Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

18 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис № 58079 про стягнення з [PERSON] боргу на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в розмірі 15\~488 грн. 00 коп. по договору № 10001655785 від 22.02.2020 р. Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. було відкрито виконавче провадження № 69434654 із примусового виконання напису №58079. Сума заборгованості складає 15488,00 грн., в тому числі: -Прострочена заборгованість за сумою кредиту 6\~000 грн. -Прострочена заборгованість за відсотками 9\~438,00 грн. За вчинення виконавчого напису третьою особою на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плати з відповідача, в розмірі 50 грн., які підлягають стягненню з позивача, на користь відповідача. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки, укладений між стягувачем та позивачем кредитний договір № 10001655785 від 22 лютого 2020 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що передбачено п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року. Позивач вказує, що нараховані безпідставно відсотки є спірними нарахуваннями, а тому виконавчий напис підлягає скасуванню. З огляду на зазначене вище, позивач [PERSON] звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. 18 листопада 2022 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Чечельницької А.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог за позовною заявою позивача до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у наданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 15\~000 грн. 00 коп. є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, тому в цій частині судових витрат позивачу повинно бути відмовлено (а.с. 32-34). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 58079, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС», на підставі Договору факторингу № 11052021 від 11 травня 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 10001655785 від 22 лютого 2020 року,укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року включно. Загальна сума, що підлягає стягненню 15\~488 грн. 00 коп. (а.с. 12). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 22 грудня 2021 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 22 грудня 2021 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим № 58079 від 22 грудня 2021 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у позовній заяві зазначає, що ним були понесені витрати у розмірі 992 грн. 40 коп. (оплата судового збору за подання позовної заяви). Судом встановлено, що позивач поніс витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. за подання позовної заяви до суду (а.с. 9). З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Крім того, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 02 лютого 2022 року між адвокатом Хейнісом О.Г. та Ільченко В.Ю. було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с. 21-23). 13 жовтня 2022 року між адвокатом Хейнісом О.Г. та Ільченко В.Ю. було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про надання правової допомоги від 13 жовтня 2022 року, зі змісту якої вбачається, що сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг, передбачених п. 1 даної додаткової угоди становить 15\~000 грн. 00 коп. (фіксований розмір) (а.с. 24-25). Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру № 13/10/2022 від 13 жовтня 2022 року, позивачем було сплачено адвокату Хейнісу О.Г. 15\~000 грн. 00 коп., підстава: Договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2022 року (а.с. 26). За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/455/19. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Представником відповідача на адресу суду було надано відзив на позовну заяву, у якому зазначила про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 15\~000 грн. 00 коп. є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, з огляду на що просила суд в цій частині судових витрат позивачу відмовити. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved