Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який заповів йому все своє майно. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. За [PERSON] він ввесь час доглядав, допомагав йому по господарству, тому той вирішив заповісти йому все своє майно. Позивач зазначає, що після смерті [PERSON] звернувся до нотаріуса з відповідною заявою на прийняття спадщини по заповіту. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів нотаріус відмовила йому у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині спадкування житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Зазначає, що вказаний житловий будинок раніше належав цивільній дружині спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . На випадок своєї смерті остання склала заповіт від 13.09.1979 року за реєстровим номером № 825, у якому все своє майно заповіла [PERSON] . Однак, останній спадкових прав на житловий будинок не оформляв. Проте ввесь час жив і помер у цьому будинку. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого спадкового майна та просить встановити факт прийняття спадщини шляхом управління та володіння спадковим майном [PERSON] після смерті в 2003 році [PERSON] в порядку ЦК України 1963 року та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок загальною площею 45,3 кв. м., позначений за планом літерою «А»; сарай, позначений за планом літерою «Б»; сарай, позначений за планом літерою «В»; літню кухню, позначену за планом літерою «Г», які є приналежними до цього житлового будинку, загальною вартістю 126 500, 00 грн, в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Лейбюк В.П. заявлені вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, який неодноразово повідомлявся і жодного разу не з`явився у судове засідання, за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши докази у своїй сукупності, суд приходить до висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Позовне провадження - вид провадження у судовому процесі, у якому розглядається спір двох сторін (позивача та відповідача), який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). За змістом стаття 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, у порядку окремого провадження, встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, то така справа розглядається у порядку позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим повторно Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 26.03.2021, актовий запис № 60. Згідно з матеріалами Інвентаризаційної справи № 1208 на будинок [ADDRESS] (а.с. 101-105) та Будинкової книги для прописки громадян, що проживають у зазначеному будинку, під час життя [PERSON] була постійно зареєстрована та проживала у цьому будинку, який збудовано ще у 1965 році. Однак, право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями за вказаною адресою не зареєструвала, про що свідчить виписка з інвентаризаційних матеріалів Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №68315 від 19.03.2021 (а.с. 26). 13.09.1979 року [PERSON] склала заповіт, який нотаріальної посвідчений нотаріусом Яремчанської державної нотаріальної контори Квас М.С., та зареєстрований в реєстрі під № 825. За змістом заповіту, остання заповіла все своє майно [PERSON] . Відповідно до положень статтей 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , а саме станом на 15.07.2003, для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з листа Яремчанської міської державної нотаріальної контори від 03.06.2021 № 195/02-14 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась. Позивач стверджує, що [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки був цивільним чоловіком [PERSON] , та з якою постійно проживав аж до її смерті. На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Позивач долучив до матеріалів справи фото, на яких [PERSON] та [PERSON] разом, а також постанову Інспекції Державного пожежного нагляду № 22 від 08.05.1972 про притягнення до адмінвідповідальності за порушення правил пожежної безпеки, з якої вбачається, що [PERSON] проживав у [ADDRESS] , тобто, у житловому будинку [PERSON] . Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов від 15.03.2021, [PERSON] з 1985 року до дня своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач у справі є його рідним братом. Він перебував у дуже теплих відносинах із [PERSON] . За життя був його опікуном. Оскільки не вистачало часу доглядати за дідусем, він попросив молодшого брата, Позивача у справі, допомагати останньому по господарству: косити, орати, садити картоплю, тощо. У [PERSON] дітей не було. Він жив зі своєю цивільною дружиною [PERSON] . Вони жили дуже довго, і були щасливі в шлюбі. Однак, дітей не було. Згодом [PERSON] захворіла, і [PERSON] був ввесь час поряд, доглядав її, жив з нею аж до смерті у її власному будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] продовжував там жити, і жив аж до своєї смерті, тобто до [INFO] . Як йому відомо, він успадкував після [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями. Там він ввесь час жив та вів господарство. Останні роки перед смертю Позивач доглядав за [PERSON] , а [PERSON] обіцяв заповісти все своє майно йому, що і зробив. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що була сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Останні проживали разом, однією сім`єю. Їй невідомо чи перебували вони у зареєстрованому шлюбі чи ні. Для мешканців села вони були як законні чоловік і дружина. Дітей у пари не було. Тому, [PERSON] взяв собі опікуном [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проживали у [ADDRESS] , це колишній номер будинку. Наскільки їй відомо, це був будинок [PERSON] . Час від часу вони йшли жити до [PERSON] , але в основному, останні проживали саме за цією адресою. Після смерті [PERSON] , [PERSON] надалі проживав у її будинку та вів господарство аж до дня смерті. Інших родичів, крім чоловіка [PERSON] , у [PERSON] не було. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що теж була сусідкою померлих [PERSON] та [PERSON] . Перебувала у хороших відносинах з ними та перебуває у добрих стосунках із Позивачем. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Жили у злагоді та любові. Наскільки вона пам`ятає, пара жила у будинку [PERSON] , який розташований у [ADDRESS] , на даний час № 63. Після смерті останньої, [PERSON] надалі продовжував жити за цією ж адресою аж до своєї смерті, вів господарство. Дітей сім`я не мала. Тому вони жили один для одного, у взаємній повазі та турботі. У абзаці другому пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначається, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Враховуючи все зазначене вище, Суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, яке заповіла йому [PERSON] , в тому числі житловими будинком з господарськими будівлями у [ADDRESS] (на даний час № 63), прийнявши у такий спосіб спадщину. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 09.09.2020, актовий запис № 69. За життя [PERSON] склав заповіт від 22.05.2020, який посвідчений секретарем виконкому Микуличинської сільської ради та зареєстрований в реєстрі під № 17. За змістом заповіту, останній заповів все своє майно [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 148/2020 вбачається, що 31.03.2021 позивач [PERSON] звернувся до Яремчанської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS] . Постановою від 31.03.2021 вих. №106/02-31 державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями 63 (колишній № 73) у місті Яремчі, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 86). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із статтею 1212 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене вище, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що [PERSON] прийняв спадщину, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, іншим шляхом оформити право власності неможливо. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Як пояснив у судовому засіданні позивач, 19.03.2021 року ним було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в Обласному комунальному підприємстві «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Згідно Звіту про експертну оцінку майна від 19.03.2021 року вартість житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] становить 126 500 грн. 00 коп. Отже, позивач є спадкоємцем по заповіту, але у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документа на нерухоме майно, право на яке не було зареєстроване у встановленому порядку померлою особою, що склала заповіт. Інших доказів, які б спростували доводи позову та висновок суду, в матеріалах справи відсутні. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963, ст. ст. 331, 1235-1236, 1268, 1297 ЦК України та

Outcome: approved