Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якому позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 15 липня 2020 року. В зазначений квартирі зареєстрована та проживає дружина позивача [PERSON] , 1965 року народження. Також в квартирі зареєстрована, але фактично не проживає [PERSON] , 1981 року народження, донька колишнього наймача квартири. Згідно довідки про кількість зареєстрованих осіб, виданої КП «СЄЗ» в квартирі зареєстровано три особи. Реєстрація [PERSON] спричиняє для позивача суттєві незручності, оскільки порушує його право на власність, він позбавлений можливості вільно та на власний розсуд користуватися своєю власністю. [PERSON] відповідача ніколи не бачив, вона не з`являється за місцем реєстрації з дня купівлі ним квартири. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, це тягне за собою додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Реєстрація відповідача заважає позивачу в повному обсязі володіти, користуватися, розпоряджатися квартирою, у зв`язку з чим просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явися, звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, підтримує позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] , та є сусідкою родини позивача. Підтверджує, що відповідачка [PERSON] , яка є дочкою колишньої власниці квартири [ADDRESS] , з часу придбання позивачем квартири за зазначеною адресою не мешкає та не з`являється, свідок її не бачила. З`ясувавши позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу за р/№ 544, позивачу [PERSON] , [INFO] , належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №216388312 від 15 липня 2020 року. Згідно довідки КП «СЄЗ» від 08 лютого 2022 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] - власник, [PERSON] , 1965 р.н. - дружина, [PERSON] , 1981 р.н. - донька колишнього квартиронаймача. Проте, як вбачається з акту перевірки паспортного режиму КП «Служба єдиного замовника» від 08 лютого 2022 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28 квітня 2010 року. [PERSON] не проживає у даній квартирі з дня її купівлі. Відсутність гр. [PERSON] та її особистих речей в квартирі підтверджують свідки, що своїми підписами засвідчили сусіди [PERSON] , [PERSON] . Вказаними доказами підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] , з власної волі з 15 липня 2020 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначеної квартири. На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved