Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та просять визнати за [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] право власності по 1/7 частині за кожним житлового будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою ВРУ від 17.07.2020 року №807-ІХ « Про утворення та ліквідацію районі» Городенківського) району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що випискою з інвентаризаційних матеріалів № 9805 від 28.07.2021 доводиться, що за архівними даними ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] не було зареєстровано. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що право власності на 4/7 житлового господарства по [ADDRESS] на підставі рішення Городенківського районного суду зареєстровано за відповідачем, право власності на 3/7 господарства не зареєстровано. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,2500 га, що доводиться рішенням Городенківського районного суду від 08.12.2021 року. У відповідності до технічного паспорта, виготовленого 30.07.2021 ОКП «Коломийське МБТІ» житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, літньої кухні, курника, дровітні, стодоли, стайні, навісу, вбиральні, криниці та огорожі. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 116960 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Згідно виписки з погосподарських книг с.Виноград житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , 1958 року побудови, обліковувалося як колгоспний двір. Головою господарства була [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , спадщину прийняла її донька [PERSON] , яка 07.04.2000 склала заповіт, яким розпорядила [PERSON] належне їй рухоме та нерухоме майно і цінні папери, а [PERSON] - земельний та майновий паї. Оскільки згідно по господарського обліку Виноградської сільської ради житлове господарство обліковувалося, як колгоспний двір без визначення часток його членів, то [PERSON] , успадкувала належні їй частки в судовому порядку. Зокрема, рішенням Городенківського районного суду від 08.12.2021 року, яке набрало законної сили, визначено, що «Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9805 від 28.07.2021. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкту нерухомого майна від 28.09.2021 року слідує, що відомості про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , відсутні". 3 копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено в 1958 році. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. Згідно копій витягів, виписок з погосподарських книг за 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, виданих Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради, суспільна група господарства по [ADDRESS] - колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1910 року народження; ??? [PERSON] , 1935 року народження; ??? [PERSON] , 1938 року народження; ??? [PERSON] , 1967 року народження; ??? [PERSON] , 1985 року народження; ??? [PERSON] , 1988 року народження; ??? [PERSON] , 1975 року народження. Всім више переліченим колишнім членам колгоспного двору, в тому числі і трьом позивачам на праві спільної часткової власності належало по 1/7 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судовим рішенням від 08.12.2021 року, яке набрало законної сили, визначено, що позивачам у справі, як колишнім членам колгоспного двору, на праві спільної часткової власності належить по 1/7 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресо: [ADDRESS] . Однак, через відсутність правовстановлюючого документа у позивачів на їхні частки, вони позбавлені можливості зареєструвати право власності на них та, відповідно, реалізовувати повноваження власників у повній мірі, через що вони змушені звернутись до суду. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивачка [PERSON] , у своїй заяві від 05.10.2022 просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач [PERSON] , 29.08.2022 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач [PERSON] , 29.08.2022 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивачі у заяві, поданій до суду 29.08.2022 разом із позовною заявою, просить підготовче засідання проводити без її участі та призначити справу до судового розгляду. Відповідачка [PERSON] , 30.08.2022 надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9805 від 28.07.2021. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, № 305031767 від 15.07.2022 слідує, на 4/7 частки житлового будинку по [ADDRESS] зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі рішення суду серія та номер 342/1157/21, виданого 08.12.2021 року Городенківським районним судом. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За житловим будинком, який розташований по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд в розмірі 0,2500 га, що стверджується копією довідки від 17.09.2021 року, виданої Виноградським старостинським округом та рішенням Городенківського районного суду у справі №342/1157/22. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено в 1958 році. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 552 від 01.09.2022, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 02.09.2022 становить - 116960 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Згідно копії довідки від 17.09.2021 року, виданої Виноградським старостинським округом та копій з погосподарських книг за 1991-1995 роки, суспільна група господарства по [ADDRESS] - колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства ???- [PERSON] ,\~1910\~р.н.;\~ [PERSON] , 1935 р.н.; ??? [PERSON] , 1938 р.н.; ??? [PERSON] , 1967 р.н.; ??? [PERSON] , 1985 р.н.; ??? [PERSON] , 1988 р.н.; ??? [PERSON] , 1975 р.н. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 08.12.2021 року встановлено, що всім вище переліченим колишнім членам колгоспного двору, в тому числі і трьом позивачам на праві спільної часткової власності належало по 1/7 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначеним рішенням за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на 4/7 частини зазначеного житлового будинку із надвірними спорудами. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1910 р.н., [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 1988 р.н., [PERSON] , 1935 р.н., [PERSON] , 1938 р.н., [PERSON] , 1975 р.н., що стверджується довідкою №2/203 від 17.09.2021, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві спільної часткової власності належало по 1/7 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачами в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття за кожним із позивачів права власності на 1/7 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню, при визнанні їх відповідачем. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 534, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved