Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому вказує про те, що сторони є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги не надавав, позивач 27.03.2018 року отримала судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в сумі 1860 гривень, що дорівнює 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з 20.02.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. В подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 року заяву [PERSON] про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задоволено та судовий наказ № 336/851/18 від 27.03.2018 року скасовано. Оскільки за час з моменту видачі судового наказу по час його скасування, відповідач аліменти не сплачував, виконавче провадження наразі триває, а позивач не була обізнана ходом виконавчого провадження з виконання вищевказаного судового наказу, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти за минулий час з 20.02.2018 року по 25.02.2021 року на утримання обох дітей в сумі 50317,71 гривень. Ухвалою суду від 08.12.2021 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у наданий судом строк та станом на 14.11.2022 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвами про народження батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 27.03.2018 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в сумі 1860 гривень, що дорівнює 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з 20.02.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] вживались заходи щодо ініціювання примусового виконання судового наказу, що підтверджено наявними в матеріалах справи документами. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 року заяву [PERSON] про перегляд судового наказу у справі №336/851/18 пр. 2/336/114/2018 за нововиявленими обставинами задоволено та скасовано судовий наказ Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2018 року у справі №336/851/18 пр. 2/336/114/2018 за заявою [PERSON] до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей. Як вбачається з ухвали суду, підставою для перегляду за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу стало те, [PERSON] з січня 2018 року проживає із батьком, а надані заявником [PERSON] відомості щодо проживання доньки із нею не відповідають дійсності. Після скасування судового наказу [PERSON] до суду із вимогами про стягненя аліментів не зверталась. Позивачем також долучено до матеріалів справи акт від 22.03.2018 року депутату Широківської сільської ради [PERSON] та жителів с. Лукашеве щодо проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] позивача та її дітей. Інші документи, зокрема які стосуються опікунства [PERSON] над [PERSON] , судом не оцінюються, адже вони не мають значення для вирішення спору по суті. Суд критично оцінює наданий позивачем акт про фактичне проживання її та дітей від 22.03.2018 року, оскільки до повноважень депутатів не входить перевірка та встановлення факту проживання осіб, а особи, що підписали даний акт, не допитувались в судовому засіданні як свідки. При цьому відповідно до ухвали суду від 16.04.2020 року [PERSON] надавався акт про те, що [PERSON] фактично мешкає саме із батьком з січня 2018 року. При вирішенні спору суд керується наступним. Згідно з ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Як вказує ст. 191 ч. 2 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно зі ст. 194 ч. 1 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Підставою для стягнення аліментів є проживання дитини з одним з батьків та перебування дитини на утриманні саме цієї особи. Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] фактично проживала із позивачем та перебувала на її утриманні у період з лютого 2018 року до досягнення повноліття, тож підстав для стягнення аліментів на утримання [PERSON] не вбачається. Водночас [PERSON] , [INFO] , зареєстрований проживаючим за тією ж адресою, що і позивач [PERSON] . Відповідачем суду не надано доказів, які б спростовували те, що [PERSON] фактично мешкав та перебував на утриманні позивача. Позивачем вживались заходи щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] , що підтверджено документами з виконавчого провадження щодо виконання судового наказу, обов?язок же [PERSON] надавати кошти на утримання [PERSON] , який має статус дитини-інваліда відповідно до медичного висновку, визначений чинним законодавством, зокрема положеннями ст. 180 СК України, яка вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він надавав матеріальну підтримку [PERSON] та брав участь у забезпеченні останнього. Водночас сам факт звернення [PERSON] до суду для стягнення аліментів та подальше ініціювання примусового виконання рішення суду свідчить про ухилення [PERSON] від утримання сина. Доказів протилежного суду відповідачем надано не було. За таких обставин, суд вбачає підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] за період з 20.02.2018 року (з дня звернення [PERSON] із заявою про видачу судового наказу) до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає суму у 38296,63 гривні. Також з відповідача належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial