Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивач зазначила, що рішенням від 25.06.2015р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стягнуто [PERSON] на її користь заборгованість за договором купівлі-продажу № 5/10/13 від 05.10.2013р. в сумі 21 159грн. 30коп., яка складається з основного боргу 4554грн, штрафу 1700грн, пені в розмірі 13 980грн 78коп, витрат від інфляції в розмірі 809грн 61коп, процентів за користування коштами 114грн 91коп, та судові витрати в сумі 243грн 60коп. Рішення набрало законної сили, звернуто до примусового виконання. В порядку примусового виконання позивачу 06.02.2019р. перераховано 1\~180грн 52коп із суми стягнутого. 04.01.2022р. виконавчий лист було повернено позивачу як стягувачу без виконання. 02.02.2022р. він повторно пред`явлений до виконання, було відкрито виконавче провадження про стягнення 19\~978грн 78коп залишку стягнутого судовим рішенням, і станом на 09.08.2022р. ця сума не погашена. Просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 4\~347грн 10коп, інфляційні втрати в сумі 17\~602грн 55коп, а також судові витрати. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзив не подав. За згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглядає справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини, і, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням від 25.06.2015р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором купівлі-продажу № 5/10/13 від 05.10.2013р. в сумі 21 159грн. 30коп., яка складається з основного боргу 4554грн, штрафу 1700грн, пені в розмірі 13 980грн 78коп, витрат від інфляції в розмірі 809грн 61коп, процентів за користування коштами 114грн 91коп, та судові витрати в сумі 243грн 60коп (а.с.9-10). Рішення набрало законної сили, звернуто до примусового виконання. В порядку примусового виконання позивачу 06.02.2019р. перераховано 1 180грн 52коп із суми стягнутого (а.с.14). 04.01.2022р. виконавчий лист було повернено позивачу як стягувачу без виконання (а.с.11). 02.02.2022р. він повторно пред`явлений до виконання, було відкрито виконавче провадження про стягнення 19 978грн 78коп залишку стягнутого судовим рішенням (а.с.12-13), і станом на 09.08.2022р. ця сума не погашена. Позивач шляхом подання цього позову пред`явив відповідачу вимогу в порядку частини другої статті 625 ЦК України про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання. Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем належним чином не було виконано взяті на себе зобов`язання внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2015р. Зволікання відповідача з виконання цього рішення призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат . Згідно розрахунків позивача, 3% річних становить 4 347грн 10коп, інфляційні втрати становлять 17 602грн 55коп за період з 25.07.2015 по 09.08.2022р. (з врахуванням зменшення стягнутого на виплачені 06.02.2019р. 1 180грн 52коп). Відтак позов слід задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача (сплачений судовий збір в сумі 992грн 40коп, а.с.15). На підставі викладеного,

Outcome: approved