Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , у якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позовної заяви та досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між сторонами 07.12.2007 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з осені 2014 року відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо сина. Вказує, що рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 13.01.2015 року, у справі №216/8777/14, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 23.04.2019 року у справі №210/6726/18, визначено місце проживання спільної дитини сторін разом з матір`ю. Також позивач зазначає, що відповідач з 06.08.2018 року перебуває у розшуку, а відповідно з осені 2014 року не виходить на зв`язок, не забезпечує та не спілкується з сином, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час слухання справи повідомлявся судом належним чином за місцем реєстрації. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст.280 ЦПК України та на підставі заяви позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 1019. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.01.2015 року, у справі №216/8777/14-ц, шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2019 року, у справі №210/6726/18, визначено місце проживання сина сторін разом з матір`ю. Відповідно до інформаційної довідки №691/22.09.2021 року, за підписами в.о. директора КЗШ-І-ІІІ ст №8 та класного керівника, за час навчання [PERSON] у КЗШ №9 батько [PERSON] на батьківські збори не приходив і дитину зі школи не забирав. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до спільної дитини, про що вказують [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , які склали відповідні заяви, що посвідчені нотаріально. Відповідно до листа №510аз/27/01/3-2021 року Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України, [PERSON] 1986 року народження, 21.08.2018 року оголошено у державний розшук за підозрою у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 та ч.4 ст.358 КК України. Станом на 21.12.2021 року зазначена особа перебуває у розшуку. Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сімї Голосіївської районної державної адміністрації від 16.02.2022 року №100-2095 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , є обгрунтованою та підлягає задоволенню. В той же час, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: 2618,00 грн (січень-червень), 2744,00 грн (липень-листопад), 2833,00 грн (грудень). Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, а також розмір витрат, які необхідно здійснити на малолітніх дітей відповідного віку щомісяця. Суд враховує, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків і такі зобов`язання щодо забезпечення життєдіяльності дитини та її гармонійного розвитку не можуть виникати лише у одного з батьків. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини сторін в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позовної заяви та досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що ця вимога позивача також підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved