Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] 23.08.2022 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 520,83 євро щомісячно, починаючи з 23.08.2022 року до досягнення дитиною повнолітня. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею, в позасудовому порядку домовленості щодо надання аліментів на утримання спільної дитини з відповідачем не досягнуто, відповідач є працездатною особою, отримує достатню заробітну плату за кордоном та має змогу сплачувати аліменти належного рівня, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судовому засіданні адвокат Єфименко Н.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] пояснила, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач працює за фахом на суднах далекого плавання, отримує достатню заробітну плату за кордоном та має змогу сплачувати аліменти належного рівня, а саме у розмірі 520,83 євро щомісяця, достатнього для утримання дитини, розвитку її здібностей та забезпечення належного рівня проживання, просила її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому\~засіданні адвокат\~Янков І.Д.,\~який діє в інтересах відповідача [PERSON] пояснив, що відповідач постійно надає кошти на утримання доньки, про що позивачем не заперечується, більш того вона навіть підтверджує факт пересилання відповідачем в лютому місяці 2022 року їй коштів у розмірі 2948 євро, відповідач не згоден з розміром аліментів, які позивач просить суд стягнути з нього, оскільки крім доньки, в утриманні якої він приймає активну участь, також на його утриманні знаходиться його непрацездатна мати, яка є пенсіонеркою за віком, яка також потребує матеріальної допомоги. Також, на даний час з роботою відповідача все не так добре, як зазначає позивач та він отримує зовсім інші кошти. Відповідач згоден приймати участь у матеріальному утриманні його доньки до досягнення нею повноліття, але розмір цих аліментів повинен бути справедливим та не порушувати його права, тому згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони уклали шлюб 10 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №210. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №641. Станом на теперішній час спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні та підтверджується Довідкою №01-10/511 від 18.07.2022 року, яка видана селищною головою Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Чередниченко А. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 1\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідність до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Суд не погоджується з твердженнями позивачки щодо можливості сплати відповідачем аліментів на утримання дитини у розмірі 520,83 євро щомісячно, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує обставини, зазначені у статті 182 СК України, зокрема, наявність у відповідача на утриманні непрацездатної мати, відсутність доходів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, та приходить до висновку, що відповідач [PERSON] фактично спроможний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 23.08.2022 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму визначений для утримання дитини відповідного віку, стан здоров`я позивача, відповідача, стан здоров`я дитини, той факт, що відповідач спроможний сплачувати на утримання дитини аліменти в такому розмірі. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial