Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім на Львівській 22» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач був власником жилого приміщення квартири [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 08.02.2010 року. 31.07.2017 року між ОСББ «Наш дім на Львівській 22» і ТОВ «Керуюча компанія з обслуговування житлового будинку», як Управитель було укладено договір №3 управління багатоквартирним будинком, відповідно до п.1.1 якого Об`єднання доручає, а Управитель зобов`язується здійснювати за рахунок внесків та інших платежів співвласників багатоквартирного будинку діяльність, спрямовану на забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, забезпечувати співвласникам можливість отримувати житлово-комунальні та інші послуги належної якості за обґрунтованими цінами та вчиняти інші дії , обумовлені Договором. Позивач зазначає, що між відповідачем [PERSON] та позивачем не було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, проте відповідач житлово-комунальними послугами фактично користується, за послуги не сплачує. Станом на січень 2021 року відповідач заборгував позивачу кошти за житлово-комунальні послуги у розмірі 41 450 грн 15 коп. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 41 450 грн 15 коп., судовий збір у розмірі 2 481,00 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою судді від 22.07.2022 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.20). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.22). Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї (а.с.21). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно якого, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що відповідач був власником жилого приміщення квартири [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 08.02.2010 року. (а.с.12) 31.07.2017 року між ОСББ «Наш дім на Львівській 22» і ТОВ «Керуюча компанія з обслуговування житлового будинку», як Управитель було укладено договір №3 управління багатоквартирним будинком, відповідно до п.1.1 якого Об`єднання доручає, а Управитель зобов`язується здійснювати за рахунок внесків та інших платежів співвласників багатоквартирного будинку діяльність, спрямовану на забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, забезпечувати співвласникам можливість отримувати житлово-комунальні та інші послуги належної якості за обґрунтованими цінами та вчиняти інші дії , обумовлені Договором. Позивач зазначає, що між відповідачем [PERSON] та позивачем не було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, проте відповідач житлово-комунальними послугами фактично користується, за послуги не сплачує. Станом на січень 2021 року відповідач заборгував позивачу кошти за житлово-комунальні послуги у розмірі 41 450 грн 15 коп. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 41 450 грн 15 коп., судовий збір у розмірі 2 481,00 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Як вбачається із матеріалів справи, протоколом №6 Зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень ОСББ «Наш дім на Львівській 22» від 11 березня 2019 року затверджено,що витрати на утримання 1 м2 площі складають 6 грн. 77 коп. зазначений тариф є чинним і на даний момент. Тарифи за послуги з передачі електричної енергії та послуги централізованого тепла та водопостачання встановлюються їх постачальником. ( а.с.14-16). Заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку розрахована шляхом множення площі квартири (88,00 м2) на актуальний на період, за який здійснюється розрахунок, тариф, затверджений Протоколом Загальних зборів. Відповідач договір про надання житлово-комунальних послуг з позивачем не уклав, проте житлово-комунальними послугами фактично користується, за послуги не сплачує. Станом на січень 2021 року відповідач заборгував позивачу кошти за житлово-комунальні послуги у розмірі 41 450 грн. 15 коп. Пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) є видом житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає, що відсутність між позивачем та відповідачем договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги, якими він користується. Статтею 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено,що одним із прав Об`єднання є право здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Статтею 17 Закону встановлено, що об`єднання має право: - вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; - звертатись до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Чинним законодавством України Об`єднанню надано універсальне право на звернення до суду з позовом до співвласника про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги незалежно від факту укладення договору про обслуговування із професійною обслуговуючою компанією. Як вбачається із практики ВССУ та ВСУ, відсутність договору не звільняє відповідача від обов`язку з оплати спожитих житлово-комунальних послуг. Аналізуючи аналогічну ситуацію, колегія суддів судової палати у цивільних справах ВССУ в ухвалі від 09.11.2016 року у справі №1238/8935/12 дійшла висновку, що із зазначених положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати комунальних послуг та внесків на утримання будинку і прибудинкової території на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім на Львівській 22» Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім на Львівській 22» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial