Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.10.2017 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що впродовж тривалого часу сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Сторони втратили почуття любові та взаєморозуміння. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї суперечить її інтересам. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 19.10.2017 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що складений актовий запис № 1468. 03.11.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 01.12.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання 01.12.2022 позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. У судове засідання 01.12.2022 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та не заперечував проти задоволення позову. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд установив, що 19.10.2017 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складений актовий запис № 1468. Після державної реєстрації шлюбу дружині залишено прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 6). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач посилалась на те, що впродовж тривалого часу сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Сторони втратили почуття любові та взаєморозуміння. Такі обставини повністю визнав у своїй заяві відповідач та не заперечував проти їх існування. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін та їхньої дитини. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім цього, у прохальній частині позовної заяви позивач просила після розірвання шлюбу доньку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з позивачем. При цьому у позовній заяві позивач зазначила, що спір з цього приводу між сторонами відсутній. Так само і відповідач у своїй заяві зазначив, що спору з приводу визначення місця проживання дитини у сторін немає. Так, у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/15 зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З урахуванням викладеного за відсутності між сторонами спору щодо проживання дитини з позивачем суд вважає за можливе зазначити про це у судовому рішенні одночасно з вирішенням вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2713966991.1 від 20.10.2022 (а.с. 1), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved