Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

08.08.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що на підставі Свідоцтва від 13.09.2009 року № 1338 він є власником майна, яке складається із: земельної ділянки для ведення садівництва, кадастровий номер 5123782000:02:001:0900, площею 0,0608 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 114,9 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В Свідоцтві зазначено, що раніше майно належало [PERSON] , який в свою чергу купив його у [PERSON] . Свідоцтво від 13.09.2009 року № 1338 посвідчено приватним нотаріусом на підставі Акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого Заступником начальника Овідіопольського районного управління юстиції Начальником відділу державної виконавчої служби 09.09.2009 року. Свідоцтво зареєстровано в Молодіжненській сільській раді 15.08.2011 року за № 249. В Овідіопольському РБТІ право власності зареєстровано не було. На підставі вищевказаного Свідоцтва позивач отримав Державний акт серія ЯМ № 216515 на право власності на земельну ділянку площею 0,0608 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 21.12.2012 року Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №512370001006923. 02.08.2022 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач випадково дізнався про наявність арешту та заборони відчуження на земельну ділянку, загальною площею 0,0608 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:001:0900, та накладення арешту на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Арешт та заборону відчуження на земельну ділянку було накладено Постановою про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження В-9/836, АВ № 971528, 31.09.2009, Другий Суворовський ВДВС ОМУЮ, [PERSON] , особа, майно якої обтяжуєься: [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 9448427. Арешт на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами було накладено Постановою від22.05.2017 року, номер 52666643, заступником начальника Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Захаровою Б.Ю., особа, майно якої обтяжуєься: [PERSON] , номер запису про обтяження 20514024. Таким чином, арешт у межах виконавчих проваджень було накладено після переходу до позивача права власності, на майно, власником якого вже тривалий час були не боржники, [PERSON] та [PERSON] , а позивач, [PERSON] . Існуючі обтяження перешкоджають позивачу зареєструвати у передбаченому законом порядку своє законно набуте право власності на садовий будинок та розпорядитися належним йому нерухомим майном (садовим будинком та земельною ділянкою), для захисту своїх прав позивач змушений звернутися до суду із цим позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності (зняття арешту). В судове засідання позивач не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва від 13.09.2009 року № 1338 є власником майна, яке складається із: земельної ділянки, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер 5123782000:02:001:0900, площею 0,0608 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 114,9 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В Свідоцтві зазначено, що раніше майно належало [PERSON] , який в свою чергу купив його у [PERSON] . Свідоцтво від 13.09.2009 року № 1338 посвідчено Вінницьким Б.В., приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області, на підставі Акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого Заступником начальника Овідіопольського районного управління юстиції Начальником відділу державної виконавчої служби 09.09.2009 року. Свідоцтво зареєстровано в Молодіжненській сільській раді 15.08.2011 року за № 249. В Овідіопольському РБТІ право власності зареєстровано не було. На підставі вищевказаного Свідоцтва позивач отримав Державний акт серія ЯМ № 216515 на право власності на земельну ділянку площею 0,0608 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва. 21.12.2012 року Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №512370001006923. Відповідно до інформаці їз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.08.2022 року, наявні арешт та заборона відчуження на земельну ділянку, загальною площею 0,0608 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:001:0900, та накладено арешт на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Арешт та заборону відчуження на земельну ділянку було накладено Постановою про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження В-9/836, АВ № 971528, 31.09.2009, Другий Суворовський ВДВС ОМУЮ, [PERSON] , особа, майно якої обтяжуєься: [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 9448427. Арешт на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами було накладено Постановою від 22.05.2017 року, номер 52666643, заступником начальника Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Захаровою Б.Ю., особа, майно якої обтяжуєься: [PERSON] , номер запису про обтяження 20514024. Таким чином, арешт у межах виконавчих проваджень було накладено після переходу до позивача права власності, на майно, власником якого вже тривалий час були не боржники, [PERSON] та [PERSON] , а позивач, [PERSON] . У відповідності до п.6.4 розділу ІV Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27.10.99 N 68/5, на підставі акту про проведені прилюдні торги нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Згідно з ч.3 ст.334 ЦК України (в редакції станом на отримання позивачем Свідоцтва про право власності на будинок) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», 1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав (ч.1 п.6 Закону). Отже, існуючі обтяження перешкоджають позивачу зареєструвати у передбаченому законом порядку своє право власності на садовий будинок та розпорядитися належним йому нерухомим майном (садовим будинком та земельною ділянкою). Згідно ч.1,2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, позивач наділений законом правом звернутися до суду із цим позовом. Згідно з\~частинами третьою\~ п`ятою\~статті 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» в\~разі виявлення\~порушення порядку\~накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу Державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (в тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку зі значним ступенем його зношення, пошкодження; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного в частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Із наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна на підставі постанови начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби може бути здійснено лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках виключно на підставі рішення суду. З відповіді Овідіопольського відділу державної виконавчої служби від 18.08.2022 року № 21.14-18305 на адвокатський запит вбачається, що у відділі на виконанні знаходилось виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-2519/08, виданого 26.06.2008 року Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» суми боргу 55\~551,74 грн., АСВП 52666643. В ході примусового виконання на майно боржника було накладено арешт. 21.03.2018 року виконавче провадження завершено згідно з п.7 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», яка не передбачає зняття арешту з майна боржника. Також вказується, що ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про про зняття з нього арешту. Відповіддю Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби від 10.08.2022 року № 46437 на адвокатський запит повідомлено, що перевіривши Автоматизовану систему виконавчих проваджень (АСВП) встановлено, що арешт накладено на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:001:0900, постановою В-9/836, АВ № 971528 від 31.09.2009, реєстраційний номер обтяження 9448427 неможливо ідентифікувати за яким виконавчим провадженням було накладено вищевказаний арешт, у зв`язку з тим, що термін зберігання архівних виконавчих проваджень становив 3 роки. Приписами ст.182 ЦК України передбачено, що обмеження прав власності на нерухомі речі, їх припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації припинення обмежень прав власності та інших речових прав на нерухомі речі є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відтак, [PERSON] немає іншої можливості зняти накладений на своє майно арешт, ніж звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, оскільки накладення арештів порушує права [PERSON] , позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved