Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з вищевказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15червня 2011 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано матеріальні збитки на суму 500\~000 гривень. Просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування за злочин майнову шкоду у розмірі 500\~000 грн. У поданому відзиві представник відповідача зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ « КБ Надра» є правонаступником особи потерпілого, також відсутні належні права у позивача на звернення до суду як правонаступника ПАТ «КБ Надра» в частині щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину. Окрім того, позивачем не доведено, що саме в такій редакції вказаний вирок суду набрав чинності, також позивач жодним чином не обґрунтовує суму нанесений матеріальних збитків від злочину саме у розмірі 500 гривень. Також у відомостях про відповідача позивач зазначає невірне місце проживання відповідача, що свідчить про те, що останній вводить в оману суд. Просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та підтримав позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві, окрім того, просила застосувати позовну давність. Суд, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.15 та п.8 і 9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдалашкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В силу з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15червня 2011 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Однак, із вказаного копії вказаного вироку не вбачається за можливе встановити чи набрав даний вирок законної сили в такій редакції. Окрім того, відповідно до наданого вироку потерпілим у вказаному кримінальному провадженні є ВАТ КБ «Надра», однак відсутні докази, що підтверджують, що саме ПАТ «КБ Надра» є правонаступником особи потерпілого. Також відповідно до Договору відступлення прав вимоги від 13.08.2020 року, укладеного між ПАТ «КБ Надра» та позивачем, передбачено перелік прав, які набуває новий кредитор, однак згідно положеннями договору відсутнє право вимоги належного виконання Боржником зобов`язання за основним договором як потерпілою стороною в справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину. Із абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи». Аналізвказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та іншихобставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивачем, не надано жодних належних та допустимих доказів спричинення йому матеріальної шкоди в розмірі 500 000 гривень, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Щодо строків позовної даності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суд і при розгляді в спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). Вирішуючи питання про застосування строків позовної даності, про що заявив відповідач, суд вважає, що відсутні підстави для застосування позовної давності, оскільки у задоволенні позову відмовлено по суті. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивач при первісному поданні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та в задоволені позовних вимог відмовлено судові витрати по справі відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed