Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Смілянської міської ради та КНП «Смілянська міська лікарня» Смілянської міської ради до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої лікуванням потерпілого від злочину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] 06.11.2020 близько 18 год. 00 хв. керуючи автомобілем «Honda CR-V», реєстраційний № [NUMBER] , та рухаючись по вул. Незалежності в напрямку центру м. Сміла напроти будинковолодіння № 80-а, грубо порушив вимоги п.18.1 ПДР України (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), не був уважний та обережний, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відбувся наїзд його транспортного засобу на пішохода [PERSON] , яка здійснювала перехід дороги зліва на право за напрямком руху автомобіля. Дії відповідача було кваліфіковано як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 08.09.2021 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому крижі справа із забиттям правового стегна і гематомою його верхньої третини, перелому правої лонної кістки, перелому сідничних кісток з обох сторін та перелому правої ключиці із забиттям грудної клітки, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості. Крім того, потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку із раною на тім`яній області голови справа, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок отриманих травм [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Смілянська міська лікарня» в період з 06.11.2020 по 15.12.2020, тобто 39 ліжко-днів, та на її лікування було витрачено 58655 грн. з розрахунку вартості 1 ліжко-дня у розмірі 1564,34 грн. Оскільки спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень знаходиться у причинному зв`язку із порушенням водієм [PERSON] вимог п.18.1 ПДР України, з урахуванням того, що відповідач в добровільному порядку витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої [PERSON] не відшкодував, наявні підстави для звернення до суду із вказаним позовом. Ураховуючи наявність порушення інтересів держави та бездіяльність органів, до компетенції яких віднесені представницькі повноваження у даній сфері, наявні правові підстави для пред`явлення даного позову саме прокуратурою в межах повноважень, визначених ЗУ «Про прокуратуру» та ЦПК України. Ухвалою від 26 січня 2022 року суд визнав справу малозначною та постановив її розгляд проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. 17 травня 2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] , у якому він заперечує проти заявлених до нього позовних вимог та вказав, що він не може бути учасником вказаної цивільної справи, так як він не звертався за будь-якими послугами до КНП «Смілянська міська лікарня», не має уяви з якого та по який час надавались лікарнею послуги, кому вони надавались, їх вартість, регламент цін і перелік. Йому, також, не відомо чи скористались треті особи одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме медичним страхуванням. Просив врахувати, що на момент ДТП його відповідальність була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група». Копія страхового полісу була надана при оформленні ДТП, слідчому під час досудового розслідування, а також дочці потерпілої. Йому відомо, що в подальшому дочці потерпілої було надано консультацію щодо збору необхідних документів, квитанцій, рахунків, умов і термінів виплати по страховому випадку. Оскільки дорожньо-транспортна пригода за його участю є страховим випадком, враховуючи, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована, вважає, що всі витрати по лікуванню потерпілої повинна нести саме страхова компанія, в даному випадку ПАТ «СК «Українська страхова група». А тому, на його думку, він є неналежним відповідачем по справі. 20 травня 2022 року від Смілянської міської ради до суду надійшла відповідь на відзив, у якій міська рада зазначила, що підставами звернення до суду за захистом прав та інтересів закладу охорони здоров`я є відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування [PERSON] від злочину. Твердження відповідача про те, що він безпосередньо не звертався до закладу охорони здоров`я, на думку представника міської ради, є недоречним. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням обвинуваченого [PERSON] з потерпілим. Зазначена підстава для закриття провадження відноситься до нереабілітуючих, а отже не звільняє особу, яка вчинила злочин, від обов`язку відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Вважає необґрунтованим посиланні відповідача на те, що за даним позовом повинна відповідати страхова компанія, оскільки об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. А тому, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування. 24 травня 2022 року від заступника керівника Смілянської\~ окружної прокуратури до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень знаходяться у причинному зв`язку із порушенням водієм [PERSON] вимог п.18.1 ПДР України. Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Верховний Суд у своїх постановах зробив висновок, що витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. Враховуючи те, що до вчинення кримінального правопорушення причетний [PERSON] , заступник керівника прокуратури вважає обґрунтованим пред`явлення позову саме до винної у вчиненні кримінального правопорушення особи. 20 червня 2022 року до суду надійшли заперечення [PERSON] на відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, повязана з лікування потерпілого. З 21 вересня 2019 року страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлені у розмірі 260000 грн. 00 коп. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, на одного потерпілого та незалежно від кількості потерпілих. В свою чергу позивач та особи, в інтересах яких діє позивач, не звертались до страховика із заявами про настання дорожньо-транспортної пригоди та про страхове відшкодуванням завданої шкоди. На думку відповідача, перед поданням позовної заяви не вірно було адресовано зазначені позовні вимоги в силу наявності застрахованої цивільно-правової відповідальності. У судове засідання з`явились прокурор, представник Смілянської міської ради та представник відповідача. Прокурор підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити з наведених в ньому підстав. Пояснив, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 по справі №6-1343цс15, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування, а тому позов пред`явлено до [PERSON] як до особи, яка вчинила злочин. Оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням обвинуваченого та потерпілого, його вину у вчиненні ДТП у даному випадку доводити не потрібно. Представник Смілянської міської ради Возний С.І. вважає позов обґрунтованим, а тому він про його задоволити. Повноваження представника підтверджуються наявною у матеріалах справи випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого [PERSON] має право вчиняти юридичні дії від імені Смілянської міської ради, в тому числі самопредставництво без довіреності в судах всіх інстанцій, підприємствах, установах, організаціях. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у позові в повному обсязі та пояснив, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група». Витрати на лікування потерпілого є шкодою, яка відшкодовується страховою компанією, і такі витрати можуть бути покладені на винну у ДТП особу за умови перевищення ліміту страхового відшкодування. Лікарня могла б отримати страхове відшкодування понесених нею витрати на лікування [PERSON] за умови її звернення до страховика. А тому, вважає, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка має за ним відповідати, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Просив врахувати, що відповідач вчинив всі необхідні дії по повідомленню страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду, надав відповідні документи як страховику, так і потерпілій особі. Повноваження представника підтверджуються наявною в матеріалах справи довіреністю, посвідченою 23 травня 2022 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 725. Представник комунального некомерційного підприємства «Смілянська міська лікарня» в судове засідання не з`явився, в направленій на адресу суду заяві це підприємтсво просило провести судове засідання у відсутності його\~ представника, позовні вимоги прокурора підтримало в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року по справі № 703/2040/21 кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито та звільнено відповідача від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Зі змісту даної ухвали слідує, що [PERSON] 06 листопада 2020 року близько 18 години 00 хвилин керуючи автомобілем «Honda CR-V», реєстраційний № [NUMBER] , та рухаючись по вул. Незалежності в напрямку центру м. Сміла, напроти будинковолодіння № 80-а, грубо порушив вимоги п.18.1 ПДР України (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), не був уважний та обережний, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відбувся наїзд його транспортного засобу на пішохода [PERSON] , яка здійснювала перехід дороги зліва на право за напрямком руху автомобіля. У результаті виниклої дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому крижі справа, перелому вертлюжної впадини зліва, перелому переднього краю вертлюжної впадини справа із забиттям правового стегна і гематомою його верхньої третини, перелому правої лонної кістки, перелому сідничних кісток з обох сторін та перелому правої ключиці із забиттям грудної клітки, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості. Крім того, потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку із раною на тім`яній області голови справа, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень знаходиться у причинному зв`язку із порушенням водієм [PERSON] вимог п. 18.1 ПДР України. Дії обвинуваченого [PERSON] судом кваліфіковано як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за що передбачено кримінальна відповідальність відповідно до вимог ч.1 ст. 286 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з повідомленням КНП «Смілянська міська лікарня» Смілянської міської ради від 22.02.2021 [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні цієї лікарні з 06.11.2020 по 15.12.2020 (всього 39 ліжко-днів). Вартість 1 ліжко-дня у листопаді місяці 2020 року складала 1470 грн. 36 коп., вартість 1 ліжко-дня у грудні місяці 2020 року складала 1564 грн. 34 коп. Як встановлено з висновку експерта № 05-6-01/421 від 23.12.2020 експертом було досліджено медичну картку стаціонарного хворого № 4700 КНП «Смілянська міська лікарня» СМР на [PERSON] , з якої встановлено, що вона поступив до відділення код 06 (травматологічне) 06.11.2020 року о 18.37 із скаргами на болі у ділянці обох кульшових суглобів, правому надпліччі, порушення функцій нижніх кінцівок та правої верхньої кінцівки, біль в ділянці тазу та шийному відділі хребта, біль в голові. Зі слів ШМД травма отримана в результаті ДТП (пішохід збитий легковим автомобілем). За висновком експерта згідно даних наданих медичних документів у [PERSON] мало місце наступне: А) перелом крижі справа, перелом переднього краю вертлюжої впадини зліва, перелом переднього краю вертлюжої впадини справа із забиттям правого стегна і гематомою його верхньої третини, перелому віток правої лонної кістки, перелому сідничних кісток з обох сторін та перелому правої ключиці із забиттям грудної клітки, що за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості; Б) закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку із раною тім`яної області голови справа, що за ознакою короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких. Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, могли бути спричинені за механізмом ДТП, який вказаний у постанові, за давністю спричинення можуть відповідати часу події, що зазначений у постанові, і за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, встановлений § 2 Глави 82 ЦК України. Так, за змістом ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями. В ході розгляду справу судом встановлено, що 06.11.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження та перебувала на лікуванні. Причиною ДТП стало порушення [PERSON] правил дорожнього руху. Наведені обставини відповідачем не заперечуються. Пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07 липня 1995 року роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року (далі Порядок).\~ Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Як вбачається з п.2 Порядку визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Обгрунтовуючи свої вимоги прокурором приєднано до матеріалів справи довідку від 22.02.2021, з якої чітко вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на лікуванні 39 ліжко-днів в період часу з 06.11.2020 по 15.12.2020. Медичною установою було визначено вартість 1 ліжко-дня у листопаді місяці 2020 року складала 1470 грн. 36 коп. та вартість 1 ліжко-дня у грудні місяці 2020 року складала 1564 грн. 34 коп. З урахуванням наведеного загальна вартість понесених цим закладом витрат на лікування потерпілого визначено у розмірі 58655,00 грн. На підтвердження викладеного прокурором було надано також довідку КНП «Смілянська міська лікарня» від 05.05.2022, в якій лікарня навела детальний порядок проведення нею розрахунку вартості одного ліжко-дня у листопада та грудні 2020 року виходячи із фактичних витрат лікарні та загальної кількості проведених ліжко-днів за цей період. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що потерпіла не потребувала такого тривалого перебування в стаціонарі та не лікувалась скільки часу. Згідно ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Комунальне некомерційне підприємство «Смілянська міська лікарня» в повному обсязі забезпечило реалізацію [PERSON] , як пацієнтом, права на медичне обслуговування за програмою медичних гарантій. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу здійснюються за рахунок місцевого бюджету. Однак, нормами чинного законодавства визначені винятки, коли понесені лікувальним закладом витрати на лікування компенсуються іншими особами. Так, статтею 1206 ЦК України\~ передбачено обов`язок відшкодування понесених лікувальним закладом витрат у випадках вчинення злочину щодо особи, яка у зв`язку із цим злочином проходила лікування. При цьому, такі витрати відшкодовуються особою, яка вчинила злочин. Виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов`язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов`язана відшкодувати закладу охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров`я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями Кримінального кодексу України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров`я. \~ Суд вважає безпідставними твердження [PERSON] про можливість відшкодування витрат на лікування потерпілого, понесених медичною установою, страховою компанією, яка застрахувала відповідальність володільця транспортного засобу. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону). Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Суд наголошує, що поняття витрат, понесених лікувальним закладом на лікування потерпілого від злочину, не є тотожним поняттю майнової шкоди особи, яка потерпіла від неправомірних дій винної особи (в тому числі витрати, які особа особисто понесла на придбання медичних препаратів та ін.). Порядок забезпечення громадян лікарськими засобами та імунобіологічними препаратами врегульовано статтею 54 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», відповідно до якої, перелік лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, що закуповуються за кошти державного бюджету для виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я, затверджується Кабінетом Міністрів України. Національний перелік основних лікарських засобів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 р. № 333 "Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення". Відповідно до пункту 1-1 цієї Постанови, лікарські засоби, що в установленому законом порядку зареєстровані в Україні та включені до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого цією постановою, підлягають закупівлі закладами і установами охорони здоров`я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів. За наявності бюджетних асигнувань, що залишаються після визначення повного обсягу потреби в лікарських засобах, включених до Національного переліку основних лікарських засобів (далі - Нацперелік), замовники можуть також здійснювати закупівлі лікарських засобів, що в установленому законом порядку зареєстровані в Україні та не включені до зазначеного Національного переліку. Таким чином, держава гарантує доступ пацієнтів до ліків зазначених у Нацпереліку, тобто пацієнти мають право отримувати їх безоплатно під час лікування у закладах охорони здоров`я (далі - ЗОЗ), за умови що ці ліки зареєстровані в Україні. При цьому, закупівля лікарських засобів не включених до Нацпереліку дозволена виключно у випадку повної забезпеченості ЗОЗ лікарськими засобами, включеними до Нацпереліку. Вказані норми передбачають право особи (пацієнта) на самостійне придбання ліків та медичних препаратів. Суд відхиляє посилання відповідача, як підставу для відмови у позові, на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц, оскільки обставини наведеної справи, і, відповідно, висновки судів щодо результатів вирішення спору, не є тотожними з даною справою. Так, за змістом постанови Верховного Суду у цій справі суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди. Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У даному випадку Верховний Суд визначив порядок відшкодування шкоди, завданої ДТП саме потерпілому, тобто\~ особі, яка постраждала під час дорожньо-транспортної пригоди. Однак, предметом позову даної справи є не шкода, завдана потерпілій, а витрати, які поніс\~ заклад охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. Саме на цьому наголосив Верховний Суд України у своїй постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1343цс15. Саме особа, що є винною у скоєнні кримінального правопорушення, за змістом ст. 1206 ЦК України зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Отже, доводи сторони відповідача про неналежність відповідача є хибними. 14 вересня 2021 року заступник керівника Смілянської окружної прокуратури звернувся до Смілянської міської ради та КНП «Смілянська міська лікарня» з листом, в якому запропонував їм звернутись до суду з позовом про відшкодування витрат,завданих Смілянській міській лікарні лікуванням [PERSON] від злочину. Як вбачається з відповіді Смілянської міської ради від 21 вересня 2021 року, Смілянська міська рада з позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] не зверталась\~ і не має змоги звернутись, оскільки не володіє відомостями про подію кримінального правопорушення. КНП «Смілянська міська лікарня» у повідомленні від 23.09.2021 року просила прокурора вжити заходів щодо представництва інтересів КНП з приводу стягнення коштів з [PERSON] . Згідно із Статутом засновником КНП «Смілянська міська лікарня» є Смілянська міська рада. Частинами 3,4 ст.56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з статтею 1 цього Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону). Як було зазначено вище пункт 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання містить пряму вказівку про те, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Тобто, у даному випадку незалежно від причин не звернення з відповідним позовом закладу охорони здоров`я прокурор мав право на звернення з цим позовом на підставі закону. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35). Згідно із статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Матеріали справи свідчать, що підставою звернення прокурора до суду є неналежне виконання Смілянською міською радою та КНП «Смілянська міська лікарня» своїх повноважень щодо вжиття заходів з відшкодування у встановленому законом порядку витрат комунального закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Отже в цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку місцевої громади) й особи, винними діями, якої завдано шкоди здоров`ю потерпілого, на лікування якого витрачені кошти комунального закладу охорони здоров`я, та відновлення порушеного порядку відшкодування таких витрат. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~ від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 2481 грн. 00 коп. судового збору. Понесення будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять На підставі наведеного,

Outcome: approved