Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів\~на утримання\~дітей у\~твердій грошовій\~сумі та\~стягнення аліментів\~за минулий\~час, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем по справі [PERSON] зареєструвала шлюб 23.11.2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 95. Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 14.04.2015 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони по справі мають двох дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем і на утримання яких [PERSON] просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі , а саме по 10 472,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, але не більше як три роки, починаючи з 08.10.2017 року по 08.10.2020 року на загальну суму 753 984 грн. 15.06.2021 року позивачем подано до суду уточнення позовних вимог, де позивач просить з врахуванням відомостей, що надійшли від Головного управління ДПС у Сумській області щодо доходів на підставі визначення податкових зобов"язань по єдиному податку від підприємницької діяльності [PERSON] , стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 20 951.00 грн. на кожну дитину щомісячно , починаючи з 08.10.2020 року до досягнення повноліття кожним із дітей, з подальшою індексацією цього розміру аліментів відповідно до закону. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час , але не більше як три роки, починаючи з 08.10.2017 року по 08.10.2020 року на загальну суму 554590,00 грн. Позивач по справі в судове засідання не з"явилася, надавши до суду клопотання, яким просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача по справі уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснивши суду , що відповідач по справі є батьком дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем [PERSON] , яка самостійно не в змозі матеріально утримувати дітей. Оскільки відповідач по справі здійснює лікарську практику, має стабільні доходи, має всі можливості надавати матеріальну допомогу на утримання синів в указаному розмірі. Докази добровільної сплати аліментів представник позивача просить не враховувати, оскільки вони є добровільними, відповідач має мінливий дохід і тому суму сплати аліментів необхідно враховувати посилаючись на відповідь на запит від Головного управління ДПС щодо доходів відповідача. Тому позовні вимоги в стягненні аліментів в сумі 20951 грн. на кожну дитину та заборгованості по аліментах з 08.10.2017 року по 08.10.2020 року на суму 554590 грн. є обгрунтовані. Відповідач по справі в судове засідання не з"явився. Представник відповідача по справі в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив позов задовольнити частково, пояснивши суду, що для стягнення з відповідача заборгованості по аліментах за минулий час відсутні підстави, оскільки відповідач регулярно в межах своїх можливостей надає матеріальну допомогу на утримання синів. Позивачем не доведено факт ухилення відповідача від матеріального утримання дітей. Підрахунки позивача суперечать встановленій обставині, оскільки результати господарської діяльності відповідача в тому чи іншому періоді можуть суттєво відрізнятися, в тому числі мати як результат збитки. Застосована позивачем вибірковість щодо майнового стану відповідача (посилання на відомості за 2019 рік) не підтверджує на дату звернення з позовом до суду метеріального становища [PERSON] , що дозволив би йому сплачувати аліменти у розмірі, визначеному [PERSON] . Щодо визначеної позивачем суми аліментів на утримання дітей щомісячно, представник відповідача просить врахувати суд, що на даний час один із синів досяг повноліття. Відповідач надав докази утримання дітей за період з 2017 по 2022 рік включно. Відповідач добровільно виконуючи батьківський обов"язок щодо матеріального утримання дітей, протягом 2020 року до жовтня місяця включно перерахував на картковий рахунок сина [PERSON] 35713 грн. на утримання обох синів та витрати на придбання товарів та послуг для дітей 6736 грн. Таким чином, відповідач протягом 2020 року добровільно сплатив аліменти на утримання дітей в розмірі 42449 грн, тобто у розрахунку на кожну дитину в розмірі 2122,45 грн. щомісяця. Виконуючи свій моральний обов"язок, діючи в інтересах дітей, відповідач належним чином виконує обов"язки щодо матеріального забезпечення синів. Представник відповідача просить врахувати, що подаючи уточнену позовну заяву 15.06.2020 року [PERSON] вказала, що її позов надійшов і був зареєстрований 08.10.2020 року і з цього часу відповідач повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі по 20591,00 грн. на кожну дитину. Також позивач вказала за необхідне стягнути аліменти за минулий час в сумі 554590,00 грн. Тобто, позивач фактично збільшила розмір однієї позовної вимоги з 10472,00 грн. до 20591,00 грн. аліментів на кожну дитину щомісячно, а іншої зменшила з 753984,00 грн. до 554590,00 грн. аліментів за минулий час. Відповідач проти позову заперечив, подавши пояснення. Позов повинен розглядатися в межах редакції від 08.10.2020 року, оскільки позивачем та її представником не направлялися уточнення (додаткові пояснення) відповідачу, в матеріалах справи відсутні докази такого направлення. Крім того, позивач мала визначити один з двох способів виконання відповідачем обов"язку утримувати дітей: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Позивачем не доведено ухилення відповідача від сплати аліментів в період з 08.10.2017 року по 08.10.2020 року, а так само вжиття позивачем заходів для їх одержання в цей проміжок часу. Відповідач визнає свій обов"язок утримувати дітей й просить суд з врахуванням того, що один із синів досяг повноліття, стягувати аліменти на молодшу дитину в розмірі 3000,00 грн. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. \~ \~ \~ \~Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. \~ \~ \~ \~Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.11.2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 95. Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 14.04.2015 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони по справі мають двох дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких за рішенням суду встановлено разом з матір"ю. З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що син - [PERSON] , [INFO] на даний час досяг повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За правилами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час , але не більше як три роки, починаючи з 08.10.2017 року по 08.10.2020 року на загальну суму 554590,00 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. З матеріалів справи та наданого до матеріалів справи електронних доказів : компакт -дисків, що містять квитанції про сплату аліментів за 2017-2022 роки, вбачається, що відповідач окрім аліментів на утримання дітей, добровільно сплачених [PERSON] в 2020 році в розмірі 42449,00 грн., ним було сплачено у 2019 році грошовими коштами 17333 грн. на картковий рахунок сина [PERSON] , на картковий рахунок позивача 8048 грн., придбано товарів та послуг для дітей на суму 2375 грн. В 2018 році відповідач сплатив грошовими коштами 4070 грн. на картковий рахунок сина [PERSON] , на картковий рахунок позивача 3625 грн., придбано товарів та послуг для дітей на суму 6950 грн. Надання відповідачем допомоги дітям в грошовій формі суд розцінює, як добровільне виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, піклування про здоров`я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, оскільки обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а також кореспондується зі ст.180 СК України. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, позивачем не надано. Так суду не надано доказів того, що у зазначений позивачем період між сторонами виник спір з приводу надання матеріальної допомоги, взагалі не встановлено судом наявність домовленості між сторонами про надання такої допомоги, а також не надано суду доказів того, що відповідач ухилявся від добровільного утримання дітей. За таких підстав позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Також позивач просить з врахуванням відомостей, що надійшли від Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Сумській області щодо доходів на підставі визначення податкових зобов"язань по єдиному податку від підприємницької діяльності [PERSON] , стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 20 951.00 грн. на кожну дитину щомісячно , починаючи з 08.10.2020 року до досягнення повноліття кожним із дітей, з подальшою індексацією цього розміру аліментів відповідно до закону. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 50 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів , стаття 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , стаття 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дітей та вказує щомісячну суму аліментів в розмірі 20 951.00 грн. на кожну дитину, що суд вважає є завищеним з врахуванням поданих сторонами доказів і тому необхідним є стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів в твердій грошовій сумі по 10 000,00 грн. на кожного, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією цього розміру аліментів відповідно до закону. Крім того в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. Також суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial