Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

У липні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, згідно з якою просить суд визнати Відповідача - [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] придбав у [PERSON] (далі за текстом - Продавець) квартиру, розташовану адресою: [ADDRESS] . Квартира набута Позивачем у власність на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 25 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іщук Л. А., зареєстрованого в реєстрі за № 321. Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 травня 2018 року. Позивачем вказано, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї продавця, а саме його сином. Відповідач зареєстрував своє місце проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] на підставі того, що продавець був власником вказаної квартири. Таким чином, з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири і реєстрації права власності на неї за позивачем, у відповідача та продавця припинилося право на користування вказаною квартирою. Позовна заява обґрунтована тим, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача в зазначеній квартирі створює перешкоди для користування позивачем своєю власністю або створює загрозу виникнення таких перешкод. Зокрема, на адресу квартири приходить кореспонденція на ім`я відповідача. Позивач змушений нести додаткові витрати на утримання житла та за користування квартирою платити комунальні послуги у більшому розмірі. Так згідно рахунку-повідомлення від 01.06.2022 р. розрахунок вартості комунальних послуг здійснений виходячи з того, що у квартирі зареєстровані та проживають троє осіб, в той час як фактично там проживають двоє осіб, а саме позивач та ще один член його сім`ї. Потенційні покупці не бажають купувати нерухомість, в якій зареєстроване місце проживання третіх осіб, наявність реєстрації місця проживання в квартирі третьої особи загалом здешевлює її вартість на ринку нерухомості. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2022 року відкрито провадження у цивільний справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні 23.11.2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Задорожнім Богданом Юрійовичем подано до суду заяву про визнання позову, у якій вказано, що обставини викладені в позовній заяві, відповідають дійсності та відповідачем визнаються, він дійсно в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Також вказано, що у зазначеній кватирі він був зареєстрований як член сім`ї власника, квартира була відчужена за його згодою на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2018 року, у зв`язку із чим право користування нею він втратив, проживати у вказаній квартирі наміру не має. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні підтримав заяву про визнання позову у повному обсязі та просив задовольнити позов у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру, розташовану адресою: [ADDRESS] . Квартира набута позивачем у власність на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 25 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іщук Л. А., зареєстрованого в реєстрі за № 321. Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 травня 2018 року №125328903. При цьому, як вбачається матеріалів справи відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.01.2004 року, що підтверджується копією паспорту [PERSON] . Зазначена обставина також підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання від 27.07.2022 за №82591290 наданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, у постанові від 16.11.2016 року № 6-709цс16 Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що аналіз ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно вимог ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, а також враховуючи встановлені обставини справи, а також відсутності відповідача понад один рік, до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст.ст. 391,405 ЦК України. Оскільки відповідач фактично визнав позов, про що вказав безпосередньо в своїй заяві, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] , проте у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, як передбачено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Крім того, згідно умов договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2018 року продавець зобов`язується звільнити квартиру і передати її покупцю до 31 травня 2018 року та зняти з реєстрації зареєстрованих осіб до 31 грудня 2018 року (п.7 Договору). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При вирішенні даного спору, суд враховує позицію відповідача, який подав до суду заяву про визнання позову. Як передбачено вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, враховуючи визнання відповідачем позову, яке прийнято судом, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене та

Outcome: approved