Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом у зв`язку з розпадом сім`ї, що є підставою для розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем мають різні погляди на життя та сімейні відносини, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, а тому подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить її інтересам. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 2018 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами зареєстровано Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київській області. Відповідач по справі [PERSON] є громадянином Російської Федерації. Спір про розірвання шлюбу, укладеного між громадянкою України та громадянином Російської Федерації, в силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 63, 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах підлягає вирішенню із застосуванням національного законодавства України як договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу, та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні діє ратифікована Законом України №240/94-ВР від 10 листопада 1994 року «Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» між державами - членами Співдружності Незалежних Держав, учасниками цієї Конвенції, іменовані як договірні сторони. Серед інших, сторонами цієї Конвенції є Україна та Російська Федерація. Відповідно до ст. 28 Конвенції по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство договірної сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї договірної сторони, а другий - іншої договірної сторони, застосовується законодавство договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.\~16\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.\~1\~ст.\~24\~СК України\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.\~110 СК України. Подальше спільне життя подружжя й збереження сім`ї є неможливим та інтересам позивачки не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved