Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича з участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича від 21.10.2019 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що передане стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №607/1838/15-ц, що видав 11.12.2018 Тернопільський міськрайонний суд наступне майно: каменеобробне обладнання у кількості 4 одиниць Многопіл ТGQ-160 з 5-ма полотнами без сегментів діаметром 1,6 м., однопильний верстат для різки блоків ZQJ-160 з одним полотном без сегментів діаметром 1,8 м., два полірувальних верстати JL-2500 з двома комплектами інструментів, що знаходяться за адресою: Житомирська область, Хорошівський район, с. Радичі на загальну суму 248055,00 грн. належить не лише боржнику [PERSON] , а й позивачці [PERSON] , оскільки вказане майно, є спільною власністю подружжя. Вказує, що жодних зобов`язань у виконавчому провадженні №57933221 перед стягувачем не має. Однак, приватний виконавець Мелих А. І. при винесенні спірної постанови в повній мірі не з`ясував сімейного стану боржника [PERSON] та не встановив чи не придбане каменеобробне обладнання під час шлюбу та чи мають інші особи речові права (в т. ч. право власності) на таке майно згідно чинного законодавства України. З огляду на наведене, зокрема належність їй із [PERSON] на праві спільної сумісної власності каменеобробного обладнання, котре оскаржуваною постановою відчужено та передано у власність третій особі - стягувачу у виконавчому провадженні №57933221, право позивача як співвласника даного каменеобробного обладнання підлягає захисту шляхом визнання постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 21.10.2019 протиправною та її скасування. Відповідачем приватним виконавцем Мелихом Д. І. подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказав, що вважає позовну заяву [PERSON] безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Вважає, що всі дії приватного виконавця щодо опису, арешту та здійснення виконавчих дій щодо оцінки арештованого майна боржника, здійснені відповідно до чинного законодавства. Пояснює, що після відкриття провадження, боржник не подав виконавцю декларацію про доходи та майновий стан, у тому числі не надав інформацію про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, хоча належним чином був повідомлений про відкрите виконавче провадження і знав про такий обов`язок. Також, зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено обов`язку виконавця виділяти часту майна боржника у майні, яке належить боржнику. З огляну на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.07.2021 прийнято до розгляду вказану цивільну справу, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду постановленою 11.11.2021 без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Черніцький І. Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих А. І. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказав, що спірне майно придбане в інтересах сім`ї, а тому подружжя [PERSON] несе солідарний обов`язок погасити заборгованість перед стягувачем [PERSON] за рахунок спірного майна. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Фльорків О. В. у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Третя особа [PERSON] у судове засідання 28.11.2022 не з`явився з невідомих на те суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У попередніх судових засіданнях заперечив щодо задоволення позовних вимог. Розглянувши справу, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з наступних підстав. 31.07.1982 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Тернопільським міським відділом ЗАГС, про що зроблено запис за № 827, вказане підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу обладнання № 19/09/11 від 25.10.2011, «Постачальник» ПП «Контакт», в особі директора Стасів О. І., зобов`язується передати каменеобробне обладнання (Многопіл TGQ-160 з 5-ма полотнами без сегментів діаметром 1,6 м., однопильний верстат для різки блоків ZQJ-160 з одним полотном без сегментів діаметром 1,8 м., два полірувальних верстати JL-2500 з двома комплектами інструментів) надалі обладнання, у власність «Покупцеві», а «Покупець» [PERSON] зобов`язується прийняти обладнання в кількості і асортименті, узгоджених сторонами і сплатити його вартість на умовах даного договору. 03.05.2019 до приватного виконавця Мелиха А.І. звернувся із заявою стягувач [PERSON] з інформацією про те, що боржник володіє рухомим майном, а саме каменеобробним обладнанням, що підтверджується копією договору купівлі-продажу обладнання №19/09/11 від 25.10.2011 та копією квитанції до прибуткового касового ордера №77 від 26.10. 11.12.2018 Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1105350,00 грн. основного боргу, 189077,47 грн. інфляційних втрат та 88706,96 грн. - 3% річних, а всього 1383134,43 грн., а також 3434,76 грн. судового збору. 17.12.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа №607/1838/15-ц. Пунктом 2 даної постанови зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Таким чином, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича перебуває виконавче провадження АСВП №57933221 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду №607/1838/15-ц від 11.12.2018 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1105350,00 грн. основного боргу, 189077,47 грн. інфляційних втрат та 88706,96 грн. - 3% річних, а всього - 1383134,43 грн., стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3434,76 грн. судового збору. 03.05.2019 до приватного виконавця Мелиха А.І. звернувся із заявою стягувач [PERSON] з інформацією про те, що боржник володіє рухомим майном, а саме каменеобробним обладнанням, що підтверджується копією договору купівлі-продажу обладнання №19/09/11 від 25.10.2011 та копією квитанції до прибуткового касового ордера №77 від 26.10.2012 та дане майно знаходиться за адресою: Житомирська область, Хорошівський район, територія сільської ради Радицька. 10.05.2019 приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою місцезнаходження майна боржника Вінярчика І.А., Житомирська область, Хорошівський район, с. Радичі, та проведено опис майна боржника - каменеобробне обладнання у кількості 4 од., а саме: Многопіл TGQ-160 з 5-ма полотнами без сегментів діаметром 1,6 м., однопильний верстат для різки блоків ZQJ-160 з одним полотном без сегментів діаметром 1,8 м., два полірувальних верстати JL-2500 з двома комплектами інструментів, про що складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника №57933221. 18.05.2019 приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, для участі у виконавчому провадженні з метою надання висновку з питань ринкової вартості каменеобробного обладнання, у кількості 4 од., а саме: Многопіл TGQ-160 з 5-ма полотнами без сегментів діаметром 1,6 м., однопильний верстат для різки блоків ZQJ-160 з одним полотном без сегментів діаметром 1,8 м., два полірувальних верстати JL-2500 з двома комплектами інструментів, що належить боржнику [PERSON] 08.07.2019 на адресу приватного виконавця надійшов висновок про вартість майна, складений 03.07.2019 ТОВ "Захід-експерт", про те, що проведені дослідження, здійснений аналіз та виконані розрахунки дозволяють зробити висновок, що вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 496111,00 грн. та звіт за підписом оцінювача [PERSON] 08.07.2019 згідно листа за вих. №663, боржника [PERSON] повідомлено про результати визначення вартості шляхом направлення відповідного повідомлення разом із копією висновку про вартість рекомендованим листом за адресою місця проживання: [ADDRESS] . 15.07.2019 описане та арештоване майно боржника передано на електронні торги, про що сформовано заявку та передано ДП "СЕТАМ" для виконання. Протоколами проведення електронних торгів №424057 від 07.08.2019, №428365 від 28.08.2019 та №432140 від 18.09.2019 електронні торги визнані такими, що не відбулись у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. 03.10.2019 стягувачу [PERSON] направлено лист із пропозицією залишення за собою нереалізованого на електронних торгах майна в рахунок погашення боргу згідно рішення суду. 11.10.2019 на адресу приватного виконавця Мелих А.І. надійшло письмове погодження стягувача [PERSON] про залишення за собою нереалізованого майна боржника. 21.10.2019 приватним виконавцем Мелихом А.І. складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу №57933221 та постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу №57933221. Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно з вимогами частини першої статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження" виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Такі приписи не обмежують його повноважень на здійснення виконавчих дій, але водночас зобов`язують використовувати свої правомочності в спосіб, щоб не порушувати права чи законні інтереси, зокрема, фізичних осіб. Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Пунктом 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. Приписами статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Частиною дев`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 73 Сімейного кодексу України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до ч. 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Частиною першою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Згідно частини шостої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. За положеннями статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з вимогами статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за наслідками перегляду касаційного перегляду судових рішень у справі №372/504/17 у постанові від 21.11.2018. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. З огляду на приписи статей 32, 52 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 62 Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. У відповідності до частин першої, другої, четвертої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Суд вважає, що майно, яке передане стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу, зокрема каменеобробне обладнання, є цінним майном, що доводиться висновком про його вартість, яка становить 496\~111 грн. Судом встановлено, що згоди на примусову реалізацію майна, що перебуває у спільній сумісній власності позивач не надавала. Також, при примусовій реалізації частка позивачки та боржника не визначалася та не виділялася. Отже, в період примусової передачі майна стягувачу, приватний виконавець розпорядився майном боржника [PERSON] - каменеобробним обладнанням у кількості 4 од., а саме Многопіл TGQ-160 з 5-ма полотнами без сегментів діаметром 1,6 м., однопильний верстат для різки блоків ZQJ-160 з одним полотном без сегментів діаметром 1,8 м., два полірувальних верстати JL-2500 з двома комплектами інструментів без врахування інтересів позивача дружини [PERSON] , в результаті чого, позивачка була позбавлена права власності на належну їй частку в спільному майні, яке, на думку суду, є цінним, у зв`язку із чим його передача стягувачу [PERSON] , вимагала письмової згоди другого з подружжя дружини [PERSON] (ч. 3 ст. 65 СК України). Відповідно до ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 Європейської конвенції з прав людини та основних свобод закріплено право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. Завданням суду є не лише суто захист прав і свобод людини, але такий захист, який би призвів до ефективного поновлення порушеного права не на шкоду правам і свободам інших суб`єктів права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачі - ті обставини, на які вони посилалися як на заперечення проти позову. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, судом встановлено, що спірне майно придбане під час шлюбу і є спільним сумісним майном подружжя, яке є цінним, що підтверджується висновком про вартість майна, письмової згоди на його відчуження позивачка не надавала, відтак, передача приватним виконавцем Мелихом А. І. спірного майна в рахунок погашення боргу є незаконною, а тому постанова приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А. І. від 21.10.2019 про передачу майна: каменеобробного обладнання стягувачу [PERSON] у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні №57933221 є протиправною та підлягає скасуванню. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Ураховуючи все вище викладене та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.10.2019 у виконавчому провадженні №57933221. Суд не бере до уваги заперечення приватного виконавця Мелиха А. І. про те, що спірне майно (каменеобробне обладнання) придбане в інтересах сім`ї, а тому на нього може бути звернено стягнення, оскільки воно є голослівним і таким, що не підтверджується жодним належним та допустимим доказом у справі. Крім цього, у судовому засіданні не встановлено, що кошти, які отримані боржником [PERSON] від стягувача [PERSON] використані в інтересах сім`ї Отже, законних підстав звертати стягнення на частку позивача у спірному цінному майні подружжя в рахунок погашення боргу іншого з подружжя перед третіми особами, судом в ході розгляду справи не встановлено. У зв`язку з задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved