Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь розрахункові кошти в сумі 58 972, 12 коп, в тому числі інфляційні збитки в сумі 10 754, 12 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що він з 22.01.2019 працював на посаді провідного юрисконсульта Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс". 27.09.2021 його було звільнено з посади за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, про що як зазначено у трудовій книжці було видано наказ №551-3В від 27.09.2021. При звільненні остаточний розрахунок з ним не проведений, належні при звільненні кошти не виплачені. 13.10.2021 йому було вручено під підпис трудову книжку та надано розрахунковий лист, згідно якого заборгованість відповідача перед ним становить 48 218, 20 грн. З урахування інфляційних збитків загальну сума боргу становить 58 972, 12 коп. Законодавством покладено на ТОВ «Прикарпатзахідтанс» обов`язок провести з позивачем у разі його звільнення повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать. У звязку з цим звертається до суду. Ухвалою від 22 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, судом встановлено таке. 22.01.2019 позивача було прийнято на посаду провідного юрисконсульта Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс", про що свідчить запис № 17 трудової книжки [PERSON] . Наказом ТОВ «Прикарпатзахідтранс» №551-3В від 27.09.2021, [PERSON] звільнено з посади за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, що стверджується записом №18 трудової книжки позивача. З оглянутого судом розрахункового листа судом встановлено, що позивачу нарахована сума, належна до виплати у розмірі 48 218, 20 грн., яка складається з вихідної допомоги в сумі 14 095, 63 грн.; оплати погодинного простою (не з вини працівника) в сумі 3 831, 02 грн.; компенсації відпустки з резерва в сумі 21 398, 85 грн; боргу організації на початок місяця в сумі 16 561, 17 грн, з яких проведено утримання на загальну суму 7 668, 47 грн. Станом на 24.11.2022 у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За нормами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач трудову книжку отримав 13.10.2021. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаної обставин суду не надано. Згідно із ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування твердження позивача про наявну заборгованість щодо належних йому, як звільненому працівникові сум чи доказів про розмір такої заборгованості, позовна вимога щодо стягнення розрахункових коштів в сумі 48 218, 20 грн. підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення інфляційних збитків в сумі 10 754, 12 грн суд зазначає, що звертаючись з вимогою про стягнення інфляційних збитків позивач вказує, що згідно розрахунків з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки за період затримки виплати заробітної плати. Так, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим необхідно вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, статтями 549 - 552, 611, 625 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм права вказує на те, що стягнення інфляційних збитків входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року у справі № 296/1390/18 (провадження № 61-31178св18). Разом з тим, суд звертає увагу, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18) вказано: «непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тлумачення статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права». Вказані висновки також викладені у постанові Верховного суду від 15.04.2020 у справі №127/3821/18 (провадження № 61-10447ск19), від 06.05.2020 у справі №349/643/17( провадження № 61-11377св18у справі). Згідно положень ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За приписами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на викладене, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є кредитором стосовно позивача у цивільно-правових відносинах, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 10 754, 12 грн Крім того, щодо вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно зазначити, що відповідно до ст.117 КзПП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивача було звільнено у вересні 2021 року, а тому під час розрахунку середнього заробітку суд виходить з виплат за липень 2021 року та серпень 2021 року. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно із п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з отриманням вимог законодавства. Відповідно роз`ясненням, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З наданих позивачем відомостей з особистого кабінету веб-порталу Пенсійного Фонду України, судом встановлено, що позивачу в липні 2021 року ТОВ «Прикарпатзахідтранс» було нараховано заробітну плату в розмірі 8 542, 04 грн, у серпні 2021 року - 8 542, 02 грн, що разом становить 17 084, 06 грн. Кількість робочих днів у липні 2021 року становить 22, у серпні місяці - 21, разом - 43 робочих дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи складає 397,30 грн (17 084, 06 грн.: 43 робочі дні). Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 28.09.2021 (наступного дня після звільнення) до 24.11.2022 (день ухвалення рішення) становить 298. Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути 118 395, 40 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (298 робочі дні х 397,30 грн). За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992, 40 грн, від сплати якого позивач звільнений.

Outcome: partial