Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 10 квітня 2019 року в м. Дніпро на пр. Олександра Поля сталась дорожня-транспортна пригода за участю відповідача, який керував транспортним засобом - автомобілем «КРАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. Під час дорожньо-транспортної пригоди постраждали 12 автомобілів, серед яких і Peugeot, реєстраційний номер [NUMBER] належний [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року відповідача визнано винним у ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП задоволено частково, з КП «УРЕА» ДМР на користь позивача стягнуто 95466,46 грн. Вказана сума була сплачена [PERSON] в повному обсязі після оскарження рішення в апеляційному порядку. Під час апеляційного провадження у справі щодо [PERSON] позивачем було сплачено кошти за проведення судової автотоварознавчої експертизи, яка не була проведена, позивачу було повернуто частину сплачених за її проведення коштів, 1647,46 грн. за вивчення матеріалів для проведення експертизи установою не було повернуто. Враховуючи те, що позивач відшкодував за [PERSON] шкоду, яку він заподіяв своїми протиправними діями, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу 95466,46 грн. сплачених [PERSON] коштів у відшкодування шкоди, 269 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, 2363,87 грн. судового збору за перегляд рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська та 1647,46 грн. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи під час розгляду справи апеляційною інстанцією. Загальна сума, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 99746,79 грн. Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача суду було надано відзив в якому представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та зазначив, що відповідач на час ДТП перебував у трудових відносинах з позивачем та володів транспортним засобом правомірно. Дійсно діями відповідача, як працівника, заподіяна матеріальна шкода підприємству під час виконання трудових обов`язків. Підстави для повної матеріальної відповідальності відповідача відсутні, відшкодування завданої підприємству шкоди має відбуватись в порядку трудового законодавства, а не в порядку ст. 1191 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача - Онасенко О.М. позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві в уточненій редакції, просив його задовольнити, надав письмові пояснення по справі та в судовому засіданні наполягав, що при вирішенні даного позову суд має керуватись саме положеннями ЦК України, оскільки саме такий спосіб захисту своїх прав обрав позивач. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - адвокат Мулько А.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, які викладені у відзиві. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження к справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Зазначеною постановою встановлено, що 10 квітня 2019 року о 08 годині 45 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «КРАЗ», номерний знак [NUMBER] з причепом без назви, рухаючись по просп. Олександра Поля в районі електроопори № 39 в м. Дніпро своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, перед виїздом не перевірив технічний стан свого автомобіля та під час руху не контролював свій транспортний засіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілями «Пежо», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Део Ланос», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Мерседес Бенц», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Тойота Камрі», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Пежо», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Форд», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Міцубісі Паджеро», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Тойота Ленд Крузер», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Шкода Фабія», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Форд Сієра», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Шкода Фабія», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , автобус «БАЗ А079», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив п. 12.3, 2.3, а), б) Правил дорожнього руху та спричинив пошкодження зазначених транспортних засобів. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені частково, з Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] стягнуто компенсацію заподіяної майнової шкоди в сумі 85390,55 грн., компенсацію витрат з надання висновку авто товарознавця в сумі 2500 грн., компенсацію судових витрат у сумі 7575,91 грн., разом - 95466,46 грн. В задоволення решти позовних вимог відмовлено. Згідно платіжного доручення №5695 від 24 грудня 2020 року позивачем сплачено 2363,87 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2020. Згідно платіжного доручення №241 від 18 березня 2021 року позивачем сплачено 12355,92 грн. за послуги з проведення судової автотоварознавчої експертизи. Згідно платіжного доручення №14 від 20 серпня 2021 року Дніпропетровським НДІСЕ позивачу повернуто надлишок сплачених коштів за експертизу у сумі 10708,48 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року апеляційна скарга Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради залишена без задоволення, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року залишено без змін. Згідно платіжного доручення №1140 від 18 листопада 2021 року позивачем на користь Соборного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Дніпро) перераховано 95466,46 грн. Постановою державного виконавця Соборного ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Михайличенком Б.Е. від 22 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №67961308 з виконання виконавчого листа №203/2232/19 виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 24.11.2021 про стягнення з позивача на користь [PERSON] 95466,46 грн. Постановою державного виконавця від 22.12.2021 у ВП №67961308 визначено мінімальний розмір витрат виконавчого провадження у сумі 269 грн. Згідно платіжного доручення №1273 від 22 грудня 2021 року позивачем на користь Соборного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Дніпро) перераховано 269 грн. витрат виконавця у ВП №69961308. Постановою державного виконавця від 23.12.2021 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №203/2232/19 виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 24.11.2021 про стягнення з позивача на користь [PERSON] 95466,46 грн. закінчено у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу. Відповідно до п.8 наказу №89-к від 21.05.2019 відповідача [PERSON] , водія автотранспортних засобів автоколони, 21.05.2019 звільнено за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. Встановлені рішенням суду обставини щодо правомірного володіння транспортним засобом, виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків під час ДТП та його вини у вказаній ДТП, а також обставини розгляду та перегляду в апеляційному порядку питання відшкодування шкоди, завданої [PERSON] в результаті вказаної ДТП, що сталася з вини відповідача не підлягають доказуванню у даній справі. Представник позивача як на підставу позову посилався виключно на норми цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та права зворотної вимоги у зв`язку з її відшкодуванням за винну особу. Суд вважає доводи позивача необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю»поняття матеріальної відповідальності та категорія цивільно-майнової відповідальності не є тотожними. Матеріальна відповідальність працівника є інститутом трудового права, а майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. У зв`язку з чим щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником, норми цивільного законодавства не застосовуються. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ч.2 ст. 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Враховуючи, що під час ДТП відповідач виконував трудові обов`язки - був працівником КП «УРЕА`ДМР, норми цивільного законодавства щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, передбачені ст. 1191 ЦК України, до вказаних правовідносин не застосовуються, застосуванню підлягають саме норми трудового права. Такі висновки суду узгоджуються також з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 грудня 2019 року по справі №463/4040/15. Чинний КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності працівників: обмежену (статті 132, 133 КЗпП) й повну (стаття 134 КЗпП). Основним видом є обмежена матеріальна відповідальність працівників. Позивачем не наведено жодної підстави для застосування до правовідносин сторін положень ст.134 КЗпП України та повної матеріальної відповідальності [PERSON] . Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Виходячи зі змісту ст. 132 КЗпП України якщо шкода, що заподіяна працівником підприємству, перевищує середній місячний заробіток працівника, з останнього стягується лише сума, що дорівнює середньому місячному заробітку, а решта шкоди працівником не покривається. Доказів пред`явлення вимог до [PERSON] чи відшкодування ним шкоди у зв`язку з ДТП, яка сталася з його вини з підстав, визначених КЗпП України, суду не надано. В судовому засіданні представник позивача відмовився відповідати на питання суду щодо реалізації позивачем свого права на відшкодування шкоди з підстав, визначених КЗпП України. Позивач посилається на те, що відшкодував за [PERSON] шкоду, яку він заподіяв своїми протиправними діями, тому просить в порядку регресу, окрім шкоди завданої безпосередньо [PERSON] у розмірі 95 466,46 грн. також стягнути всі супутні витрати, пов`язані із встановленням розміру шкоди, завданої [PERSON] та її відшкодуванням у зв`язку з чим просив стягнути 99 746,79 грн. Суд вважає безпідставним включення до розміру шкоди сум: 2363,87 грн. судового збору за перегляд апеляційним судом рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, 1647,46 грн. за проведення експертизи в період перегляду справи щодо відшкодування шкоди за позовом [PERSON] апеляційною інстанцією та 269 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки такі витрати позивача не є шкодою, завданою працівником при виконанні трудових обов`язків, а є судовими витратами та витратами виконавчого провадження. Суд не надає оцінку факту сплати шкоди, завданій [PERSON] у розмірі 95 466,46 грн. у зв`язку з набуттям рішенням суду законної сили Соборному ВДВС - 18.11.2021 до відкриття виконавчого провадження - 22.12.2021. За встановлених обставин справи суд вважає, що розмір завданої [PERSON] в результаті ДТП що сталася з його вини шкоди, позивачем не визначався, хоча про підстави для відшкодування Комунальному підприємству «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради водієм автотранспортних засобів автоколони [PERSON] шкоди, завданої в результаті ДТП позивачу було відомо. Позивачем суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] має відповідати за завдану шкоду в більшому ніж його середній місячний заробіток розмірі, розмір середнього місячного заробітку відповідача не зазначений. Відомості про відшкодування відповідачем [PERSON] шкоди відсутні. Відповідно до вимог ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника до суду в питаннях стягнення з працівника завданої матеріальної шкоди, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Враховуючи, що про завдану шкоду позивачдізнався 25 травня 2020 року у зв`язку з визнанням його працівника - відповідача [PERSON] винним в ДТП, а до суду з даним позовом звернувся лише в квітні 2022 року, строк визначений ст.233 КЗпП України пройшов, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати завдану ним, як працівником шкоду. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач помиляється при тлумаченні норм права, які підлягають застосуванню до вказаних правовідносин сторін. За таких обставин, враховуючи, що право на визначення предмету та підстав позову надано позивачу, який зобов`язаний довести свої вимоги, суд в повному обсязі відмовляє в позові за безпідставністю. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed