Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

У серпні 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» 22.01.2014 укладено договір № SAMDNWFD0070064005100. На виконання умов договору позивачці відкрито рахунок № [NUMBER] , на який нею внесені кошти у розмірі 4 321,09 доларів США. У 2014 році у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим та міста Севастополя рахунки позивачки заблоковано та припинено нарахуванням відсотків. 17.12.2015 позивачка надіслала до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення коштів та нарахованих відсотків, яка Банком отримана 21.12.2015. В січні 2016 [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) про стягнення суми грошового вкладу, процентів на суму вкладу, пені та 3% річних. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2016 позов [PERSON] задоволено; стягнуто з ПАТ КТ "ПриватБанк" на користь [PERSON] суму вкладу за договором SAMDNWFD0070064005100 від 22.01.2014 у розмірі 4 321,09 доларів США, відсотки у розмірі 821,36 доларів США, пеню у розмірі 4 159,26 доларів США, три проценти річних у розмірі 332,07 доларів США, а всього 9 633,78 доларів США, що становить 254 524,47 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.03.2017 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2016 скасовано в частині стягнення пені та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В частині стягнення судового збору рішення суду змінено, зменшено розмір судового збору з 2 015,00 грн до 1 350,07 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17.07.2019 рішення Апеляційного суду міста Києва від 14.03.2017 змінено в частині стягнення судового збору з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] з 1350,00 00 грн на 1 449,07 грн, в іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 14.03.2017 та рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2016 у незмінній його частині залишено без змін. Разом з тим, банк відмовляється від добровільного виконання зобов`язань перед позивачем. Враховуючи те, що вкладник банку є споживачем фінансових послуг, а банк є їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, тому має сплатити пеню в розмірі 3% за кожний день прострочення на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з 29.08.2018 по 29.08.2019. Позивачка також вказала на висновок Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі №14-64цс19: «відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому сум за договором банківського вкладу свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі». На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь за договором від 22 січня 2014 року № SAMDNWFD0070064005100 56 309,82 доларів США пені за період з 29.08.2018 по 29.08.2019. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.02.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Печерського районного суду від 15.10.2020 провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення пені, зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду рішення у цивільній справі № 320/5115/17-ц. Згідно з Розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва Ліннік Н. В. № 273 від 06.10.2022 справу № 757/46164/19-ц призначено до проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку зі смертю судді Писанця В.А., та з метою недопущення порушення строків розгляду справи. 06.10.2022 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Головко Ю.Г. Ухвалою суду від 07.10.2022 цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення пені прийнята до провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2022 відновлено провадження у цивільній справі № 757/46164/19-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені. В судове засідання 02.12.2022 позивач не з`явився, представник відповідача подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено, між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 22.01.2014 укладено договір № SAMDNWFD0070064005100. На виконання умов договору позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] , на який нею внесені кошти у розмірі 4 321,09 доларів США. У 2014 році у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим та міста Севастополя рахунки позивачки заблоковано та припинено нарахуванням відсотків. 17 грудня 2015 року позивачка надіслала до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення коштів та нарахованих відсотків, яка Банком отримана 21.12.2015. В січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) про стягнення суми грошового вкладу, процентів на суму вкладу, пені та 3% річних. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2016 позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з ПАТ КТ "ПриватБанк" на користь [PERSON] суму вкладу за договором SAMDNWFD0070064005100 від 22 січня 2014 року у розмірі 4 321,09 доларів США, відсотки у розмірі 821,36 доларів США, пеню у розмірі 4 159,26 доларів США, три проценти річних у розмірі 332,07 доларів США, а всього 9 633,78 доларів США, що становить 254 524,47 грн. Проведено розподіл судового збору. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.03.2017 апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2016 скасовано в частині стягнення пені та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В частині стягнення судового збору рішення суду змінено, зменшено розмір судового збору з 2 015,00 грн до 1 350,07 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17.07.2019 рішення Апеляційного суду міста Києва від 14.03.2017 змінено в частині стягнення судового збору з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] з 1350,00 00 грн на 1 449,07 грн, в іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 14.03.2017 та рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2016 у незмінній його частині залишено без змін. Натомість [PERSON] зазначає, що банк відмовляється від добровільного виконання зобов`язань перед позивачем. У зв`язку з неповернення банком коштів за укладеними сторонами договорами, позивач звернулась до Печерського районного суду з позовом про захист прав споживачів, стягнення депозитів, відсотків та штрафних санкцій. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто, після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Отже, з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. Судом встановлено, що 17.12.2015 [PERSON] надіслала до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення коштів та нарахованих відсотків, яка Банком отримана 21.12.2015, а, відтак, з урахуванням вимоги про повернення коштів, договір є розірваним через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає також ч. 3 ст. 651 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 у справі № 727/898/19 зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків». З огляду на те, що між позивачем та банком припинено правовідносини із договорів банківських вкладів 24.12.2015, то ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, а тому стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 29.08.2018 по 29.08.2019 не підлягає застосуванню. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed