Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення розміру частки спадкодавця. Посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] 11.01.2006 року на підставі рішення 30 сесії ІV скликання Чернівецької міської ради від 24.02.2005 року №637 отримали Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . Вказане майно перебувало у спільній сумісності [PERSON] та [PERSON] без визначення часток. Позивачка зазначає, що вона є донькою [PERSON] . [INFO] матір позивачки [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно в тому числі і на спірну земельну ділянку. Позивач зазначає, що вона як спадкоємець звернулась до державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак 29.08.2022 року нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що не встановлена частка земельної ділянки, яка належить спадкодавцю, і що вчинення такої дії суперечить закону. Таким чином позивачці необхідно в судовому порядку визначити частку померлої матері оскільки за життя не була визначена її частка в даному нерухомому майні. Виходячи з того, що позивач не може прийняти спадщину після смерті своєї матері, не може оформити право на спадщину на земельну ділянку та отримати свідоцтво про право на спадщину на дану земельну ділянку, оскільки частки співвласників земельної ділянки не виділенні, то просить суд визначити розмір частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , за [PERSON] , яка померла [INFO] у розмір 53/100 частки. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26.09.2022 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 31.10.2022 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи по суті представник позивачки подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. До початку розгляду справи по суті відповідач подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку та Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] та померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] у віці 78-ми років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04.01.2017 року. Постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори Сапига К.І. від 29.08.2022 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, яка належить [PERSON] та померлій [PERSON] у зв`язку із тим, що не встановлена частка земельної ділянки, яка належить спадкодавцю, і що вчинення такої дії суперечить закону. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Частиною 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з іншим правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Як встановлено у судовому засіданні між позивачем та відповідачем відсутній спір про право. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частка кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними ( частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Окрім цього слід зазначити, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлою не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20). Отож враховуючи, що на момент ухвалення рішення [PERSON] померла, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 53/100 частки спірної земельної ділянки за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що відсутні законні підстави для визначення часток майна, що є у спільній сумісній власності. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed