Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

у листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в кінці жовтня 2021 року він отримав поштовим відправленням постанову про відкриття виконавчого провадження № 63008057 від 10 вересня 2021 року та постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 6 травня 2021 року, винесені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. по примусовому виконанню виконавчого напису № 1965 від 24 червня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. Згідно вказаного виконавчого напису з нього на користь ТОВ «ФК Інвест Хауст» стягнуто заборгованість за період з 2 березня 2020 року по 5 червня 2020 року в розмірі 152509,34 грн., яка виникла по договору «Автопакет» № 295/ІІ/05/2007-840 від 9 листопада 2007 року, договору відступлення прав вимоги № GL2N79275_266ПВ від 2 березня 2020 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра». Вважає, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню в зв`язку з порушенням приватним нотаріусом Личуком Т.В. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами та чинного законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом. Зазначає, що приватний нотаріус вчинив напис не на нотаріально посвідченому договорі, не перевіривши безспірність заборгованості та поза межами трирічного строку з моменту виникнення права вимоги, який закінчився 26 жовтня 2013 року. Позивач просить суд виконавчий напис № 1965, вчинений 24 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК Інвест Хауст» заборгованість за період з 2 березня 2020 року по 5 червня 2020 року в розмірі 152509,34 грн, яка виникла по договору «Автопакет» № 295/ІІ/05/2007-840 від 9 листопада 2007 року та договору відступлення прав вимоги № GL2N79275_266ПВ від 2 березня 2020 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус», визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивач одночасно зі зверненням до суду з позовом подала заяву про витребування у ТОВ «ФК «Інвест Хаус» оригінал виконавчого напису № 1965 від 24 червня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. та Договору про відступлення прав вимоги № GL2N79275_266ПВ від 2 березня 2020 року (а.с. 15-16). 26 листопада 2021 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 35-36). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. Клопотання позивача про витребування доказів залишено без задоволення (а.с. 35-36). В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с 44-45). Позивач про причини неявки суд не повідомила. Відповідач ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про причини неявки представника суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, які не містять відзиву, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову, суд вважає, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 9 листопада 2007 року між ВАТ комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладений Договір «Автопакет» 295/ІІ/05/2007-840, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти у сумі 17161,78 дол. США на придбання транспортного засобу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,85% на рік (а.с. 18-24). Відповідно до копії заочного рішенням Голосіївського районного суду від 26 жовтня 2010 року (а.с. 12-14) по справі за позовом ВАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено; солідарно стягнуто на користь ВАТ «Комерційний банк «Надра» з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у сумі 153734,10 грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 1537,34 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду від 22 квітня 2013 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 26 жовтня 2010 року у цивільній справі за позовом ВАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; заочне рішення від 16 жовтня 2010 року по вказаній справі скасовано, справу призначено до розгляду (а.с. 10-11). 24 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1965 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 295/ІІ/05/2007-840 від 9 листопада 2007 року, укладеним між ним та ПАТ комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № GL2N79275_266ПВ від 2 березня 2020 року є ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Стягнення заборгованості проводиться за період з 02.03.2020 по 05.06.2020. Сума заборгованості складається з суми заборгованості за кредитом - 119283,22 грн.; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 32926,12 грн.; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» становить 152509,34 грн. (а.с. 28). 10 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., розглянувши заяву про примусове виконання вказаного виконавчого напису, відкрила виконавче провадження № 63008057 (а.с. 26-27). 6 травня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., розглянувши заяву стягувача винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 30-31). Звертаючись у суд з даним позовом [PERSON] зазначає, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки приватний нотаріус вчинив напис не на нотаріально посвідченому договорі, не перевіривши безспірність заборгованості та поза межами трирічного строку з моменту виникнення права вимоги. Відповідач, не надавши до суду відзиву, приведені в позові обставини не спростував. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вирішенні спору суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року по справі № 757/24703/18-ц, відповідно до якої для вчинення виконавчого напису нотаріусу слід надавати, серед інших документів, оригінал нотаріально посвідченого договору, згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24 червня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Отже, на момент вчинення приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що виконавчий напис про стягнення заборгованості вчинений з пропуском строку, в межах якого міг бути вчинений. Відповідно до кредитного договору № 295/ІІ/05/2007-840 від 9 листопада 2007 року термін погашення кредиту до 7 листопада 2014 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк звернувся із позовом до суду про стягнення боргу і заочним рішенням від 26 жовтня 2010 року позовні вимоги задоволено, тому змінився строк виконання зобов`язання і право вимоги у стягувача виникло 26 жовтня 2010 року, проте виконавчий напис був вчинений 24 червня 2020 року, тобто зі спливом трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Як зазначає позивач, він не отримував повідомлення про порушення основного зобов`язання, а відповідач, в свою чергу, не надав суду доказів зворотного. Також позивачу не було надіслано повідомлення про вчинення виконавчого напису, тобто нотаріусом не додержано належних вимог для вчинення виконавчого напису. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що позивач не отримував вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань. Слід звернути увагу на те, що не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису . Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З матеріалів справи слідує, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 1965 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). З наданої суду позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] заперечує безспірність сум заборгованості, що підлягають до стягнення за виконавчим написом. Зазначив, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис не перевіривши чи дійсно заборгованість є безспірною. За таких обставин, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач ТОВ «ФК Інвест Хауст», не подавши відзив на позов, не довів свого права стягувати заборгованість з позивача за укладеним з фінансовою установою договором, та саму суму заборгованості. Крім того, відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку при зверненні за вчиненням виконавчого напису, і твердження позивача в цій частині ним не спростовані. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчих написів, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак позов про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, знайшов своє підтвердження під час розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ФК Інвест Хауст» необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved