Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Відповідно до наказу № 152-К від 05.07.2021 р. позивача призначено на посаду генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву Українита укладено контракт № 3/21 від 05.07.2021 р. на термін з 06.07.2021 р. по 05.07.2025 року. Згідно з наказом від 18.02.2022 р. № 31-к Державного агентства резерву України позивача звільнено з посади з 22.02.2022 р. та припинено контракт № 3/21 від 05.07.2022 р. з 22.02.2022 р. до закінчення терміну його дії. Відповідно до наказу від 18.02.2022 р. № 32-к «Про виправлення технічної помилки в наказі Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 р. № 31-к «Про звільнення [PERSON] » внесено зміни до п. 1 наказу від 18.02.2022 р. № 31-к «Про звільнення [PERSON] ». Позивач вважає винесені накази незаконними, такими, що підлягають скасуванню. Так, підставами для звільнення позивача з займаної посади та припинення контракту стало невиконання [PERSON] обов`язків передбачених контрактом, а саме абзаців 11,17 пункту 6.3 Розділу 6. Зазначений пункт Контракту передбачає розірвання Контракту з ініціативи Органу управління майном квартальної та річної звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану Підприємства разом із пояснювальною запискою щодо результатів діяльності. Однак, в оскаржуваному наказі про звільнення не вказано за якої конкретної підстави, зазначеній в абзаці 11 п. 6.3 Розділу 6 Контракту відбулось звільнення позивача. Крім того, позивача було звільнено з посади в період тимчасової непрацездатності [PERSON] . За таких обставин позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ від 18 лютого 2022 року № 31-к Державного агентства резерву України «Про звільнення [PERSON] »; визнати незаконним та скасувати наказ від 18 лютого 2022 р. № 320к Державного агентства резерву України «Про виправлення технічної в наказі Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 р. № 31-к «Про звільнення [PERSON] »; поновити [PERSON] на посаді генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на користь Полінського середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22лютого 2022 р. до дня ухвалення рішення. Провадження у справі відкрито 04.07.2022 року, відповідно до положень ст. ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідмленям (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими про відкриття провадження у справі, у встановленому законом порядку відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явились. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення [PERSON] , дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 05 липня 2021 р. [PERSON] наказом № 152-к Державного агентства резерву України призначено на посаду генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України. Також 05 липня 2021 р. між Державним агентством резерву України та [PERSON] було укладено контракт № 3/21 строком дії з 06 липня 2021 року до 05 липня 2025 р. Як свідчать матеріали справи, 18 лютого 2022 року Державним агентством резерву України видано наказ № 31-к «Про звільнення [PERSON] », яким [PERSON] звільнено з посади генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України з 22 лютого 2022 р. та припинено Контракт № 3/21 від 05.07.2021 р. відповідно до абзаців 11,17 пункту 6.3 Розділу 6 Контракту та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Крім того, 18.02.2022 р. Державним агентством резерву України видано наказ № 32-к «Про виправлення технічної помилки в наказі Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 року № 31-к «Про звільнення [PERSON] ». Викладено п. 1 наказу Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 року № 31-к в такій редакції: Звільнити [PERSON] , генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, із займаної посади 22 лютого 2022 року, за невиконання обов`язків, передбачених контрактом від 05 липня 2022 р., № 3/21, укладеного між Державним агентством резерву України, як органом управління майном, та [PERSON] , як керівником державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» , відповідно до абзаців 11,17 п. 6.3 Розділу 6 Контракту та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, за приписами ст. 43 Конституції України. Позивач зазначає, що відповідачами порушено його права, звільнення є незаконним, оскільки оскаржувані накази не містять відомостей, що саме стало підставою для звільнення та припинення Контракту. Підставами припинення трудового договору є, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підстави, передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом. Як вбачається з контракту № 3/21 від 05.07.2007 р., укладеного між Державним агентством резерву України та [PERSON] , підстави його припинення передбачені Розділом 6. Так, відповідно до п.6.3 Контракту, керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення терміну його дії, серед іншого, в разі неподання в установленому порядку Органу управління майном квартальної та річної звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану Підприємства разом із пояснювальною запискою щодо результатів діяльності (абзац 11 п. 6.3 Розділу 6) та у разі невиконання керівником показників затвердженого фінансового плану (абзац 11 п. 6.3 Розділу 6). Разом з тим, наказ № 31-к від 18.02.2022 р. та наказ № 32-к від 18.02.2022 р. не містить відомостей в чому проявилось невиконання обо`язків, передбачених Контрактом та які дії керівника підприємства стали підставою для звільнення та припинення дії контракту відповідно до абз. 11,17 п. 6.3 Розділу 6 Контракту. Крім того, як свідчать матеріали справи, в день звільнення позивач перебував в стані тимчасової непрацездатності, про що свідчить лікарняний лист № 3760072-2007146730-1, виданий КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва». Дата відкриття 16.02.2022 р., дата закриття 21.02.2022 р. та лікарняний лист № 3766072-2007427240-1, виданий КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва». Дата відкриття 22.02.2022 р., дата закриття 25.02.2022 р. За положеннями ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Так, Верховний Суд України у постановах від 26 грудня 2012 року у справі N 6-156цс12 і від 23 січня 2013 року у справі N 6-127цс12 сформулював висновок, згідно з яким припис частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тоді як припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом (за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України), не є звільненням з такої ініціативи. Тому на працівника, звільненого за вказаною підставою, не поширюється гарантія, передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 р у справі № 205/4196/18 відступила від усталених правових висновків та визначила та зазначає, що гарантія частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки припинення контракту з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Проте, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, у разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки). З іншого боку, зважаючи на те, що підстави звільнення, тобто порушення обов`язків передбачених контракту, у наказі про звільнення не зазначені, останній є таким, що порушує права позивача. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Так, позивач вказує, що про звільнення йому стало відомо 21.02.2022 року, після отримання листа від 18.02.2022 р. за № 390/0/4-22 Державного агентства резерву України. Просить поновити строк для звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі у зв`язку із поважністю причин пропуску строку для звернення до суду з такою вимогою - введенням воєнного стану в Україні у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року, як це визначено ст. 234 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, позов [PERSON] подано 20 червня 2022 р. Вирішуючи заявлене позивачем клопотання про поновлення строку для звернення до суду за захистом прав, суд виходить з наступного. Указом Президента України 64/2022 від 24.02.2022 р. відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 р. воєнний стан продовжено з 26 березня 2022 року строком на 30 діб. 21 квітня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, - до 25 травня 2022 року. 02 травня 2022 р. Верховна Рада України ухвалила акт про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 р. № 341/2022 до 23 серпня 2022 року. Законом № 2500 затверджено Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, - до 21 листопада 2022 року. 16.11.2022 Законом № 2738-ІХ затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Зважаючи на наведене, беручи до уваги бойові дії, які ведуться на території України, з огляду на те, що за положеннями ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислову палату» форс-мажорними обставинами є , зокрема, загроза війни, збройний конфлікт, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, суд вважає, що причини пропуску позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України строку для звернення до суду є поважними, а отже поновлює такий строк. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З огляду на обставини встановлені в судовому засіданні суд приходить до висновку, що звільнення відбулось з порушенням прав позивача, а тому вважає за можливе поновити останні шляхом визнання незаконним та скасування наказу від 18.02.2022 року № 31-к Державного агентства резерву України «Про звільнення [PERSON] » та визнання незаконним та скасування наказу від 18.02.2022 р. № 32-к Державного агентства резерву України «Про виправлення технічної помилки в наказі Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 року № 32-к «Про звільнення [PERSON] », поновлення позивача на посаді та стягнення з Державного підприємства «охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на корись позивача середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 19.02.2022 р. по 22.11.2022 р. При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з положень п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, та на підставі довідки ДП «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України від 21.02.2022 р. № 96. Так, вищезазначена довідка свідчить про те, що середньоденна заробітна плата позивача становить 2086,56 грн. Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивача з 22.02.2022 р. по 22.11.2022 р. включно, складає 193 робочих дні, з Державного підприємства на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 402 706 грн. 08 коп. (2086,56 грн. х 193 дні) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved