Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме просив суд визнати [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщенням жилим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 97229233 від 13.09.2017 року. У вказаному житловому будинку зареєстрована, однак не проживає відповідачка [PERSON] . Зазначає, що остання є бувшою дружиною його сина, з лютого 2021 року вона у спірному житловому будинку не проживає, її особистих речей у будинку немає, комунальні платежі вона не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, перешкод в користуванні жилим приміщенням він, позивач, відповідачці не чинить. Самостійно знятися з реєстраційного обліку [PERSON] не бажає, що позбавляє його права повноцінно розпоряджатися належним йому майном. Враховуючи викладене просить суд задоволити його позовні вимоги. Представник позивача адвокат Євгеюк О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Вказав, що не заперечує, щодо ухвалення у справі заочного рішення. Вдповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву на адресу суду від відповідачів не надходив. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних, доказів та постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.09.2017 року № 1950, виданого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Скоропад В.В. (а.с.11), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №97229233 від 13.09.2017 року (а.с.12). Судом\~ встановлено, що в будинку по [ADDRESS] , власником якого є позивач, зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка є бувшою дружиною сина позивача, однак [PERSON] з 27.01.2021 року за вказаною адресою не проживає, що підтверджується довідками Виконавчого комітету Маломидського старостинського округу №5\~ за № 79 від 23.02.2022 року та № 126 від 06.05.2022 року (а.с. 15-16). Вказаний факт, також, підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які, кожен окремо, у своїх показах зазначили, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не проживає близько двох років. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає з 27.01.2021 року, тобто понад один рік без поважних причин. Сторони спільного господарства не ведуть, договору на користування житлом з власником будинку не укладали, відповідач участі в утриманні будинку не бере, а тому суд дійшов переконливого висновку про те, що відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Окрім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved