Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

15 вересня 2021 року, позивач КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 березня 2014 року по 31 липня 2021 року в сумі 34 605 гривень 58 копійок та, крім того, судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Позивач в обґрунтування позову вказав, що\~КОНЦЕРН\~«МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач в період з 01 березня 2014 року по 31 липня 2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою:\~ [ADDRESS] . Проте відповідачі свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконують, у зв`язку з чим унеможливлює своєчасні розрахунки\~КОНЦЕРНОМ\~«МТМ» за спожитий природний газ, що в свою чергу ставить під загрозу безперервність надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сума заборгованості відповідачів за отримані послуги складає 34 605 гривень 58 копійок. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 16 вересня 2021 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників процесу. 06 грудня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на недостовірні відомості, допускає умисне спотворення наданих суду відомостей та фактів, невірно застосовує норми матеріального права, надає суду довiдки, які не можуть вважатися допустимими та належними доказами та вважає, що вони не підлягають до задоволення виходячи наступного. [PERSON] , не має право власності на дане житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , вона лише прописана для того щоб виiхати за границю де і проживає по теперішній час. Мiж [PERSON] , та Позивачем не існує не яких договірних відносин. Борг, який виник за період з 01.03. 2014 р., по 31.07.2021 р., що становить 34605грн. 58 коп., не підлягає задоволенню зв`язку зі спливом строку позовної давності. Позивач посилається у позовній заяві на ст. 11, 526 ЦК Украiни, ч.1 ст.19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», але ці норми закону говорять про наявність складання договору між учасниками договірних відносин, що свою чергу не було зроблено. Тобто Позивач не навів суду належних доказів, які підтверджували наявність будь-яких договірних відносин між Позивачем Вiдповiдачем. Замість доказів Позивач лише посилається на статті законів, які або зовсім не можна застосувати даному випадку, так як вони регулюють iншi правовідносини, або такі, які вимагають наявність угоди, якоi Позивач не надав (ст.. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги ). Згідно ст. 638 ЦК України такий договір може вважатися укладеним тiльки пiсля досягнення сторонами в належнiй формi згоди з усіх істотних умов договору, тому в даному випадку, без письмового договору нема ані юридичних підстав для стягнення зобов`язань, анi самих зобов`язань з оплати комунальних послуг, та вбачається спір про право між сторонами (п.3, ч. 2, ст. 100 ЦКУ). Також повідомляю суд, що заборгованостi перед Позивачем мене не має так, як між позивачем та відповідачем не існує не яких договірних відносин, також Позивач не може підтвердити належними доказами той факт що він надав Відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в повному об`ємі і належної якості. У Відповідача взагалі відсутне приєднання до мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, тому що його майно (квартира) ніколи не було приєднана до цих мереж, цей факт підтверджується не надання Позивачем належно оформлених актів та iнших документів, доказів на приєднання його власностi до цих мереж. Згiдно з положеннями статті 626 ЦКУ Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивiльних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ст.. 630 ЦКУ). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, Ст. 202 Цивільного кодексу України, тобто основною підставою, що дає змогу розглядати аналогічні справи у Суді, є наявність належним чином укладеного і підписаного сторонами письмового договору мiж Позивачем та Відповідачем таких зобов`язань не має, та не було зроблено. Позивач безпідставно стверджує у позовній заяві, що він підготував для Відповідача належним чином оформлений договір, неодноразово запрошував на погодження укладення шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації, направлення листів та шляхом автодозвону, але відповідач не відгукнувся на пропозицію Позивача та не уклав договір про надання послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Всі ці ствердження Позивача є безпідставними та неправдивими, не доказанi належними доказами справі тому не можуть братися судом до уваги. Позивач, наводячи цифри суми вимог, не додав жодного документу, який би підтверджував виконання Позивачем зазначених заяві робіт (надання послуг) визначеному обсязі, та належної якості. Зазначенi документи були необхідні для визначення достовірності здійснених Позивачем послуг, тобто мають бути розрахунки витрат, акти чи інші документи, якi пiдтверджують надання послуг. Також не було надано копій рішень про затвердження тарифів за надані житлово-комунальні послуги, які могли б підтвердити правильність розрахунку суми вимоги. Вiдповiдно до положень абзацу другого п.88 "Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869, кiлькiсть теплової енергії, використаної для надання послуги з централізованого опалення, визначається за показниками приладів обліку, а в разі їх відсутності - шляхом проведення розрахунку за договірними технiчними показниками системи опалення або для житлових будинків - з урахуванням нормативних питомих витрат теплової енергії для опалення будинків відповідного населеного пункту. Позивач у своїй позовній заяві та додатках до неї зовсiм не надав доказів, на підставі яких саме правових нормативних актів і норм він нарахував саме таку суму своїх вимог, яку він вимагає з Відповідача, а не іншу. Доказом необґрунтованості вищевказаних показникiв, якi Позивач надає у якості підґрунтя своїх вимог, є відсутність доказів їх обґрунтованості у матеріалах справи. Все це іде всупереч вимогам см.60 ЦПК України, яка зобов`язує кожну сторону судового процесу довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, не довівши належними доказами наявність у Відповідача зобов`язань перед Позивачем, позовні вимоги про стягнення коштів з Відповідача є необґрунтованими, так які суперечать ст. 14 ЦК України, яка вказує, що цивiльнi обов`язки виконуються лише у межах, встановлених договором, та особа не може бути примушена до дiї, якi не є для неi обов`язковими. Щодо Позивачем суми боргу розмiрi 34 605 гривень 58 копійок, слід зазначити наступне. Надані Позивачем копії таблиць під назвою «Довідка», підписані фахівцем договірного відділу Назаренко М.М., від 16.08.2021 № 6/н., є неналежним та не допустимим доказом справі, т.я., ніяких підтверджень повноважень (довіреності та статуту) вказаної посадової особи на пiдписання фінансових та бухгалтерських документів Позивачем не надано. Вищезазначені таблиці суперечать вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» (розділ ст. 9). «Довідка» не містить повної та обґрунтованої інформації с приводу обчислення, та розрахунків суми позовної вимоги Позивача, не зрозуміло звiдки Позивач бере наведенні в цій таблиці цифри «Довiдки» перший пункт 03.2014 центральне опалення зазначено сальдо 145.84, а також 02.2019 центр ГВП сальдо 633.00, не зрозуміло звiдки ця сума з`явилась, та в подальшому до цієї цифри додаються методом складування iншi цифри, з котрих нараховується Відповідачу неіснуюча заборгованість. «Довiдка» містить за 02.2015 в колонці Оплачено число 1.00. Відповідач стверджує, що ніколи не сплачував не яких надуманих з боку Позивача грошових сум, неіснуючій заборгованості, так як між Позивачем та Відповідачем не iснує нi яких зобов`язань. Позивач не надав суду первинних документів бухгалтерського обліку, які б підтвердили понесені Позивачем витрати на надання житлово-комунальних послуг в сумі стягуваного боргу. Позивачем не можливо використовувати в своїх цілях персональні данні Відповідача без його згоди, також Позивач самовільно, без його згоди присвоїв Відповідачу особистий рахунок № [NUMBER] . Присвоєння людинi EIC-коду «персонального коду ідентифікації Споживача» є неприпустимим порушенням вироку Нюрнберзького трибуналу над фашистськими злочинцями, яким у 1946 році визнано присвоєння людині персонального номера злочином проти людства, що не має терміну давності. Забороняю присвоювати мені EIC-код, будь-які інші особисті номери/коди, вважає розбудову системи на основі персональних номерів злочином проти держави, проти народу. На підставі викладеного просить відмовити у задоволені позовних вимог. 05 вересня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. Як зазначено в позовній заяві та доданих додатках, відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 5-70 від 21.08.2008 договору купівлі-продажу набув право власності цілої частки квартири за адресою [ADDRESS] , що було внесено в Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того за відповідачем № 1 та відповідачем № 2 зареєстровано право користування та проживання за вказаною адресою постачання послуг. Позивач зазначаючи в якості відповідачів вказаних осіб в позові, керується наступною законодавчою базою та нормативно-правовими актами. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами), дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вказуючи в якості відповідачів зазначених в позові осіб, позивач також враховує наступні обставини. У разі якщо, особа що є власником або має зареєстроване право користування об`єктом на який постачається відповідна послуга, але не користується цим об`єктом або не проживає за адресою об`єкта на який постачається відповідна послуга, проте відповідно до вищевказаних законодавчих актів України, особа яка є власником чи має зареєстроване право користування цим майном, не звільняється від обов`язку щодо утримання цього майна. У зв`язку з цим і не звільняється від обов`язку з оплати за поставлені комунальні послуги з теплопостачання, оскільки відповідна послуга е невід`ємною складовою об`єкту житлового фонду на яке зареєстроване право власності або користування цим об`єктом. Відмова від отримання послуги з теплопостачання здійснюється відповідно до умов передбачених чинним законодавством України. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем. Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися. Аналогічна позиція щодо не звільнення від обов`язків зі сплати за комунальні послуги у разі не користування або не проживання особою, що є власником або має право проживання за адресою постачання комунальних послуг висловлена в постановах палати касаційного цивільного суду в складі Верховного суду України: від 27.02.2019 в справі № 334/2789/15-ц від 13.03.20219 справа № 521/3743/17-ц, пров. № 61-26462св18; - від 19.08.2020 справа № 703/2200/15-ц, пров. № 61-7289св20 від 02.04.2020 справа № 757/29813/17-ц Особи, що мають відношення до об`єкта постачання послуг, а саме їх реєстрація в вказаному житловому приміщенні впливає на обсяг споживання послуги з гарячого водопостачання та суми нарахувань, що виставляються до сплати за дану послугу, але лише у разі якщо, облік споживання даної послуги здійснюється не за кількістю спожитих кубічних метрів згідно показників індивідуального пристрою обліку, а за нормою споживання згідно кількості осіб. Щодо договірних правовідносин між виконавцем послуг та споживачем. Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами) визначено: індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Пунктом 11 частини 2 даної статті також зазначено, що індивідуальний споживач повинен проінформувати виконавця комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.03.2017 № 142 «Про порядок зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї», здійснення перерахунку можливе на підставі надання довідки з місця фактичного проживання. При несвоєчасному зверненні споживач(-ів) до виконавця послуг з питання оформлення перерахунку за спожиті послуги останній уточнює та вносить зміни до особових рахунків спочатку поточного кварталу. За попередній період перерахунки не проводяться. 3 вищевикладеного, позивачем при зверненні до суду було вказано відповідачів згідно їх адреси реєстрації та постачання послуг. Відповідачами у справі інші відомості про зміну кола осіб, що мають відношення до реєстрації та споживання послуг позивачу не надавалися. Згідно роз`яснення Державної житлово-комунальної інспекції Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.11.2010 р. № 23/4883, оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надасться незалежно від наявності мешканців в квартирі (в разі відсутності технічної можливості відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання). Таким чином, слід дійти висновку, що відповідач посилаючись на фактичне проживання за іншою адресою, не звільняє його від обов`язку з оплати за послуги з опалення та гарячого водопостачання, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження зняття з реєстрації права проживання за вказаною адресою в позовній заяві. Позивач вважає, ним правомірно заявлено вимогу до вказаних відповідачів про те, що теплопостачальною організацією було за визначений період надано послугу 3 централізованого опалення та постачання гарячої води в зазначену квартиру, в якій відповідачі у відповідний період мали зареєстроване місце проживання, у зв`язку із неналежним виконанням обов`язку останніх по оплаті наданих послуг утворилася заборгованість яка підлягає стягненню в солідарному порядку з вказаних в заяві відповідачів. Щодо окремого посилання відповідачем на постанову Вищого господарського суду України від 26.10.2010 року в справі № 2/69 слід звернути увагу на наступне. Відповідна постанова Вищого господарського суду України містить результати розгляду спору саме з господарської діяльності юридичних осіб, а не спору між юридичною та фізичною особою з питань надання житлово-комунальних послуг де за відсутності укладеного між сторонами індивідуального договору приєднання виникнення прав і обов`язків регулюються фактично здійсненими діями чи бездіяльністю щодо Фактично виникнення прав та обов`язків між сторонами цивільно-правових відносин. Згідно ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Проте, якщо відсутні умови для вибору контрагенту, що свою пергу унеможливлює сторонам визначати умови договору, в такому випадку можливо укласти лише договір визначений ст. 634 Цивільного кодексу України, що є "договором приєднання", тобто умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідні умови визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 № 2189- У випадку, якщо сторона відмовляється від укладення договору приєднання, то цивільно-правові відносини регулюються відповідно до статей 11,526 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем. Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися. А як відомо, через неможливість відключення від постачання теплової енергії в окремій квартирі, яка є невід`ємною складовою багатоквартирного житлового будинку, унеможливлює припинення цивільно-правових відносин, що виникають між сторонами стосовно постачання та споживання відповідної комунальної послуги. 3. Щодо статуту підприємства позивача в особі Концерну «Міські теплові мережі». Відповідач стверджує, що а ні йому а ні до суду не представлено для ознайомлення примірник статуту підприємства. З цих обставин позивач пояснює наступне. Згідно ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Позивач по відношенню до вказаного Відповідача є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), що постачаються до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи. На офіційному інтернет-сайті Концерну «МТМ» опубліковано у вільному доступі примірник статуту підприємства. Отже, відповідач при бажанні міг ознайомитися з відповідним документам як в електронному вигляді так і з матеріальним примірником звернувшись до позивача. В свою чергу позивачем не долучено до матеріалів позову копії відповідного статуту, оскільки загально відомим та встановленим фактом є те що Концерн «МТМ» є єдиним в м. Запоріжжя виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії, призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), що постачається до житлових приміщень багатоквартирних будинків шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи. Крім того відповідну інформацію та інформацію зазначену в статутних документах підприємства раніше неодноразово було перевірено в різних подібних судових провадженнях. А отже, відсутня необхідність повторно надавати підтвердження, що відображають відповідну господарську діяльність позивача. У зв`язку з чим за відсутньої потреби в черговому доказуванні законності вимог позивача, відповідні копії документів не додаються до матеріалів позову за відсутності їх потреби в порушеному предметі доказування, що е спором про стягнення заборгованості, а не про господарську діяльність позивача. Щодо тверджень, відповідача, що в матеріалах позову йому не представлено жодного документу, який би підтверджував виконання позивачем послуг, їх якість, обсяг та не надано розрахунків витрат та інших документів. В даному спорі слід звернути увагу те, що відповідачем не наведено жодних причин, та обставин чому за весь час виставлення виконавцем послуг помісячних рахунків не було жодного звернення чи претензії на адресу виконавця послуг щодо неможливості самостійно розібратися у виставлених рахунках до сплати. Стосовно відсутності в матеріалах позовної заяви переліку документів, що перелічені відповідачем слід зазначити, що органом місцевого самоврядування щорічно затверджується тарифи на оплату житлово-комунальних послуг, які в свою чергу мають властивість змінюватися в сумах грошових одиниць. Відповідна інформація е загальновідомою, оскільки затверджені тарифи публікуються в засобах масової інформації, а також інформації з приводу тарифів, які діяли з 01.01.2009 року міститься на сайті Концерну «МТМ», а також, відображаються в рахунках на сплату комунальних послуг, які управляючою компанією щомісячно розсилаються на адреси споживачів. Споживачі щомісячно отримували рахунки на сплату комунальних послуг, в яких в тому числі відображалися види послуг та їх спожитий об`єм. Тому, слід вважати безпідставними твердження відповідача про відсутність зазначеної інформації, на яку він посилається у власному відзиві. Крім того, предметом спору є непогашена заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення гарячого водопостачання. Відповідна накопичена та заборгованість зазначена в доданому розрахунку, що є вихідною формою з програми ПрАТ «Запоріжзв`язоксервіс» та якій відображено вид послуг з B теплопостачання, загальну утворену заборгованість, помісячні нарахування, оплати. Тобто будь які інші роз`яснення, посилання на нормативно-правові акти в розрахунку не зазначаються. Відповідні посилання на нормативно-правові акти зазначені в мотивувальній частині позовної заяви, а саме посилання на «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (зі змінами), в якій зазначено порядок та формули на підставі яких здійснюються нарахування за спожиті послуги Відповідач зі своєї сторони раніше не зверталися до теплопостачальної організації в особі концерну МТМ з будь яких питань щодо здійснених нарахувань на їхньому особовому рахунку за спожиті послуги. У зв`язку з чим, порядок здійснення нарахувань за спожиті послуги в даному спорі не може відноситися до предмету доказування. Стосовно складання розрахунків, надання виписок по розрахункам та інших суміжних бухгалтерських документів. Відповідні документи складає, готує та підписує фахівець відділу договірної роботи Концерну МТМ. В даному випадку відповідні документи складені та підписані відповідним фахівцем, який є штатним працівником підприємства та діє відповідно до власних повноважень визначених посадовою інструкцією. Особовий рахунок споживача послуг, це власний ідентифікатор за яким між споживачем та організаціями які надають житлово-комунальні послуги проходить адресою постачання послуг розрахунок. За кожною адресою постачання послуг виконавцями послуг завжди використовуються особові рахунки, які були створені з метою оптимізації процесу абонентського обслуговування споживачів житлово-комунальних послуг. Окремо позивач зауважує, що відповідач посилаючись на власні твердження у відзиві не надав жодних доказів того, що він мешкає в окремій специфічній квартирі багатоквартирного житлового будинку, в якій не передбачено проектом будівництва будинку система мереж опалення та гарячого водопостачання, що відгалужується від внутрішньо домової розподільчої системи та входить до квартири. Не надано підтвердження, що в квартирі відповідача на етапі будівництва створено окрему-індивідуальну систему тепло забезпечення та постачання гарячої води. А найголовніше, відповідачем так і не надано підтверджень того, що у відмінності від інших квартир будинку тільки до його квартири не постачається теплова енергія призначена для опалення та постачання гарячої води. Позивач вважає, що відповідач має довести наявність такої індивідуальної обставини за якою він не вважає себе споживачем послуг які постачаються позивачем до його квартири. Відповідачем не надано жодних підтверджень стосовно невідповідності наведених мотивів в позовній заяві на право вимоги та доданих доказів на підтвердження позовних вимог сторони позивача. В свою чергу, невідповідність дійсності у твердженнях сторони відповідача зазначених у його відзиві на позовну заяву, вказує на те що суд має відмовити у взятті до уваги та задоволенні відзиву сторони відповідача. Вищенаведене свідчить про те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання послуг та наявності заборгованості, що відповідає предмету позову і вказані обставини відповідачем не спростовані. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив задовольнити на підставі доводів, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Надав суду відзив на позовну заяву. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи надано не було. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачем, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовлявся. Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил. Відповідачі є споживачами централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається концерном «Міські теплові мережі». За місцем надання послуг відкритий особовий рахунок [NUMBER] на ім?я [PERSON] . Згідно з витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: \~ [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 269991419 від 11 серпня 2021 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON] з 24 січня 2008 року. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Статтею 19-1\~Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Відповідно до ст.ст.67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії. Пунктом 4 ч.1 ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 541 ЦК України\~солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмету зобов`язання. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо доводу відповідача [PERSON] , що відповідач [PERSON] не користувалась наданими послугами, оскільки просто зареєстрована за даною адресою, то суд не бере до уваги зазначені доводи, оскільки відповідно до п. 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведень», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, ці правила регулюють правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка має наміри отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. П.29 Правил №630 передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/її відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Відповідно до відомостей про реєстрацію, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не зверталась до концерну «МТМ» з відповідними документами, доказів на підтвердження цього не надано. Наданий стороною позивача в обґрунтування своїх позовних вимог розрахунок заборгованості складений з чітким зазначенням суми заборгованості за кожен місяць отримання споживачами централізованого опалення, а тому приймається судом та покладається в основу рішення, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначеного розрахунку відповідачем не надано. Відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК\~). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261\~ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на те, що розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі за послуги вностяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, тому саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. У відповідачів виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01 березня 2014 року по 31 липня 2021 року у розмірі 34 605 гривень 58 копійок. Як встановлено з наданого розрахунку заборгованості по особистому рахунку № [NUMBER] , відповідачі в період з березня 2014 по липень 2021 року здійснили оплату за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання лише в лютому 2015 року на суму 1 грн (а.с.5). При цьому, Концерн «МТМ» звернулся до суду з позовом 15 вересня 2021 року (а.с.1), тому за загальним правилом в межі позовної давності входить період з 15 вересня 2018 року по 31 липня 2021 року, у якому заборгованість розрахована станом на липень 2021 року. Проте, при вирішенні питання щодо спливу позовної давності за інший період заборгованості, тобто яка виникла до 15 вересня 2018 року, слід враховувати також інше чинне законодавство. Законом України\~від 30\~березня 2020\~№ 540-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,258\~цього\~Кодексу,продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Відповідно до\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності\~Закону України від 30 березня 2020 №540-IX\~тобто саме з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими. Між тим, строк позовної давності по заборгованості з оплати послуги Концерну «МТМ» за січень 2017 року мав сплинути 21 лютого 2020 року, за лютий 2017року 21 березня 2020року, за березень 2017року 21 квітня 2020 року, за квітень 2017року 21 травня 2020 року тощо. Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з березня 2014 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості за березень 2017 року по липень 2021 року припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову Концерном МТМ 15 вересня 2021 року та продовжено в Україні до 31 грудня 2022 року, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому ця заборгованість підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Визначаючи її розмір, суд за табличним розрахунком позивача встановив, що у період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2021 року заборгованість склала 29\~312 гривень 32 копійок. На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~922 гривень 78 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial