Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй, на підставі договору дарування від 21.09.2020 року, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі є зареєстрованою її сестра [PERSON] , [INFO] , яка у квартирі не проживає понад п`ять років, не сплачує комунальні платежі, не бере участь в утриманні майна. Реєстрація відповідачки у квартирі зумовлює додаткові витрати на утримання квартири, зокрема сплату комунальних платежів. Окрім того, відповідач у відсутність позивачки навідується до її помешкання, конфліктує з їхньої матір`ю, чинити на неї тиск, створює нестерпні умови проживання, чим негативно впливає на її здоров`я. Такі конфлікти неодноразово залагоджували поліцейські наряди та проводили їх документування. А тому на підставі наведеного просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання в черговий раз не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою № 316203998 від 28.11.2022 року з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, копією договору дарування квартири від 21.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Новицькою О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 468, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Статтею 41 Конституції України та статтею першою Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Водночас, як вбачається з довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10.09.2020 року № 4028/18-21, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована також відповідач - [PERSON] , [INFO] . Також згідно наданих відповідачем документів судом встановлено, що між позивачкою та відповідачкою існують неприязні відносини. Зокрема, згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2021 року у справі № 308/11943/21, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в тому що, 03.10.2020 рок о 13 год. 40 хв. [PERSON] в [ADDRESS] вчинила домашнє насильство відносно своєї матері, а саме висловлювалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю [PERSON] . Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] неодноразово зверталися до поліції з заявами щодо конфліктних ситуацій між ними, в тому числі за участю чоловіка [PERSON] , що вбачається з відповіді Ужгородського РУП від 22.10.2021 року № 132 а/з/106/25-2021, наданої на адвокатський запит, та довідок про результати розгляду звернення [PERSON] від 11.09.2021 року, 15.09.2021 року, довідки про результати розгляду звернення [PERSON] від 15.09.2021 року. Також відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виносилися тимчасові заборонні приписи. Як убачається з вищевказаних довідок [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Реєстрація відповідачки у квартирі, що належить на праві власності позивачці, створює для позивача перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності будинком та обмежує її законні права власника. А тому враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, в такій зареєстрована, але не проживає тривалий час відповідач - [PERSON] , [INFO] , що обмежує законні права позивача щодо користування та розпорядження належною їй квартирою, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Outcome: approved