Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь, на відшкодування матеріальних збитків суму в розмірі 237380 грн; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 серпня 2020 року за участю транспортного засобу - автобуса марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та громадянином [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. На місце ДТП прибули співробітники Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області. В цей же день за фактом вказаної ДТП в Броварському відділі поліції ГУНП у Київській області були зареєстровані матеріали щодо встановлення обставин цієї ДТП. Дорожньо-транспортна пригода сталася за тих обставин, що [PERSON] їздив по тротуару на самокаті, де зачепився, впав і потрапив на проїжджу частину дороги, де вдарився ногою об керований позивачем автобус. ДТП сталося в людному місці в центральній частині м. Бровари. Безпосередніми очевидцями обставини ДТП були ряд громадян. Позивач зазначає, що намагався надати працівникам поліції пояснення щодо обставин ДТП, але такі пояснення працівники поліції ігнорували, відповідні процесуальні документи не склали, ні від нього ні від свідків пояснення не відібрали. 01 серпня 2020 року слідчим СВ Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Шаповалом О.В. було проведено огляд та вилучено належний мені на праві приватної власності автобус марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , який в цей же день було примусово поміщено на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів. Крім цього, 01 серпня 2020 року вказаним слідчим у мене було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автобуса марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] і посвідчення водія на ім`я позивача. Тимчасовий талон на право керування транспортними засобами замість вилученого посвідчення водія йому не видавали. На зауваження та заяви щодо безпідставного вилучення транспортного засобу, посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та про не видання тимчасового талону на право керування транспортними засобами працівники поліції Броварського ВП ГУНП в Київській області не реагували. За транспортування автобуса марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів, позивач з власних коштів вимушений був оплатити послуги евакуатора в сумі 5500.0 грн. Після, 01 серпня 2020 року позивач неодноразово звертався в усній та письмовій формі до уповноважених службових осіб Броварського ВП ГУНП в Київській області із заявами про порушення моїх прав, про порушення Конституції і Законів України та із вимогами негайно повернути йому вилучений транспортний засіб і посвідчення водія або видати тимчасовий талон на право керування транспортними засобами. Також, він неодноразово заявляв і доводив, що дії працівників поліції порушують вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), що йому свідомо створені штучні перешкоди у виконанні договірних зобов`язань з перевезення пасажирів, про що було заздалегідь заплановано і укладено відповідні договори тощо, але на його звернення належної реакції не було. До 23 вересня 2020 року працівники поліції Броварського ВП ГУНП в Київській області жодної процесуальної дії щодо позивача чи за його участю з обставин ДТП не проводили, документи не складали і вилучений транспортний та вилучені документи не повертали. 23 вересня 2020 року відносно [PERSON] інспектором Броварського ВП ГУНП в Київській області Шкрабак М.В. було складено два протоколи про адміністративне правопорушення, зокрема: протокол серія ДПР 18 № 434060 про порушення п. 10.1, п. 10.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП та протокол серія ДПР 18 № 434236 про порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. В цей же день (23 вересня 2020 року) інспектором Броварського ВП ГУНП в Київській області Шкрабак М.В., замість вилученого 01 серпня 2020 року посвідчення водія, позивачу було видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Крім цього, 23 вересня 2020 року позивачу було видано дозвіл на отримання із майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів вилученого 01 серпня 2020 року автобуса марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] . Свій транспортний засіб позивач зміг отримати 23 вересня 2020 року. За охорону і зберігання на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів позивач вимушений був оплатити послуги щодо охорони автобуса в сумі 3880,00 грн. 23 листопада 2020 року за результатами розгляду Броварським міськрайонним судом Київської області протоколу ДПР 18 № 434060 про порушення позивачем п. 10.1. п. 10.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, у справі № 361/6088/20 винесено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. 10 грудня 2020 року за результатами розгляду Броварським міськрайонним судом Київської області протоколу ДПР 18 № 434236 про порушення п. 2.10 Правил порожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. у справі № 361/6958/20 винесено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. З огляду на вказане, дії працівників поліції Броварського ВП ГУНП в Київській області щодо вилучення 01 серпня 2020 року транспортного засобу і документів, не видання тимчасового дозволу на керування транспортними засобами, вилучення посвідчення водія і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, притягнення мене до адміністративної відповідальності - є такими, що порушили вимоги діючого законодавства України, законні права позивача і спричинили шкоду. За період безпідставного вилучення у позивач 01 серпня 2020 року і неповернення до 23 вересня 2020 року транспортного засобу - автобуса марки «SETRA S 315ND» державний номер [NUMBER] , вилучення посвідчення водія без видачі тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами та вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач був позбавлений можливості та законного права на працю, не зміг виконати укладені договори з перевезення пасажирів, у зв`язку з чим зазнав збитків. Зокрема, у відповідності до договорів, укладених 21 липня 2020 року та 27 липня 2020 року між позивачем як фізичною особою-підприємцем [PERSON] та з ТОВ «Бюро подорожей та екскурсій «Навколо світу» і з ТОВ «Універсал Тревел Груп», я на автобусі марки «SETRA S 315ND» державний номер [NUMBER] мав здійснити перевезення пасажирів і багажу з м. Києва в Карпати (Івано-Франківська та Закарпатська області) і назад у м. Київ за що мав отримати 228 000,00 грн. Позивач вважає, що вказана сума коштів є збитками, які він зазнав від протиправних дій, а також від бездіяльності щодо нього працівників поліції Броварського ВП ГУНП в Київській області, та підлягає стягненню з відповідача. Крім того, стягненню також підлягають витрати за послуги евакуатора з транспортування та за послуги з охорони під час перебування транспортного засобу на майданчику для тимчасового тримання транспортних засобів, відповідно 5500,00 грн. і 3880,00 грн., що в загальному складає 9 380,0 грн. Також позивач зазначає, що протиправними діями працівників поліції Броварського ВП ГУНП в Київській області йому завдана моральна шкода в розмірі 50000,00 грн. Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 22 квітня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 25 травня 2022 року відповідач Державна казначейська служба України подала відзив на позов, в якому зазначила, що жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з позивачем і жодної шкоди позивачеві не завдала. Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Державна казначейська служба України не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Також відповідач зазначає, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювана шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо бездіяльності, незаконності дій слідчих органів, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду. 01 червня 2022 року відповідач Головне управління Національної поліції в Київській області подало відзив на позов, в якому зазначає, що з матеріалів справи встановлено, при складанні протоколу працівник поліції діяв у межах наданих повноважень відповідно до ст. 255 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію». Доказів неправомірності дій працівників поліції та/або їх винних дій суду не надано. Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача працівник поліції діяв у межах наданих повноважень відповідно до ст. 255 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання його дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності. Відповідач зазначає, що як у постанові судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2020 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 122-4 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та в постанові судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2020 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 122-4 КУпАП, відсутні висновки про встановлення факту неправомірності дій працівників поліції. Заявлена позивачем до стягнення суми матеріальної шкоди являє собою дохід, який позивач міг би отримати від надання послуг, однак позивачем не враховано витрати на вказані послуги, тобто вказані розрахунки завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди є суто теоретичними та побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу. Відтак, позивачем не враховано можливі понесені ним витрати на надання послуг з перевезення до яких можна віднести, зокрема - витрати бензин, витрати на прибирання (дезінфікування) транспортного засобу податки ремонт та технічний огляд транспортного засобу та інші витрати, що позивач поніс при виконанні договорів. Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 07 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 18 листопада 2022 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд прийшов до таких висновків. 23 вересня 2020 року відносно [PERSON] інспектором Броварського ВП ГУНП в Київській області Шкрабак М.В. було складено два протоколи про адміністративне правопорушення, зокрема: протокол серія ДПР 18 № 434060 про порушення мною п. 10.1. п. 10.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП та протокол серія ДПР 18 № 434236 про порушення мною п. 2.10 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. Зі змісту протоколу серії ДПР18№ 434060 від 23 вересня 2020 року вбачається, що 01 серпня 2020 року о 14 год. 30 хв. у м. Бровари на перехресті вулиць Я. Мудрого та Гоголя, гр. [PERSON] , керуючи транспортним засобом автобусом марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Я.Мудрого у напрямку м. Київ, здійснив зміну напрямку руху перестроювання, а саме поворот праворуч на вул. Гоголя, не переконався, що це буде безпечним та проїжджаючи перехрестя, не надав дорогу пішоходу, який рухався на самокаті з права на ліво відносно руху транспортного засобу, та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який у результаті ДТП отримав тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 434236 від 23 вересня 2020 року, [PERSON] близько 14 години 30 хвилин 01 серпня 2020 року, керуючи автобусом марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Гоголя в м. Бровари Київської області, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та перемістив транспортний засіб. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2. 10 А Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. 01 серпня 2020 року слідчим СВ Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Шаповалом О.В. було проведено огляд та вилучено належний мені на праві приватної власності автобус марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , який в цей же день було примусово поміщено на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів, що підтверджується матеріалами справи. Крім цього, 01 серпня 2020 слідчим вилучено у [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автобуса марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , і посвідчення водія на його ім`я. За транспортування автобуса марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів, [PERSON] оплатити послуги евакуатора в сумі 5500.0 грн., що підтверджується квитанцією № 000045 від 01 серпня 2020 року ПП [PERSON] . Після 01 серпня 2020 року [PERSON] неодноразово звертався в письмовій формі до уповноважених службових осіб Броварського ВП ГУНП в Київській області із заявами про порушення його прав, про порушення Конституції і Законів України та із вимогами негайно повернути йому вилучений транспортний засіб і посвідчення водія або видати тимчасовий талон на право керування транспортними засобами (заяви від 18 серпня 2020 року, від 03 вересня 2020 року). До 23 вересня 2020 року працівники поліції Броварського ВП ГУНП в Київській області жодної процесуальної дії щодо [PERSON] не проводили, документи не складали і вилучений транспортний та вилучені документи не повертали, доказів протилежного в матеріалах справи не міститься. 23 вересня 2020 року інспектором Броварського ВП ГУНП в Київській області Шкрабак М.В. [PERSON]. видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Крім цього, 23 вересня 2020 року [PERSON] видано дозвіл на отримання із майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів вилученого 01 серпня 2020 року автобуса марки «SETRA S 315ND» державний номерний знак [NUMBER] . Належний [PERSON] транспортний засіб отримано останнім лише 23 вересня 2020 року. За охорону і зберігання на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів [PERSON] оплачено послуги щодо охорони автобуса в сумі 3880.0 грн, що підтверджується товарним чеком № 9990 від 23 вересня 2020 року, виданого ТОВ «Бум Бир». 23 листопада 2020 року за результатами розгляду Броварським міськрайонним судом Київської області протоколу ДПР 18 № 434060 про порушення п. 10.1. п. 10.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, у справі № 361/6088/20 винесено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. 10 грудня 2020 року за результатами розгляду Броварським міськрайонним судом Київської області протоколу ДПР 18 № 434236 про порушення п. 2.10 Правил порожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП, у справі № 361/6958/20 винесено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Статті 265-1, 265-2 КУпАП чітко визначають порядок та підстави тимчасового затримання транспортних засобів та порядок тимчасового вилучення посвідчення водія і видання тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами. Відповідно до частини першої статті 265-1 КУпАП визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно до статті 265-2 КУпАП визначено, що тимчасове затримання транспортного засобу можливо лише за певні види адміністративних правопорушень. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. З матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції Броварського ВП ГУНП в Київській області порушено вказані норми закону, так як акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу не складався, тимчасовий талон вчасно не видавався, а тому є підстави вважати, що у працівників поліції були відсутні підстави вилучати у [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія і не видавати тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, в порядку та на підставах визначених КУпАП. Оскільки 01 серпня 2020 року слідчим було проведено огляд належного позивачу на праві приватної власності автобуса марки «SETRA S 315ND» державний номерний знак [NUMBER] , який того ж дня було поміщено на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів при Броварському ВП ГУНП в Київській області, про що було складено протокол, є підстави стверджувати, що автобус марки ««SETRA S 315ND» державний номерний знак [NUMBER] , був вилучений на підставі норм КПК України. Відповідно до частини 1, 2 статті 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володіти яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 168 КПК України тимчасове вилучення майна, окрім іншого, може здійснюватися під час огляду. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт. Відповідно до частини 1 статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту. Згідно частини 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції не зверталися до суду із клопотанням про арешт вилученого у [PERSON] майна і слідчим суддею арешт на майно не накладався. Згідно положень КПК України якщо слідчий на наступний день після тимчасового вилучення майна не звернувся до суду із клопотання про його арешт, то за імперативною нормою КПК України таке майно має бути негайно повернуто особі, у якої воно було вилучено. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, окрім іншого, полягає: у фізичному Голю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені нормами статей 1173, 1174 ЦК України. Частиною першою статті 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до статтей 1173-1175 ЦК України така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб), і у таких справах суд, по-перше, має встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, встановити, чи порушуються суб`єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності (пункт 6 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»). Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (частина третя статті 19 Закону України «Про Національну поліцію»). Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно із частинами п?ятою, шостою статті 43 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто, чинним законодавством чітко визначено перелік підстав відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1166, 1167, 1173 ЦК України. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19). У відповідності до договорів, укладених 21 липня 2020 року та 27 липня 2020 току між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ТОВ «Бюро подорожей та екскурсій «Навколо світу» і з ТОВ «Універсал Тревел Груп», [PERSON] на автобусі марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , мав здійснити перевезення пасажирів і багажу з м. Києва в Карпати (Івано-Франківська та Закарпатська області) і назад у м. Київ за що мав отримати відповідні кошти. Так, згідно договорів від 21 липня 2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Бюро подорожей та екскурсій «Навколо світу» в період часу з 09 серпня 2020 року по 16 серпня 2020 року та з 16 серпня 2020 року по 23 серпня 2020 року, [PERSON] на належному йому автобусі марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] мав здійснити два маршрути з перевезення груп туристів з м. Києва до с. Ясиня, Закарпатської області і в зворотньому напрямку, за що мав отримати оплату по 50 000,00 грн. за кожен маршрут, тобто 100000, 00 грн. Згідно договорів: № 01/07; № 02/07; № 03/07 та № 04/07, укладених 27 вересня 2020 року з ТОВ Універсал Тревел Груп» в період часу з 27 серпня 2020 року по 21 вересня 2020 року [PERSON] на належному йому автобусі марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , мав здійснити чотири маршрути з перевезення груп пасажирів (учасників конференції) з м. Києва до м. Яремче - м. Ворохта - м. Берегово і в зворотньому напрямку (до м. Києва), за що мав отримати оплату по 32 000,00 грн. за кожен маршрут (перевезення), тобто отримати 128 000.00 грн. Зважаючи, що працівниками поліції Броварського ВП ГУНГІ в Київській області 01 серпня 2020 року було вилучено і до 23 вересня 2020 року безпідставно не повернуто автобус марки «SETRA S 315ND», державний номер [NUMBER] , вилучено технічний паспорт на цей транспортний засіб, а також вилучено посвідчення водія без видання тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, позивач [PERSON] не зміг виконати свої зобов`язання за вказаними договорами та не зміг отримати кошти в загальній сумі 228 000,00 грн. Вказана сума коштів є збитками, яких позивач зазнав від протиправних дій щодо нього працівників поліції Броварського ВП ЕУНП в Київській області, а тому підлягає стягненню з відповідача на його користь. Крім того, стягненню з відповідача підлягають витрати за послуги евакуатора з транспортування 01 серпня 2020 року автобуса на майданчик для тимчасового тримання транспортних засобів в розмірі 5500,00 грн та за послуги з охорони під час перебування транспортного засобу на майданчику для тимчасового тримання транспортних засобів в розмірі 3880,00 грн, що в загальному розмірі складає 9 380,0 грн. Також суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн є співмірним завданим позивачу душевним стражданням, вимушеному безробіттю та емоційному напруженню, а тому також підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved