Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом, вимоги якого уточнили 17.10.2022 року, до [PERSON] про визнання права власності на частки житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , а саме по 1/4 частині домоволодіння кожному в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та по 1/4 частини цього ж домоволодіння кожному в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги обґрунтовували тим, що у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спірне домоволодіння, в нотаріальному порядку їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами, що позбавляє їх можливості оформити спадщину на спадкове майно. Окрім цього, позивачі просили суд витребувати у приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. копії спадкових справ № 377/2018 та № 397/2018. 03.10.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. надати суду копії спадкових справ № 377/2018 та № 397/2018. 17.10.2022 року на адресу суду від приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. надійшли копії спадкових справ № 377/2018 та № 397/2018. 15.11.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області до участі у справі в якості співвідповідачки залучено [PERSON] . Крім цього, даною ухвалою було встановлено співвідповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання нею відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просила розгляд справи провести без її участі. Співвідповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просила розгляд справи провести без її участі. Претензій не має та в майбутньому не буде мати. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 7 Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] , який був головою двору, та [PERSON] , значилось господарство, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 02.09.2022 року, за адресою [ADDRESS] розташований житловий будинок, який побудований до 1992 року та не є самовільним будівництвом (а.с. 4-8). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 3 вищевказаної Постанови визначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Отже, [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (по 1/2 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (мати позивачів/відповідачка) її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до словника власних імен людей, імена « [PERSON] » та « [PERSON] » пов`язані між собою та є аналогом одного і того ж імені (а.с. 25). 13.11.1982 року [PERSON] (мати позивачів) зареєструвала шлюб з [PERSON] (батько позивачів) та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 22). У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач), що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 23, 24). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). Ще за життя [PERSON] посвідчила на ім`я онуків [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповіла їм в рівних долях належну їй частину спірного житлового будинку, що підтверджується копією заповіту від 16.03.2016 року (а.с. 16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 18). Ще за життя [PERSON] посвідчив на ім`я онуків [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповів їм в рівних долях належну йому частину спірного житлового будинку та земельну ділянку, що підтверджується копією заповіту від 16.03.2016 року (а.с. 15). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) прийняли спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (бабуся позивачів), успадкувавши належну спадкодавцю 1/2 частину спірного домоволодіння (по 1/4 частині кожен), оскільки [PERSON] (позивач) у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 57 зворот), а [PERSON] (позивач), який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємця за заповітом [PERSON] (позивач) подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 68, 69). Відповідно до довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 391 від 28.10.2022 року на день смерті [PERSON] (бабуся позивачів), яка була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , разом з нею проживала своячка [PERSON] , яка не є спадкоємцем за заповітом, не відноситься до спадкоємців першої черги за законом та не має права на обов`язкову частку у спадщині (а.с. 58 зворот, 135). Також ще за життя [PERSON] посвідчила на ім`я доньки [PERSON] (відповідачка) заповіт від 15.10.2014 року (а.с. 62), яким заповіла їй частину належного їй житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] та земельний пай, які не є предметом даного позову, у зв`язку з чим нотаріусом було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ці об`єкти (а.с. 80). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 377/2018 від 26.11.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (а.с. 56-89), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) є єдиними спадкоємцями за заповітом на спадкове майно, зазначене в позовній заяві, після смерті [PERSON] (бабуся позивачів), а спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Також [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) прийняли спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (дідусь позивачів), успадкувавши належну спадкодавцю 1/2 частину спірного домоволодіння (по 1/4 частині кожен), оскільки [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) у шестимісячний термін звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 102 зворот, 105). Відповідно до довідок Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 414, 415 від 14.11.2022 року на день смерті [PERSON] , останній фактично проживав без реєстрації по [ADDRESS] , та разом з ним проживав та був зареєстрований онук [PERSON] (позивач) (а.с. 136, 144). При цьому, за місцем реєстрації, а саме по [ADDRESS] , у будинку проживала та була зареєстрована своячка [PERSON] , яка не є спадкоємцем за заповітом, не відноситься до спадкоємців першої черги за законом та не має права на обов`язкову частку у спадщині (а.с. 92 зворот). Також після смерті [PERSON] (дідусь позивачів) спадщину за законом прийняв син [PERSON] , оскільки у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 90 зворот). Проте [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (дідусь позивачів) на користь доньки [PERSON] (онука спадкодавця/співвідповідачка) (а.с. 96), яка в свою чергу прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] (дідусь позивачів) (а.с. 96 зворот) та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, успадкувавши 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] , яке не є предметом даного позову (а.с. 114). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 397/2018 від 26.12.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (а.с. 90-123), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) є єдиними спадкоємцями за заповітом на спадкове майно, зазначене в позовній заяві, після смерті [PERSON] (дідусь позивачів), а спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок в цілому (по 1/2 частині кожен), в порядку спадкування за заповітами після смерті [PERSON] та [PERSON] . Позивачам в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на спадкове домоволодіння після смерті [PERSON] та [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданими приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. від 13.09.2022 року (а.с. 19, 20). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітами. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved