого, 22200 грн. компенсації за понесені витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, 38400 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду. В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 25 липня 2017 року в м. Рівне відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 211540», номерний знак [NUMBER] та тролейбуса «ШКОДА 14 ГН 113», внаслідок якої пішохід [PERSON] , її син, отримав тілесні ушкодження від яких помер. Станом на час виникнення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 211540» за спричинену шкоду майну, здоров`ю та\\або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 26.07.2017 року за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017180010004998, за ознаками ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 22.02.2022 року слідчим винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження. 10.07.2019 року, 11.08.2020 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було скеровано заяви про виплату страхового відшкодування. Вказує, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано значної матеріальної та непоправної моральної шкоди. Покликаючись на положення ст. 1166, 1187 ЦК України, ст. 6, 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у вказаному нею розмірі. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що 10.07.2019 року представник позивача звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 25.07.2017 р. у м. Рівне за участю автомобіля ВАЗ 211540, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та тролейбуса «Шкода 14 ГН 113», що належить КП «Рівнеелектроавтотранс» під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої зазначені транспортні засоби здійснили наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких 26.07.2017 року загинув у лікувальній установі. Подав також заяву про виплату страхового відшкодування: 12890 грн. витрат на поховання, 22200 грн. витрат на спорудження пам`ятника та 38400 грн. моральної шкоди. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12017180010004998 від 26.07.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ВАЗ 211540, номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №4695248, страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 200000 грн. Листом від 19.07.2019 року заявнику було повідомлено про необхідність подання додаткових документів по справі та відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено про передчасність заявлених вимог, оскільки перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Рівненській області від 22.02.2022 року зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] . Відповідач вказує, що після закриття кримінального провадження представник позивача повторно до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування не звертався, тому підстави для виплати страхового відшкодування відутні. Крім того, вважає, що підстави для відшкодування шкоди також відсутні, оскільки в діях обох водіїв відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Вказує, що за змістом п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Оскільки із постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що у прямому причинному зв`язку із виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди знаходяться дії пішохода [PERSON] , який будучи у стані алкогольного сп`яніння, почав перетин проїзної частини дороги у невідведеному місці та порушив Правила дорожнього руху, що свідчить про наявність у потерпілого умислу на настання дорожньо-транспортної пригоди, то обов`язку відшкодувати завдану шкоду у страховика не виникло. Крім того, відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди є непереборною силою, оскільки зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та\\або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду від 10.04.2020 р. у справі № 532\\1374\\18, в якій також зазначено, що якщо презумпція вини спростована, то це є підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати завдану шкоду. Вважає заявлені вимоги безпідставними та у задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 25.07.2017 р. близько 22 год. 05 хв. по вул. Соборна у м. Рівне за участю автомобіля ВАЗ 211540, н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та тролейбуса «Шкода 14 ГН 013», що належить КП «Рівнеелектроавтотранс» під керуванням водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені транспортні засоби здійснили наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких 26.07.2017 року загинув у лікувальній установі, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 25.07.2017 р., довікою про причини смерті [PERSON] № 375 від 27.07.2017 р., лікарським свідоцтвом про смерть № 375, свідоцтвом про смерть [PERSON] від 28.07.2017 р., серія [NUMBER] . Із свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 10.11.1994 року вбачається, що позивач [PERSON] є його матір`ю. Із довідки Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 16.03.2020 р. № 118\\1 вбачається, що склад сім`ї потерпілого [PERSON] на момент настання страхового випадку складали: матір [PERSON] , [INFO] , сестра [PERSON] , [INFO] . За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12017180010004998 від 26.07.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ВАЗ 211540, номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №4695248. Постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Рівненській області від 22.02.2022 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] .. Вказана постанова слідчого мотивована тим, що згідно висновків експертиз, причиною настання ДТП було в тому числі недотримання пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху, оскільки він перетинав проїзну частину дороги у невстановленому місці та водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього, а також недоведеністю вини водія [PERSON] . Із заявою про виплату страхового відшкодування, зокрема витрат на поховання в сумі 12890 грн., витрат на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 22200 грн. представник позивача звернувся до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» 10.07.2019 року. Із відповіді представника ПАТ «СК «ПЗУ Україна» від 19.07.2019 року вбачається, що рішення по виплаті страхового відшкодування не прийнято у зв`язку з ненаданням постанови суду, яка набрала законної сили, довідки про склад сім`ї потерпілого на момент дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, спір між сторонами виник щодо виплати страхового відшкодування за шкоду, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки при обставинах, коли дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху не водієм транспортного засобу, цивільна відповідальність якого застрахована. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Із фактичних обставин справи вбачається, що смерть пішохода [PERSON] настала внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - автомобіля ВАЗ 211540, н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та тролейбуса «Шкода 14 ТЗ 013», що належить КП «Рівнеелектроавтотранс» під керуванням водія [PERSON] , а тому суд вважає, що між шкодою, яка завдана позивачу та дією джерела підвищеної небезпеки є причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини. Посилання відповідача щодо існування обставин непереборної сили суд відхиляє. Так, під непереборною силою відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Будь-якої надзвичайної або невідворотної події не було, а мало місце порушення правил дорожнього руху одним з його учасниками, що очевидно не може бути віднесено до поняття «непереборна сила». Посилання представника відповідача на той факт, що відповідно до висновку експерта та постанови слідчого про закриття кримінального провадження, у водія [PERSON] була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, суд оцінює як обставину, яка виключає наявність складу кримінального правопорушення у діях водія, проте не вказує на відсутність у нього обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. Суд також відхиляє твердження відповідача про те, що шкоду було завдано внаслідок умислу самого потерпілого, який перебував у момент дорожньо-трансопртної пригоди у стані алкогольного сп`яніння та порушив правила дорожнього руху, вийшовши на проїжджу частину дороги. При цьому суд враховує те, що під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПАТ СК «ПЗУ Україна». Поліс ОСЦПВВНТЗ: АК №4695248 Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно до ст. 6 цього ж Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач, як страховик особи, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, водія [PERSON] повинен нести відповідальність за завдану таким джерелом матеріальну та моральну шкоду, незалежно від наявності вини водія. Згідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. П. 27.4 ст. 27 цього ж Закону визначено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 1 січня становить 3200 грн. Із наданих суду позивачем накладної № 398 та квитанції до прибуткового касового ордера № 398 від 27.07.2017 року вбачається, що витрати на поховання складають 12890 грн., із накладної № 948, товарного чеку від 15.08.2018 року вбачається, що витрати на виготовлення та установку пам`ятника складають 22200 грн., що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку. Суд вважає, що вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю сина позивача, оскільки за недоведеності відповідачем факту виникнення такої шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого обов`язок з її відшкодування відповідно до вимог статей 1167, 1187 ЦК України покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями, викликаними втратою сина, розмір відшкодування моральної шкоди перебуває в межах регламентної виплати та підлягає стягненню у межах визначених законом, а саме 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, що становить 38400 грн. При цьому, зважаючи на неправомірну, необачливу поведінку самого потерпілого, а також, що із моменту виникнення стахового випадку минув значний період часу, суд вважає що моральна шкода підлягає відшкодуванню саме в такому розмірі та підстави для зменшення розміру її відшкодування відсутні. Таким чином суд дійшов висновоку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення у повному розмірі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає їх на відповідача. Зокрема, з відповідача підлягають до стягнення на користь держави витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved