Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: встановити факт постійного проживання в Україні до 09.08.1988 року; встановити факт виїзду за кордон України на навчання з 01.09.1988 по 30.04.1993 року; встановити факт внесення напису «громадянин України» до паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року, оформленого на його ім`я. В обґрунтування пред`явленої заяви зазначив, що до 1988 року він постійно проживав і навчався у загальноосвітній школі в Україні. Після її закінчення 14.08.1988 року, він поїхав за межі України в м. Таганрог, де навчався на очному відділенні ВНЗ і який закінчив у 1993 році. Повернувшись додому, для визначення його належності до громадянства України, він особисто з`явився 02.03.1993 року в Лівадійський ОВС Ялтинського міськвиконкому Кримської області. Його заяву було розглянуто і задоволено. Представник МВС поставив відмітку про громадянство України у його дійсний паспорт [NUMBER] , що можуть підтвердити свідки. Влітку 1998 року, за ініціативою і внаслідок дій [PERSON] , начальника 1-го відділу Ростовського НДІ Радіозв`язку, де він працював, Ворошиловським ОВС м. Ростова-на-Дону у 1999 році у нього був вилучений та у 2001 році було знищено паспорт СРСР з відміткою про громадянство України. Клопотання-заяви про вихід з громадянства України він не писав. 15.08.2019 року він звертався до південного районного відділу ДМС в м. Кам`янське із заявою про питання громадянства України. Згідно із встановленим порядком його заяву було передано до ГУ ДМС у Дніпропетровській області. Із отриманих відповідей ГУ ДМС та ДМСУ, які надійшли на його електрону пошту стало зрозуміло: «Враховуючи факт Вашого проживання на території України до 24 серпня 1991 року ви, як громадянин Російської Федерації, маєте правові підстави для порушення клопотання про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року за умови підтвердження зазначеного факту проживання на території України відповідним судовим рішенням.», та «...органами внутрішніх справ України обліки внесення напису «громадянин України» до паспортів громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року не велися, а провести перевірку внесення напису «громадянин України» до паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року, оформленого на Ваше ім`я, на підставі інших документів не вбачається можливим у зв`язку з тимчасовою окупацією території Автономної Республіки Крим.». Ці ж доводи отримані ним з довідок з Криму у 2008 році та у 2009 році. Таким чином, з метою оформлення належності до громадянства України виникла необхідність у з`ясуванні зазначених фактів. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області Пополітов І.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Дунай Шкотівського району Приморського краю, СРСР. В 1988 році [PERSON] отримав атестат про повну середню освіту (а.с.23). З архівної довідки №474/5-75 від 14.03.2008 року вбачається, що [PERSON] навчався на денному відділенні Таганрогського радіотехнічного інституту ім. В.Д.Калмикова (ТРТІ) в період з 01.09.1988 року по 30.04.1993 року. В 1993 році на ім`я [PERSON] виданий диплом [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] за спеціальністю «Конструювання та технологія радіоелектронних засобів» (а.с.26), що також підтверджується копією довідки про термін навчання в південному федеральному університеті №203-3/10 від 30.08.2018 року (а.с.27-30). В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту постійного проживання та реєстрації [PERSON] на території України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. 27 березня 2001 року затверджено «Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», який відповідно до Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Відповідно до Розділу 1 п.1 Порядку для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Відповідно до розділу 2 п. 7 підп. а Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до розділу 2 п.8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно розділу 2 п.44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української PCP на момент набрання законної сиди вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Згідно з ч.1 ст.3, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з листа Відділу у Ворошиловському районі м. Ростова-на-Дону Управління Федеральної міграційної служби РФ по Ростовській області №8/452 від 14.02.2008 року, 04.06.1998 року ГУВД Ростовської області прийнято рішення №456/36 про відновлення [PERSON] в громадянстві РФ на підставі ст.20 ч.2 ФЗ РФ «Про громадянство РФ»-1991р. 25.05.1999 року в ПВО ОВД Ворошиловського району м. Ростова-на-Дону, на ім`я [PERSON] видано тимчасове посвідчення особи (в зв`язку з відсутністю бланків паспортів) форми-2П №2106 у зв`язку з набуттям громадянства РФ в обмін паспорту [NUMBER] виданого 10.02.1987р. Лівадійським ОВД Ялтинського РИК Кримської області з відміткою громадянства України (знищений по акту №9 у вересні 2001 р.). 22.02.2000р. ПВО ОВД Ворошиловського району м. Ростова-на-Дону документовано [PERSON] паспортом громадянина [NUMBER] (а.с.8). Листом Відділу адміністративної служби міліції (ВПРФО) вих. №12-0/2004 від 14.08.2009 року, [PERSON] було роз`яснено наступне: «особам, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року та визнані громадянами України згідно п.3 ст.3 Закону України «Про громадянство України», обмін паспортів колишнього СРСР зразка 1974р. на паспорт громадянина України здійснюється з урахуванням того, що в них є штамп «громадянин України», який внесений органами внутрішніх справ в паспорта зразка колишнього СРСР в період з 30.04.1992р. по 01.05.1995р. В травні 1995 року розпочався обмін паспортів громадянина України оформлених з використанням бланків паспортів громадянина СРСР зразка 1974 р., на паспорта громадянина України. [PERSON] 10.02.1987 р. Лівадійським ОВД Ялтинського РИК Кримської області був документований паспортом зразка колишнього [NUMBER] і тією ж датою зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 09.08.1988р. був виписаний з вищевказаної адреси в м. Таганрог. 05.01.1993р. [PERSON] прибув із м. Таганрога та зареєструвався по вищевказаній адресі в м. Ялта. 10.06.1997р. [PERSON] знявся з реєстрації, не обмінявши паспорт [NUMBER] на паспорт громадянина України. Так як паспорт колишнього [NUMBER] було здано при документуванні паспортом громадянина Росії та знищено по акту, згідно положень Закону, [PERSON] може підтвердити громадянство України на загальних підставах (а.с.21-22). На звернення [PERSON] , ГУ ДМС в Дніпропетровській області надало відповідь №1201.4.4-17416/12.2-19 від 30.08.2019 року з якої вбачається, що Постановою КМУ від 24.12.2004р. №1740 «Про внесення змін до постанови КМУ від 28.10.2004р. №1429» строк дії паспортів громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року було продовжено до 01.01.2005 року, тобто з цієї дати паспортні документи, видані з використанням бланків зразка 1974 року на території України вважаються недійсними. Крім того, [PERSON] до територіального підрозділу не був наданий паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з внесеною до нього відміткою про належність до громадянства України, а саме штампу «громадянин України». На теперішній час [PERSON] визначився з громадянством, та документований паспортом громадянина Російської Федерації, за яким в`їхав на територію України. Враховуючи факт проживання на території України до 24.08.1991 року, [PERSON] , як громадянин Російської Федерації, має правові підстави для порушення клопотання про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» 18.01.2001 року за умови підтвердження зазначеного факту проживання на території України відповідним судовим рішенням (а.с.16-17). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, не підтверджено, що заявник [PERSON] дійсно постійно проживав в Україні до серпня 1988 року та що до його паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року було внесено напис «громадянин України». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed