Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню покликаючись на те, що позивачці, як багатодітній матері, за січень 2021 року не виплатили значну частину заробітної плати та після звернення до роботодавця, вона дізналась про те, що на заробітну плату звернуто примусове стягнення. 15 лютого 2021 року роботодавець надав позивачці довідку про доходи, в якій зазначено суму стягнення 983, 97 грн., а також ознайомив з підставою стягнення - копією постанови старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.01.2021 року, зі змісту якої вбачається, що при відкритті виконавчого провадження було порушено статтю 24 Закону України «Про виконавче провадження» та всупереч законодавства не взято до уваги, що боржник [PERSON] зареєстрована, проживає, працює у м. Івано-Франківську, майна не території міста Рівне немає. У вказаній постанові зазначена адреса боржника - [ADDRESS] , яка не має і ніколи не мала жодного відношення до [PERSON] . Адреса реєстрації та фактичного проживання [PERSON] відповідає відмітці у її паспорті про реєстрацію місця проживання від 06.08.1999 року - [ADDRESS] . Постанова про звернення стягнення на заробітну плату є наслідком відкриття відповідного виконавчого провадження з порушенням норм законодавства, що є предметом звернення позивача до суду в порядку адміністративного судочинства. 16.10.2019 року приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов О.М. видав Виконавчий напис № 10814. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса протиправним, а саме таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки позивач не має та ніколи не мала правових відносин, в тому числі не укладала кредитних договорів, з юридичною особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», заборгованість зазначена у виконавчому написі на момент його вчинення була спірною. У постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника зазначено: «заборгованість за тілом кредиту - 22498, 52 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 4589, 92 грн.; заборгованість за пенею - 17266, 05грн.; плата за вчинення виконавчого напису - 150 грн., що становить загальну суму 44 504, 49 грн. Зазначені суми, у тому числі «тіло кредиту, заборгованість за несплаченими відсотками, пенею» є необгрунтованими, оскільки жодними договорами між позивачем та відповідачем не визначалися. Позивачу не надано копію належним чином оформленого розрахункового документу, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку, на думку стягувача він надав/перерахував згідно не відомого позивачці кредитного договору, строки виконання грошових зобов`язань. Нотаріус також не повідомив боржника (позивача) про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора. Копію виконавчого напису позивач не отримувала. Позивач вказує на те, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, нотаріус не переконався у належному повідомленні боржника про суму заборгованості, оскільки позивач не отримувала жодної письмової вимоги від відповідача. Відповідачем було порушено вищевикладені приписи чинного законодавства України та майнові права позивача. Стягнута за виконавчим написом приватного нотаріуса Гуревічова О.М. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» сума коштів, яка станом на день подання позову становить 983,97 грн. підлягає стягненню на користь позивача. Заявою від 11.11.2022 року позивач уточнила позовну вимогу, а саме просить стягнути з ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" на її користь, в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти в сумі, яка складатиме суму стягнутих грошових коштів у виконавчому провадженні № 61337249 станом на прийняття рішення суду в сумі 14 919,26 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.09.2021 року залучено до участі в справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).\~ Позивач не прибула у судове засідання, її представник адвокат Манченко О.М. подала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Заявлений позов підтримує у повному обсязі. Відповідачем у справі - ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" подано заяву про визнання позовних вимог в частині виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича та клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в обґрунтування вимог, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що виконавчим написом, виданого приватним нотаріусом Гуревічовим Олегом Миколайовичем, який зареєстрований в реєстрі 16.10.2019 року за № 10814 пропонується стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТзОВ "Фінансова компанія управління активами", якому Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24 липня 2018 року, якому в свою чергут Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнесфінанс" відступлено право вимоги на підставі Договору факторигну № 1706/01 від 17 червня 2015 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" на підставі Договору відступлення права вимоги № 20140730-Г від 30 липня 2014 року відступлено право вимоги за Кредитним договором зі страхуванням життя позичальника (рахунок) № 456/7628СLBPT від 25.06.2013 року, укладеного між ПАТ "Платинум Банк" та [PERSON] . Згідно виконавчого напису пропонується стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" за період з 29.07.2014 року по 05.08.2019 року включно суму у розмірі: 22498 грн. 52 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4589 грн. 92 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 17266 грн. 05 коп. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 44504 грн. 49 коп. Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу\~ ДВС Західного мідрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 06.01.2021 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , а\~ саме стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" за період з 29.07.2014 року по 05.08.2019 року включно суму у розмірі: 22498 грн. 52 коп. заборгованість за тілом кредиту; 4589 грн. 92 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 17266 грн. 05 коп. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суум 44504 грн. 49 коп. (а.с. 19-20). Також державним виконавцем Кирилюк Н.М. Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), 06.01.2021 р. винесено постанову, при примусовому виконанні, про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, про відкриття виконавчого провадження, про стягнення витрат виконавчого провадження, про закінчення виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору. З довідок СП "Оптіма-Фарм ЛТД" від 07.04.2021 р., 13.07.2021 р., 09.09.2021\~ р. вбачається, що в період з січня 2021 року по червень 2021 року із [PERSON] здійснювалися стягнення у виді 20 % заробітної плати за постановою ВП № 61337249. Довідкою СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" від 15.02.2021 за вих. № 132-к встановлено, що за період з 01.08.2020 р. по 31.01.2021 р., за винятком аліментів (ін. стягнень), загальна сума доходу заробітної плати [PERSON] становить 35 153 грн. 05 коп. Підстава стягнень: Постанова Рівн. МВ ДВС про звернення стягнення на заробітну плату від 06.01.2021 ВП № 61337249 (а.с. 21). З листа відділу ДВС від 03.11.2021 р. за вих. № 154729 у місті Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) слідує, що на депозитному рахунку відділу обліковуються кошти в сумі 14919 грн. 26 коп., що стягнені з заробітної плати [PERSON] на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.01.2021 року. Відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни, Рівненського міського відділу державного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Визнано протиправною та скасовано постанову, винесену Старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надією Михайлівною про відкриття виконавчого провадження №61337249 від 21.02.2020. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). Як вбачається із кредитного договору зі стархуванням життя позичальника (рахунок) № [NUMBER] CLBPT АТ "Платинум Банк" надав [PERSON] кредит, сплативши проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговувавання кредиту, а також інші платежі за кредитом договором, а саме: сума кредиту 23600 грн., процентна ставка за користування кредитом 12 %\~ річних; обслуговування кредиту - 556 грн.; дата погашення кредиту 02.07.2016 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок правонаступником. За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі№ 6-122цс13. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Що ж стосується виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрованим в реєстрі 16.10.2019 р. за № 10814, суд звертає увагу, що виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог щодо безспірності, а розрахунок заборгованості не є обґрунтованим. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5. Пунктом 1 зазначеного вище Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 з послідуючими змінами, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, додаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22.02.2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 24.06.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення. Разом з тим, зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не враховували положень п. 6ч. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно якого, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Згідно із п.2.3 Глави 16 Наказу Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5«Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Оскільки таке повідомлення не було надіслано [PERSON] , таким чином було порушено право боржника на спростування розміру заборгованості, а отже заявлена до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатися безспірною. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, правове значення має не лише перевірка додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком, а й перевірка доводів боржника в повному обсязі та встановлення обставин, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Таким чином, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності щодо розміру сум заборгованості. Не перевірив, чи всі документи були надані для вчинення виконавчого напису, оскільки як вбачається із наданих документів нотаріальної справи по виконавчому напису, нотаріусу не були надані всі документо, зокрема: засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, чим порушено норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Як встановлено у судовому засіданні, позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;\~ 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Представник відповідача звернувся до суду із заявою про визнання позову. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вище викладене суд вважає, що вимоги позивача, із врахуванням позиції відповідача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50 % сплаченого нею судового збору з державного бюджету у розмірі 454 гривень (908 х 50 % = 454), стягнувши з відповідача решту 50 % сплаченого позивачем судового збору в розмірі 454 грн., а також 50 % сплаченого ним судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 227 гривень (454 х 50 % = 227), стягнувши з відповідача решту 50 % сплаченого позивачем судового збору в розмірі 227 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини четвертої статті 137 ЦПК України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторонасплатила абомає сплатитиу зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як слідує з матеріалів справи, 19.02.2021 року між Адвокатським обєднанням «Перша колегія адвокатів України» та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги № 19/02/21-ц, відповідно до п.п. 1.1, 1.3.1, якого адвокатське обє`днання бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу у спорі з приводу: «визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича №10814 від 16.10.2019р. та повернення стягнутих за виконавчим написом коштів»; для вирішення справи залучити адвокатів - членів адвокатського обєднання, в т.ч. адвоката Манченко Олену Віталіївну, представництво оформлено на підставі ордеру АО, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором. На підтвердження укладання та виконання вказаного договору надаються копії: Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги № 19/02/21-ц від 19.02.2021р. (Розрахунок вартості послуг виконавця); Акт виконаних робіт/наданих послуг №1/21 від 11.03.2021р. на підтвердження належного надання частини послуг; квитанція № 0438968 від 11.03.2021р. про сплату 6 000,00 грн. на підтвердження сплати авансу та квитанцію № 0438979 від 10.08.2021р. про сплату 2500 грн. за надані послуги. Відповідач у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката просив суд зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката до 1025,00 гривень, покликаючись на те, що заявлені суми за здійснену правничу допомогу є завищеними, а також просив врахувати визнання відповідачем позову. Виходячи з предмета та підстав даного позову, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, виходячи також із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 8500 грн. Такий розмір витрат, на думку суду, є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову. Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved