Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

I. Стислий виклад позовної заяви 13 жовтня 2022 року Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області в інтересах [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги вмотивовані наступним чином. На обліку в Службі у справах дітей Миколаївської селищної ради знаходиться малолітній [PERSON] як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. Родина [PERSON] , яка є матір`ю дитини, перебуває під соціальним супроводом КУ «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх батьківських обов`язків. 10 жовтня 2022 року близько 10 години до служби у справах дітей надійшло телефонне повідомлення від фахівця із соціальної роботи комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради [PERSON] про те, що їй зателефонував мешканець с. Мукіївка [PERSON] та повідомив, що його співмешканка [PERSON] знаходиться під впливом наркотичних речовин і поводить себе агресивно. Виїхавши за місцем фактичного проживання родини, факт перебування [PERSON] в стані наркотичного сп`яніння був підтверджений. Крім того, будинок був сильно задимлений внаслідок розпалювання печі, яка мала явні пошкодження. Під час бесіди з начальником служби у справах дітей Миколаївської селищної ради [PERSON] , [PERSON] у присутності працівників поліції ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області повідомила, що впродовж року вживає наркотичні засоби. Напередодні ввечері вжила наркотичну речовину «Альфа». Задля збереження життя та здоров`я дитини, комісією було прийнято рішення про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері. Після цього дитина була доставлена в інфекційне відділення Сумської обласної дитячої клінічної лікарні з ознаками гострого респіраторного захворювання. 10 жовтня 2022 року [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто за невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей, а 11 жовтня 2022 року виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради прийнято рішення №241 про відібрання [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Крім того, службою у справах дітей Миколаївської селищної ради подано клопотання до органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради щодо прийняття рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , від якої відповідач відмовилася у пологовому будинку та надала згоду на її усиновлення. Посилаючись на викладені вище обставини, Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області просить відібрати у [PERSON] її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 19 жовтня 2022 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 14 листопада 2022 року. Відповідачу запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву (а. с. 25-26). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Представник позивача - Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області Демченко О.В. у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні не заперечує (а. с. 31-32). Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позовних вимог та ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні не заперечує (а. с. 30). Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідач позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами, У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). Згідно з наказом Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №33-ОД від 05 вересня 2022 року [PERSON] , [INFO] взято на облік, як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах (а. с. 13). З доповідної фахівця соціальної служби КУ «Центр надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради Биченко Т.І. від 11 жовтня 2022 року на ім`я начальника Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Демченко О.В. вбачається, що 10 жовтня 2022 року о 09 годині 55 хвилин надійшов телефонний дзвінок від мешканця с. Мукіївка Сумського району Сумської області [PERSON] , який повідомив, що його співмешканка [PERSON] знаходиться під впливом наркотичних речовин та поводить себе агресивно. Коли в цей же день о 10 годині 20 хвилин прибули за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] спала на брудному ліжку, була одягнена в брудний одяг, поряд з нею в кріслі сидів її малолітній син [PERSON] , [INFO] , який також був у брудному одязі. Розбудивши [PERSON] , фельдшер [PERSON] зафіксувала в неї розширення зіниць. Остання не розуміла, що відбувається навколо. Під час огляду хлопчика були виявлені ознаки ОР3, зокрема, червоне горло та поодинокий кашель. Мати [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , розпалювала грубу, внаслідок чого кімнати сильно задимилися. [PERSON] взяла сина на руки і вийшла на вулицю в тому, в чому вони були. Оскільки малолітній [PERSON] був без взуття та одягнений у легкий одяг, який не відповідав сезону, матері було наголошено одягнути сина в тепліший одяг, на що остання ніяк не відреагувала, сіла з дитиною на лавку під хатою і одразу почала палити, тримаючи сина на руках та прикриваючи його кофтиною, в яку була вдягнена сама. На зауваження не палити при дитині не відреагувала. На запитання, що курить, відповіла, що домашній табак. У цей час баба винесла верхній одяг для [PERSON] та її сина. Коли прибули начальник служби у справах дітей з поліцією, всі зайшли до будинку. В кімнатах було брудно, антисанітарія, речі розкидані, підлога брудна, постіль теж, занавіски на вікнах відсутні. На запитання, коли дитина їла, мати відповіла, що син о 10 годині прокинувся і ще нічого не їв. За словами матері, дитина пізно лягає та пізно встає. Під час бесіди, в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представників поліції, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що 09 жовтня 2022 року о 21 годині разом вживали наркотичний препарат «Альфа», який [PERSON] привіз до дому з м. Суми. Після цього малолітній [PERSON] був вилучений з сім?ї (а. с. 10). Згідно з доповідною зав. ПЗ с. Верхосулка КНП «АЗПСМ» [PERSON]. від 11 жовтня 2022 року, коли 10 жовтня 2022 року о 10 годині 20 хвилин прибули за адресою: [ADDRESS] , жінка спала. Поряд з нею на кріслі сидів її малолітній син, одягнутий у брудний одяг, який не відповідав сезону та погоді. Для з`ясування обставин, розбудили [PERSON] . Прокинувшись, жінка не відразу зрозуміла, що відбувається. На перший погляд вона була схвильована, але на поставлені запитання відповідала чітко. ЇЇ зіниці були дуже розширені. [PERSON] пояснила, що 09 жовтня 2022 року о 21 годині разом із співмешканцем [PERSON] вживала наркотичний препарат «Альфа». Від медичної допомоги жінка відмовилася, зазначивши, що почуває себе добре. Під час огляду у хлопчика були виявлені ознаки ОР3, червоне горло і поодинокий кашель (а. с. 11). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 10 жовтня 2022 року, остання підтвердила факт вживання нею 09 жовтня 2022 року наркотичної речовини «Альфа». Зазначила, що їй роз`яснено, що відносно неї буде подано позов до суду про відібрання сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав, проти чого вона не заперечує. Зобов`язалася припинити вживання наркотичних препаратів і створити безпечні та належні умови для свого сина (а. с. 12). З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 10 жовтня 2022 року вбачається, що на момент його складання [PERSON] , [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] і перебував під наглядом матері [PERSON] та її співмешканця, які знаходилися в стані наркотичного сп`яніння. Дитина не розмовляє, має занедбаний вигляд, зранку нічого не їла, в неї виявлені ознаки ГРЗ. Належні та безпечні умови проживання малолітньої дитини в будинку не створені. Подальше перебування дитини в сім`ї, створює небезпеку для її життя та здоров`я (а. с. 15-19). На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №241 від 11 жовтня 2022 року малолітнього [PERSON] , [INFO] відібрано від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та тимчасово влаштовано до КУ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» терміном до 9 місяців (а. с. 3). Згідно з довідкою-характеристикою Верхосульського старостату, [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] проживає у свого співмешканця [PERSON] з 08 червня 2021 року по даний час. Родину неодноразово обстежували за місцем проживання у зв`язку з постійними конфліктами. Сім`я періодично зловживає спиртними напоями. З [PERSON] неодноразово проводилися бесіди про належне виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина (а. с. 9). Відповідно до листа заступника начальника ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Лук`янова П. №9245 від 12 жовтня 2022 року, 10 жовтня 2022 року на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто за невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей (а. с. 14). Крім того, згідно з КНП СОР «Обласний клінічний пренатальний центр» від 31 січня 2022 року [PERSON] відмовилася забирати свою доньку, яка народилася [INFO] з пологового будинку у зв`язку з тяжким матеріальним становищем (а. с. 20). 06 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Бойко О.І. посвідчено заяву [PERSON] , якою остання надала згоду на усиновлення її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а. с. 21). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів, які залежно можуть відрізнятися від обставин відповідної справи. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18). Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Частиною першою статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 5 ст. 183 СК України зазначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. VІ. Висновки суду Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 1. Щодо позовних вимог про відібрання дитини У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] не піклується про свого малолітнього сина [PERSON] , не доглядає його, не строює належні умови проживання для його проживання, не піклується про здоров`я. Разом з цим, вона зловживає спиртними напоями та вживає наркотичні засоби, що створює загрозу для життя та здоров`я дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам малолітнього [PERSON] , спрямовані на захист його життя та здоров`я від небезпеки, на яку його наражає матір, та дають останній можливість переглянути свою поведінку, ставлення до дитини та виконання батьківських обов`язків, а відтак, підлягають задоволенню. 2. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач [PERSON] ніде не працює, при цьому є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров`я, а тому зобов`язана утримувати свою дитину в обсязі, необхідному та достатньому для її гармонійного розвитку. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати сина судом не встановлено. Таким чином, виходячи з засад виваженості, розумності і справедливості та меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. VІІ. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує наступне. У даній справі до відповідача заявлено дві позовних вимоги: немайнового характеру (про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав) та майнового характеру (про стягнення аліментів). За кожну з них справляється судовий збір у розмірі по 992 грн 40 коп., тобто разом1 984 грн 80 коп. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Відповідач позов визнала повністю до початку розгляду справи по суті, подавши суду відповідну письмову заяву (а. с. 30). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Частиною першою статті 141 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищенаведене, враховуючи, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради підлягають задоволенню в повному обсязі, а відповідач позов визнав у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, стягненню з [PERSON] в дохід держави підлягають 992 грн 40 коп судового збору та така ж сума компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved