Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

[PERSON] (далі «Позивач») звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківводоканал» (далі «Відповідач») про зняття арешту з\~ нерухомого майна. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні\~ обставини.\~ [INFO] у віці 61 рік помер батько Позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1824. Після його смерті відкрилась спадщина на все його майно, в тому числі на 1/3\~ частину квартири [ADDRESS] , яка належала покійному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1999 року\~ № [NUMBER] . Позивач являється\~ спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є дочкою\~ померлого. Однак, оформити спадщину належним чином, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину не представляється можливим, оскільки на спадкове майно накладено арешт. Оскільки, наявність вищезазначеного арешту перешкоджає Позивачу, як спадкоємцю в процедурі оформлення спадкових прав на нерухоме майно, за таких обставин була вимушена звернутися до суду та просила скасувати арешт з 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , накладений згідно постанови про арешт майна боржника від 30.06.2010 року АК №7167611, який було накладено Державною виконавчою службою в місті Біла Церква (правонаступник відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ), код ЄДРПОУ 34846021). 16.09.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.27-28). 14.11.2022 року Позивач в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 14.11.2022 року через канцелярію суду представник Позивача подала заяву про розгляд справи без участі Позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі щодо заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.38). 19.10.2022 року та 14.11.2022 року Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило (а.с.30, 37). В зв`язку з тим, що 14.11.2022 року сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Як убачається з копії свідоцтва про народження Позивача серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським гор.отдел ЗАГС Київської області, в графі батько зазначений [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1824, [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Після смерті батька Позивача відкрилась спадщина на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 20.12.1999 року (а.с.9). Однак, оформити спадщину належним чином, Позивачу не представляється можливим, оскільки, як убачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна\~ від 08.09.2022 року, на спадкове майно накладено арешт (а.с.12). Позивач звернулась до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області. Як убачається з відповіді від 05.01.2021 року № Г-5711- УГЛ, на вищезазначене звернення, що згідно інформації, наявної в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відомості про накладення арешту на майно [PERSON] в рамках здійснення вище перелічених виконавчих проваджень відсутні. Надати більш детальну інформацію по виконавчих проваджень не є можливим, оскільки останні знищені, Позивачу рекомендовано для зняття арешту звернутися до суду (а.с.16-17). Також судом встановлено, що на виконанні в Білоцерківському ДВС знаходилось виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-984, виданим Білоцерківським міськрайонним судом на підставі заочного рішення від 29.01.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь КП КОР «Білоцерківводоканал» борг в сумі 4 288,93 грн. (а.с.14). Дане виконавче провадження було закрито на підставі заяви стягувача в зв`язку з виконанням рішення, що підтверджується листом № 1-04/09-89 від 13.11.2020 року (а.с.15). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Як убачається із ст.41 Конституції України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, позовні вимоги про звільнення майна з під арешту є законними, обґрунтованими, Відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати Позивача у вигляді судового збору необхідно залишити за нею на підставі її заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved