Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому вказав, що за період з 01.11.2015 року по 31.10.2021 року загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» відповідачу, складає 29367,92 грн. За вказаний період заперечень з боку відповідача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу КОНЦЕРНУ «МТМ» не надходило. Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, та сплачені судові витрати. Ухвалою від 27.09.2022 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду відзив та заяву про застосування строку позовної давності. У відзиві, окрім іншого, вказав, що його прізвище [PERSON] . Запрошення на укладення договору, шляхом вивішування оголошення на будинку, є нікчемним, так як відповідач лише зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак проживає я на іншому кінці міста - тобто «оголошення-запрошення» не могло сприяти укладенню договору з Позивачем. Також відповідач не має обов`язку купувати пресу або постійно моніторити сайт Позивача задля всепоінформованості; докази направлення листів в матеріалах справи відсутні. Що ж стосується автодозвону, то таке твердження є оманою, адже у позовній заяві зазначено, що засоби звязку невідомі. Просить застосувати загальний строк позовної давності до позовних вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01.11.2015 р. по 31.07.2019 р. в сумі 24774,09 грн., задовольнивши позовні вимоги щодо яких строк позовної давності не сплив - за період з 01.08.2019 р. по 31.10.2021 р. в сумі 4593,83 грн., оскільки з нозовом КОНЦЕРН звернувся до суду 05.08.2022 р. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно наданого відповідачем копії паспорту, його прізвище вказано як [PERSON] , а не [PERSON] , як вказано у позовній заяві. Відповідно до наданих суду документів, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у відзиві на позов не заперечує, що саме він зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно з ст. 21,22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з постачання теплової енергії з постачання гарячої води, надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. У відповідності зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У відповідності до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.10 ч.1 ст.7 Закону України\~\~«Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»,\~споживач/співвласник зобов`язаний своєчасно оплачувати\~надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За період з 01.11.2015 року по 31.10.2021 року, позивач надав послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, з яких не сплаченими залишилась сума в 29367,92 грн., що підтверджується відповідним розрахунком наданим суду. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо по кожному виду послуг за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. Належних доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем не надано, тому суд приймає його за основу при винесенні судового рішення. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Фактично відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення централізованого постачання гарячої води, між сторонами тривають. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог позовної давності за період з 01.11.2015 року по 31.07.2019 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 року продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 грудня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення та гарячої води, надані за період з березня 2017 року, а до нарахувань з 01.11.2015 року по 01.03.2017 року, застосуванню підлягає строк позовної давності, щодо платежів, які мали бути сплачені. За період з 01.03.2017 року по 31.10.2021 року, з врахуванням сплачених відповідачем сум, нараховання різновидів субсидій, заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення, та централізованого постачання гарячої води), складає суму 24531,61 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial