Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапська Надія Олександрівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та грошові кошти, що знаходяться на рахунках в Філіях Орджонікідзевського відділення Державного Ощадного банку України. 22 травня 2008 року спадкодавцем складено заповіт, згідно якого вона заповідала квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (Позивачу по справі), в рівних частках кожному. Грошові кошти, що знаходяться на рахунках в Філіях Орджонікідзевського відділення Державного Ощадного банку України заповідала [PERSON] , [INFO] . 18 серпня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапської Н.О. для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, нотаріус повідомила про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки Позивачем пропущено строк прийняття спадщини. Таким чином на даний момент позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, третій особі для подання пояснень щодо позову. Ухвалою суду від 29.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, подала відзив, у якому просить судвідмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Третя особа подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.12.2019 року Дніпровським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №1368. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло від 01.04.1998 року № 687, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2001 року та грошові кошти, що знаходяться на рахунках в Філіях Орджонікідзевського відділення Державного Ощадного банку України. 22 травня 2008 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Головатенко О.В., яким вона заповідала квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (позивачу по справі), в рівних частках кожному. Грошові кошти, що знаходяться на рахунках в Філіях Орджонікідзевського відділення Державного Ощадного банку України заповідала [PERSON] , [INFO] . 18 серпня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапської Н.О. для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, нотаріус повідомила про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем пропущено строк прийняття спадщини. Також, нотаріусом в листі № 322/01-16 від 18.08.2021 року зазначено, що спадкову справу після померлої [PERSON] не було заведено. Отже, спадкоємець за заповітом [PERSON] не звертався до нотаріуса у встановлені законом строки з приводу оформлення спадкових прав після померлої. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 48/05.2-38 від 26.08.2021 року, в якій зазначено, що перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис № 648 про смерть від 29.09.2020 року [PERSON] , [INFO] , складений Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Таким чином, інших спадкоємців після померлої [PERSON] , крім позивача, немає. Позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом. Позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка визначена окупованою територією, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року. Зазначене підтверджується копією паспорта позивача серії [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 08.12.1997 року; копією трудової книжки серії [NUMBER] , яка підтверджує, що позивач постійно працювала в Краснолуцькому районі Луганської області; копією Епікризу № 574, який підтверджує, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в медичному закладі ГУ «Краснолучская городская многопрофильная больница «Известий» у місті Красний Луч Луганської області. Статтею 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення праві свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Відповідно до ст. 5 вказаного Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Позивач не зверталася до нотаріуса за місцем свого проживання з метою складання заяви про прийняття спадщини для подальшого направлення її за місцем відкриття спадщини, оскільки ч.ч. 2, 3, 4 ст. 9 вищезазначеного Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 484/1626/20 (провадження № 61-18752св20) зроблено висновок, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи». У справі, що розглядається, зазначаючи про поважність причин пропуску встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини, позивач посилається на дві підстави: 1) ускладнене пересування й неможливість реалізації прав громадян України на тимчасово окупованій території Луганської області та 2) перебування на стаціонарному лікуванні і довготривала реабілітація після хвороби. Позивач неодноразово намагалася перетнути контрольні пункти в`їзду-виїзду з тимчасово окупованої території, але органи окупаційної влади не надали їй дозволу на виїзд. На підтвердження вказаних обставин вона не може надати належних письмових доказів. Разом з тим, чинним законодавством не визначено які саме документи можуть підтверджувати наявність перешкод на перетин контрольних пунктів в`їзду-виїзду з тимчасово окупованої території. Отже, позивач своєчасно спадщину не прийняла з об`єктивних причин, а саме, у зв`язку із перебуванням на тимчасово окупованій території протягом тривалого часу. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, (статті 1220, 1222 ЦК України). Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого мана. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади. На теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17, від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17, від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 17 жовтня 2018 у справі № 681/203/17-ц, Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вказана правова позиція підтримана і в постановах Верховного суду від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17, у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 756/9379/15-ц. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустила строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Крім того, суд вважає, що оскільки спадкова справа після померлої [PERSON] не відкривалася, спадщина ніким не прийнята, інші спадкоємці відсутні, заяв про відмову від спадщини позивач не подавала, спадщина не визнана судом відумерлою, в інший спосіб, крім як звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та відновити своє порушене право позивач не може. Таким чином, під час розгляду цієї справи знайшла своє підтвердження та обставина, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, виходячи з чого суд вважає за доцільне визначити їй додатковий строк на прийняття спадщини строком на три місяці з моменту набрання рішення законної сили. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приймаючи до уваги надання позивачем доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно та істотно перешкодили реалізації нею права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] через перебування на тимчасово окупованій території, приходить до висновку, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved