Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позиція позивача. [PERSON] 31.01.2022 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] , у 60 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначила, що [INFO] в м. Краснограді Харківської області помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. 26.01.2022 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після його смерті вона звернулась до приватного нотаріуса Мошкової Надії Олексіївни, але Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №51/02-31 від 28.01.2022 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як нею пропущений строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, у вище вказаній постанові зазначено, що [PERSON] та [PERSON] вже прийняли спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , їм вже видані свідоцтва про право на спадщину на належне їм спадкове майно. Вважає, що суд візьме до уваги об`єктивність та поважність пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] її батька [PERSON] , внаслідок карантинних обмежень, які діють на всій території України та незадовільного стану її здоров`я, через який вона вимушена часто лікуватися, що підтверджується копіями медичних виписок. Рух справи в суді. Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.04.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 18.05.2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Визначено [PERSON] додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] , у 60 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 01.09.2022 року заочне рішення від 18.05.2022 року по цивільній справі скасоване. Справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 01.11.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті на 16.11.2022 року. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від [PERSON] 31.10.2022 року до суду надійшла письмова заява в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить всі судові засідання проводити без її присутності. Від представників відповідачів адвоката Пілігріма П.О. 01.11.2022 року до суду надійшла письмова заява в якій просить справу розглянути за наявними матеріалами у справі з урахуванням пояснень поданих суду, які викладені у заяві про перегляд заочного рішення та відмовити у задоволенні позову. В поясненнях по суті справи, викладених у заяві про перегляд заочного рішення, представник відповідачів адвокат Пілігрім П.О. вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки позивачем не надано належного обґрунтування та доказів, що підтверджували її хворобливий стан протягом строку наданого законом для прийняття спадщини, що вплинуло на об`єктивну неможливість протягом шести місяців подати заяву нотаріусу для прийняття спадщини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що внаслідок карантинних обмежень, які діють на всій території України та незадовільного стану здоров`я, через який вона вимушена часто лікуватися, у зв`язку із чим вона не змогла вчасно звернутися до нотаріуса. Вказує на те, що карантинні обмеження діяли на всій території України, для всього кола спадкоємців, а також для нотаріуса Мошкової Н.О., яка прийняла від усіх спадкоємців заяви про прийняття спадщини та видала відповідні свідоцтва, отже посилання позивача на вказані обставини виключають та не обґрунтовують її неможливість здійснити аналогічні дії для прийняття спадщини. Із доданих до матеріалів справи медичних довідок вбачається, що позивач з 18.01.2021 року по 01.07.2021 року тричі зверталась до медичної допомоги та знаходилась на амбулаторному лікуванні, проте, вказане не вказує на її неможливість прибути до нотаріуса для вчинення юридично значимих дій, оскільки, медичні діагнози та методи лікування не вказують на критичний стан здоров`я або обмежену можливість до пересування, як фактор стану здоров`я. Тобто огляд та консультації лікаря, призначене амбулаторне лікування, не впливає на об`єктивну можливість прибуття до нотаріуса для прийняття спадщини. Місце проживання позивача та місцезнаходження нотаріуса є м. Красноград, що вказує на відсутність перешкод позивачу для прибуття до нотаріальної контори. Крім того відповідно до виписки 2962 із медичної карти стаціонарного хворого, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Красноградська ЦРЛ» у період з 01.07.2021 року по 13.07.2021 року, а отже позивач мала можливість прибути до нотаріуса у строк з 14.07.2021 року по 18.07.2021 року, але вона цим не скористалась. Із доданих [PERSON] медичних виписок можна дійти висновку, що стан здоров`я позивача не покращився, проте вона, незважаючи на стан здоров`я особисто зверталась за послугами професійної правничої допомоги для зібрання документів та написання позову, нотаріуса для отримання постанови про відмову вчинення нотаріальних дій, а також до суду для захисту прав, які вважає порушеними. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Позиція суду. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] в м. Краснограді Харківської області помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. 26.01.2022 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Мошкової Надії Олексіївни. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №51/02-31 від 28.01.2022 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/3 частку у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , так як нею пропущений строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, у вищевказаній постанові нотаріуса зазначено, що спадкоємцям, які прийняли спадщину, вже видані свідоцтва про право на спадщину на належне їм майно. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приписами ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст.1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23липня 2020 року за результатом розгляду справи № 641/7258/19. Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті батька з поважних причин внаслідок карантинних обмежень та незадовільного стану здоров`я, через який вона часто лікується, що підтверджується копіями медичних виписок. Відповідачі по справі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Останнім днем визначеного законом строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] . Позивач подала заяву про прийняття спадщини до нотаріуса 26.01.2022 року, тобто пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини складає більше ніж півроку. Із доданих до матеріалів справи медичних довідок вбачається, що позивач з 18.01.2021 року по 01.07.2021 року тричі зверталась за медичною допомогою у зв`язку із чим знаходилась на амбулаторному лікуванні та відповідно до виписки №2962 із медичної карти стаціонарного хворого, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Красноградська ЦРЛ» у період з 01.07.2021 року по 13.07.2021 року. При оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] вказує перебування тричі на амбулаторному лікуванні з 18.01.2021 року по 01.07.2021 року та в період з 01.07.2021 року по 13.07.2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні. При цьому суд приходить до висновку, що перебування на амбулаторному лікуванні, яке не передбачає госпіталізацію, не може розцінюватися як поважна причина пропуску для прийняття спадщини. Крім цього, позивач після стаціонарного лікування в період з 14.07.2021 року по 18.07.2021 року мала можливість своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак цього не зробила. Крім того суд звертає увагу, що після закінчення строку для прийняття спадщини і до дня подачі позивачем заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька пройшло більше ніж півроку, відповідно до випуски №4852 позивач перебування на стаціонарному лікуванні з 13.10.2021 по 23.10.2021 року, що також суд не може визнати поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того суд звертає увагу на те, що постій місце проживання позивача в м. Краснограді Харківської області та місце знаходження спадкового майна також в м. Краснограді, у зв`язку із чим позивачу не потрібно було долати якусь відстань, для вчинення дій пов`язаних із прийняттям спадщини, зокрема і для подання заяви про її прийняття. Суд, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні письмові докази встановив, що позивач [PERSON] не довела у позовній заяві та не надала жодних фактичних доказів, які б підтверджували об`єктивні, непереборні та істотні труднощі, що стали на заваді позивачу вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р у справі № 565/1145/17, яка в силу ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що її лікування та карантинні обмеження об`єктивно перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Отже позивач не довила суду, що була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Висновки за результатами розгляду справи. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження, як у матеріалах справи, позивачем не доведено існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed