Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказав, що з 15.11.2003 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу у них народилось двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. На початку 2019 року, внаслідок розбіжностей, які виникли в родині, вони з дружиною перестали проживати однією сім`єю. Старша донька, [PERSON] , залишилася проживати з відповідачем, а молодша донька, [PERSON] залишилася проживати з ним за адресою: [ADDRESS] . У грудні 2019 року, на час шкільних зимових канікул, позивач відправив свою молодшу дочку [PERSON] до своєї матері в [ADDRESS]. 31 грудня 2019 року, позивачу зателефонувала його мати та повідомила, що до них приїхали органи поліції з приводу заяви [PERSON] , в якій повідомляла, що він протягом тривалого часу здійснює насильницькі дії сексуального характеру відносно молодшої дочки - [PERSON] . Як з`ясовувалося пізніше, 31.12.2019 року до Нижньосірогодського відділення поліції Каховського відділу ГУНН в Херсонській області, надійшло повідомлення від оператора «102» м. Запоріжжя, з приводу звернення [PERSON] по факту здійснення позивачем дій сексуального характеру по відношенню до молодшої дочки - [PERSON] . Зі слів заявниці молодша донька - [PERSON] спілкувалась по телефону з старшою донькою - [PERSON] та повідомила, що її ґвалтує батько і те що, його друзі теж прийдуть та будуть її ґвалтувати. Заявниця має запис даних розмов та фоноскопічну експертизу голосів дочок. З вказаного приводу, матеріал за повідомленням та заявою [PERSON] було зареєстровано в ЄРДР №1201922302210000414 від 31.12.2019 року у Нижньосірогодському ВП Каховського ВП ГУНП в Херсонській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України. Через кілька днів, відповідач написала ще два звернення в Запорізьку місцеву прокуратуру №3, в яких знову звинуватила позивача в здійсненні насильницьких дій сексуального характеру відносно дочки [PERSON] . Відповідач, не дочекавшись результатів досудового розслідування за фактом поданої заяви та звернень, почала поширювати неперевірену, недоведену, а відповідно неправдиву інформацію про позивача та дочку [PERSON] серед наступних установ та закладів: Запорізького академічного ліцею № 23, в якому навчається дочка [PERSON] ; служби (управляння) у справах дітей відділу по Комунарському району; Запорізького міського центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді; КНП «Центр первинної медико-санітарної допомогти № 6». Оскільки позивача та дочку [PERSON] постійно відвідували та опитували вищевказані служби, позивач змушений був звернутися в органи поліції з відповідною заявою з проханням заборонити відповідачу поширювати неправдиву інформацію про нього та молодшу дочку до кінця офіційного розслідування відповідними органами поліції. Факт відвідування помешкання позивача де він проживає разом з донькою підтверджується двома актами обстеження житлово-побутових умов проживання. Перший акт умов проживання був складений 13.01.2020 року службою (управлінням) у справах дітей ЗМР, другий 16.01.2020 року членами комісії Запорізького академічного ліцею № 23. В ході проведення перевірки співробітником поліції було встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно розповсюджувала неправдиву інформацію у відношенні позивача та дочки [PERSON] . Органами поліції було встановлено, що дії відповідача підпадають під цивільно-правові відносини з приводу того, що вони принижують честь і гідність осіб. Позивачу було рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду в порядку цивільного судочинства. 12 травня 2020 року позивач отримав від Нижньосірогодського відділення поліції Каховського відділу ГУНП в Херсонській області постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.153 КК України. В процесі досудового розслідування відповідач жодного разу не з`явилася для надання свідчень з приводу її заяв і звернень, хоча численну кількість разів їй надсилали офіційні повістки. Відповідач не надав органам досудового розслідування фоноскопічну експертизу, яка би встановлювала належність голосів дочок на аудиозапису, на який [PERSON] посилалася у своїх численних зверненнях до органів поліції та прокуратури. В результаті поширення відповідачем інформації, яка принижує честь та гідність позивача та дочки, вони обидва отримали душевну, моральну травму. Відповідно до медичної довідки з «Вітацентр» від 03.03.2020 року позивачу був поставлений неврологічний діагноз «Тривожно-депресивний розлад, ситуаційна реакція» та призначено лікування антидепресантами. 02.02.2020 року дитячим центром «Гамма-плюс» [PERSON] поставлений неврологічний діагноз «Астено-невротичний синдром». 10.03.2020 року проведено психологічне дослідження психологом-психоаналітиком про стан дитини [PERSON] у зв`язку з ситуацією, яка склалася стосовно розповсюдження недостовірної інформації. Відповідно до Висновку психолога психоаналітика з`ясовано, що у [PERSON] , [INFO] виявлені ознаки, що вкачують на пережиту психотравмуючу ситуацію в результаті розповсюдження недостовірної інформації про батька дівчини [PERSON] . З урахуванням викладеного, позивач просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, що порушує його права, ганьбить честь та гідність, поданому [PERSON] до Запорізького академічного ліцею № 23, Служби (управління) у справах дітей відділу по Комунарському району, Запорізького міського центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 з приводу звинувачення його у здійсненні насильницьких дій сексуального характеру відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Також просить стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою № 334/2651/20 від 09 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою № 334/2651/20 від 12 жовтня 2020 року закрито підтоговче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання. Ухвалою № 334/2651/20 від 08.02.2020 року витребувано від Нижньосірогозького відділення поліції Каховського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Херсонській області матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019230210000414 від 31.12.2019 року та від Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області - матеріали за заявою від гр. [PERSON] (матеріал СО № 1477 від 21.01.2020 року) прийнятої інспектором ювенальної превенції сектору превенції Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції Шматало С.В., як докази у справі. Нижньосірогозьким відділення поліції Каховського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Херсонській області вищевказана узвала суду не виконана. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бікбаєва О.М. заявлений позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у ньому. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Говіна Л.В. проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачка будь-якої інформації відносно позивача не поширювала, просили відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України., кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 15.11.2003 року Віділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Запоріжжя, актовий запис № 423. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Шлюбні відносини між сторонами були припинені на початку 2019 року. З тих пір вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Старша донька, [PERSON] залишилася проживати з матір`ю [PERSON] . Молодша донька, [PERSON] залишилася проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя № 333/343/20 від 18.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 01.10.2020 року № 505р встановлено [PERSON] порядок побачень з дитиною [PERSON] , [INFO] . У грудні 2019 року, під час шкільних зимових канікул, [PERSON] , [INFO] перебувала у своєї бабусі (матері позивача) в [ADDRESS]. 31.12.2019 року до Нижньосірогодського відділення поліції Каховського відділу ГУНН в Херсонській області, надійшло повідомлення від оператора «102» м. Запоріжжя, з приводу звернення [PERSON] по факту здійснення позивачем дій сексуального характеру по відношенню до молодшої дочки - [PERSON] . Зі слів заявниці молодша донька - [PERSON] спілкувалась по телефону з старшою донькою - [PERSON] та повідомила, що її ґвалтує батько і те що, його друзі теж прийдуть та будуть її ґвалтувати. Заявниця має запис даних розмов та фоноскопічну експертизу голосів дочок. З вказаного приводу, матеріал за повідомленням та заявою [PERSON] було зареєстровано в ЄРДР №1201922302210000414 від 31.12.2019 року у Нижньосірогодському ВП Каховського ВП ГУНП в Херсонській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України. Постановою від 12.05.2020 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019230210000414 від 31.12.2019 року закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.153 КК України. Підставою для звернення [PERSON] до органів поліції стало повідомлення від старшої доньки [PERSON] , яка спілкувалась з [PERSON] , з телефонного номеру [NUMBER] (власником якого є малолітня [PERSON] , [INFO] ) про те, що вона знаходиться в селі Херсонської області і її гвалтує батько і те, що його друзі прийдуть та будуть її ґвалтувати. Разом з тим, [PERSON] не телефонувала своїй сестрі [PERSON] та не спілкувалась з нею. В ході перевірки досудового розслідування було встановлено, що 28-29.12.2019 року неповнолітня [PERSON] , коли перебувала спільно зі своєю двоюрідною сестрою [PERSON] в якості забави телефонували на різні номери телефонів та жартували. Згодом [PERSON] попрохала подзвонити [PERSON] та представитись [PERSON] , її сестрою та повідомити, що її ґвалтує батько. Вона погодилась та зробила це. У зв`язку із проведенням службової перевірки органами поліції було витребувано з ЗНВК № 23 психолого-педагогічну характеристу на малолітню [PERSON] , [INFO]. 13.01.2020 року Відділом по Комунарському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради складени акт обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] від 13.01.2020 року. Суд не приймає до уваги свідчення свідків надані в судовому засіданні 03.06.2021 року, оскільки відбувся збій у роботі технічного засобу і звукозапис не відтворюється. Відповідач та її представник відмовились від допиту свідків, оскільки вони не можуть з`явитись до суду у зв`язку із оголошенням воєнного стану в України. Допитана в судовому засіданні 05.10.2022 року свідок [PERSON] пояснила, що вона знає сторін у даній справі з 2003 року, оскільки відповідачка працювала під її керівництвом на підприємстві. Також, вона є крещенною матір`ю [PERSON] . По справі знає, що на підприємство прийшов поліцейський та розповів про те, що сталось у сім`ї [PERSON] . Поліцейський сказав, що подзвонила їх донька [PERSON] матері в сказала, що батько її домогається. Поліцейський попросив характеристику на [PERSON] . Вона також прослуховувала запис бесіди матері та доньки. У подружжя [PERSON] були непорозуміння і вона намагалась примирити їх. Матеріалами справи встановлено, що відповідач тривалий час не має спілкування з молодшою донькою [PERSON] , а тому повідомлення стосовно дочки сприймала реально та намагалась вжити необхідних заходив щодо захисту інтересів малолітньої дочки [PERSON] . Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України). За змістом положень ст.ст. 270, 275, 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, які є недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист свого особистого немайнового права (гідності, честі, ділової репутації) від протиправних посягань інших осіб. Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, й у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять честі, гідності чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до абзацу 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відтак, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову. Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього. Однак, в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу про поширення відповідачем недостовірної інформації відносно нього хоча б одній особі у будь-який спосіб. Не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування позовних вимог. Їх доводи про вказані факти та події ґрунтуються лише на припущеннях позивача, які на його думку принижують його честь, гідність, ділову репутацію та завдають моральної шкоди. Відтак, судом не встановлено факту поширення відповідачем стосовно позивача недостовірної інформації, яка порочить його гідність, честь та ділову репутацію, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст.ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження приниження його честі, гідності чи ділової репутації, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди, яка є похідною вимогою від вимоги про визнання недостовірної інформації не підлягає задоволенню. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачем, а тому слід відмовити у задоволенні позову про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed