Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Заявник звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт, що він є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за батьком [PERSON] , [INFO] , як за особою, що його потребує, відповідно до законодавства України. Заяву мотивує тим, що у зв`язку з воєнним станом, що оголошений в Україні, підтвердження факту здійснення постійного догляду йому необхідне для можливості його доведення в державних органах. На даний час він є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за [PERSON] .. Вказує, що сторонній догляд за [PERSON] здійснює саме він, а саме: постійно його доглядає, допомагає, купує необхідні ліки, продукти харчування, сплачує комунальні послуги. [PERSON] самостійно не пересувається, не може самостійно приймати їжу, одягатися та більшість часу він змушений лежати. Встановлення факту постійного догляду за [PERSON] заявнику потрібно для підтвердження факту здійснення постійного догляду в державних органах. Просить заяву задовольнити. В судове засідання заявник не з`явився, подав до суду заяву, в якій свої вимоги підтримав, справу просить слухати без його участі. Представник заінтересованої особи - Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. Представник Хустської міської ради подав заяву про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника, проти задоволення заяви не заперечують. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі заявника, представника зацікавленої особи, та у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Оглянувши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , відповідно до виписки з протоколу засідання лікарсько-консультаційної комісії № 135/4 від 18.08.2022р. потребує постійного стороннього догляду, оскільки хворіє на ряд хвороб, через що є нездатним до самообслуговування (а.с.10). Необхідність здійснення за [PERSON] постійного стороннього догляду підтверджується і висновком №135/4 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 18.08.2022 року (а.с.9). З акту обстеження житлово-побутових матеріальних умов проживання [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, який йому забезпечує син [PERSON] .. Тобто, даний факт не потребує підтвердження (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, зазначені в ч. 1 даної статті, а також інші, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" визначено, що обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами. Постійний сторонній догляд - вид догляду, яким забезпечуються інваліди із значно вираженою важкістю, функціональними порушеннями в організмі, зумовленими професійним захворюванням, травмою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати туалет, потребують допомоги при прогулянках тощо). Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальні послуги» чинники, що можуть зумовити складні життєві обставини: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; ґ) інвалідність. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У Постанові Пленуму ВС України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено вичерпний перелік заяв, які не можуть розглядатися судами, серед яких не вказано про факт здійснення догляду за інвалідом або за особою, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку. Отже, наведені норми діючого законодавства свідчать про те, що не існує заборони щодо встановлення судом факту, який має юридичне значення - факту здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, а тому заява [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved