Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

16 серпня 2021 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] з 11 жовтня 2016 року є власником квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, утримання та експлуатацію якого здійснює виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» (код ЄДРПОУ - 40319452, далі «Комфорт-Новобуд») та, відповідно, є виконавцем у цьому будинку на підставі Договору від 01 жовтня 2017 року про надання послуг з управління будинком, спорудами, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд між « [INFO] » (Виконавець) та співвласниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку в особі уповноваженої особи [PERSON] , який діє на підставі протоколу загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за місцем знаходження: [ADDRESS] від 23 серпня 2017 року (Замовник). «Комфорт-Новобуд» власними силами, а також із залученням відповідних підприємств на договірній основі забезпечує утримання будинку і прибудинкової території, виступаючи колективним споживачем (замовником) житлово-комунальних послуг. Відповідач як співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, та здійснювати витрати на управління багатоквартирним будинком, а відсутність договору не звільняє відповідача від оплати заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території а саме: прибирання сходових кліток, прибирання прибудинкової території, вивезення побутових відходів, прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівель, технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем електромереж, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водовідведення, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання, дератизація, дезінсекція, обслуговування димовентиляційних каналів, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньбудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення, опалення та зливної каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території, прибирання снігу, посипання частини прибудинкової території призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами, освітлення місць загального користування, енергопостачання ліфтів. Відповідач, будучи власником квартири, та співвласником багатоквартирного будинку перебуває у договірних відносинах з «Комфорт-Новобуд», а тому повинен оплачувати за надані об`єднанням послуги та несе відповідальність за своєчасність здійснення платежів за рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду. За період з 31 липня 2018 року по 31 липня 2021 року [PERSON] має заборгованість з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5 887,35 грн. Крім того, за вказаний період нараховано 3% річних у розмірі 530,35 грн та інфляційні витрати у розмірі 1 358,46 грн. Тобто загальна сума боргу становить 7 776,16 грн. 31 липня 2021 року «Комфорт-Новобуд» та [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору за зобов`язаннями до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Тому у позивача у справі замість виробничого кооперативу виникло право стягнути з відповідача вищевказані грошові кошти. [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у загальному розмірі 7 776,16 грн. Крім того, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Призначено судове засідання у справі. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач у позовній заяві просив розглядати справу без участі позивача. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомила. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Отже, відповідачка про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала. Заяв та клопотань з процесуальних питань, зокрема про відкладення судового засідання, яке призначено на 02 грудня 2022 року, та заперечень до суду не надійшло. Відповідно до вимог частини першої - третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Суд враховує, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Враховуючи строк знаходження справи у провадженні суду, зважаючи на строк розгляду справи, з метою недопущення надмірної тривалості судового провадження, суд вважає, що сторони мали достатньо часу для можливості реалізувати свої процесуальні права, а відтак правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи суд не вбачає. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачки, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, доходить таких висновків. Судом встановлено підтверджуються матеріалами справи такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 11 жовтня 2016 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 266296111 від 18 липня 2021 року. Зазначена квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, утримання та експлуатацію якого здійснює Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» та відповідно є виконавцем послуг у цьому будинку, на підставі Договору про надання послуг з управління будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , від 01 жовтня 2017 року, укладеного між ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд» в особі голови кооперативу Щупаченко І.І., яка діє на підставі статуту, та співвласниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку в особі уповноваженої особи [PERSON] , який дії на підставі Протоколу б/н загальних зборів від 23 серпня 2017 року. За умовами Договору, Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» зобов`язується надати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарських потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та прибудинкової території. Частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини другої статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Пункт 4 договору передбачає, що управитель має право вимагати від співвласників оплату наданої послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Як визначено статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга-послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. При цьому виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач (п.2, п. 13 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Також, пунктом п`ятим частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який введено в дію з 01 травня 2019 року, передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За правилами статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Статтями 526, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною друга статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Отже, наявними у справі доказами встановлено, що між ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд» та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, де знаходиться квартира відповідача. Кошторис витрат за послугу з утримання багатоквартирного будинку та структура внесків з утримання будинків та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , затверджені головою кооперативу [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд» у спірний період виконувало свої обов`язки та забезпечувало надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому, відповідач не виконував свої обов`язки належним чином, у зв`язку із чим у період з 31 липня 2018 по 31 липня 2021 року утворилась заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій перед ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд» у сумі 5 887,35 грн, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд» нараховано три відсотки річних - 530,35 грн та інфляційні витрати 1 358,46 грн. 31 липня 2021 між Виробничим кооперативом «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» (первісний кредитор) відступає, а новий кредитор ( [PERSON] ) набуває право вимоги, належне первісному кредиторові щодо стягнення грошових коштів з [PERSON] на загальну суму 7 776,16 грн, яке включає заборгованість за зобов`язанням щодо сплати даних грошових коштів первісному кредитору за період з 31 липня 2018 року по 31 липня 2021 року, зокрема щодо оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у розмірі 5 887,35 грн, щодо сплати трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 530,35 грн та інфляційне збільшення боргу у розмірі 1 358,46 грн. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з 31 липня 2021 року до [PERSON] перейшли права Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» щодо права вимоги до [PERSON] за договором про надання послуги з управління будинком, спорудами, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд від 01 жовтня 2017 року. З матеріалів справи встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не виконував, плату за спожиті послуги з 31 липня 2018 року по 31 липня 2021 року не здійснював, внаслідок чого у відповідачки утворилась заборгованість перед ВК «ЖЕК «Комфорт-Новобуд». Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідач відмовлявся від споживання житлово-комунальних послуг у встановленому порядку, чи звертався щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території підлягає задоволенню, оскільки відповідач, будучи зобов`язаним своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинив виконувати взяті на себе зобов`язання щодо добровільної сплати заборгованості. Згідно вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Так,\~при зверненні\~позивача до\~суду ним\~заявлено позовну\~вимоги майнового\~характеру та\~визначено ціну\~позову з\~урахуванням приписів\~пункту 1\~частини першої\~статті 176\~ЦПК України\~у розмірі 7\~776,16\~грн., отже розмір судового збору згідно з пунктом 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» мав становити 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позовна\~вимога [PERSON] \~задоволена,\~з відповідача\~ [PERSON] \~в дохід\~держави підлягає\~стягненню 908 грн 00 коп. судового збору. Згідно з частинами першою - третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 137 ЦПК України. Відповідно до частини другої цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З наданих представником позивача доказів встановлено, що 20 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір № 2021.05.20/1 про надання правової допомоги. Відповідно до пунктів 10-12.3 Договору за надання правової допомоги за надання правової допомоги за цим договором Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату винагороду в сумі та порядку, що встановлені цим договором. Сума винагороди (гонорару) Адвоката за цим договором за надання правової допомоги Клієнту складається за згодою сторін з урахуванням: - рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених Рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21 березня 2018 року, які погоджуються сторонами, як основа розрахунків (витяг додається, додаток №1 до цього договору); - коефіцієнтів складності справи та ефективності правового захисту, - інших чинників/показників, передбачених положеннями процесуальних кодексів, та домовленостей сторін, але не може складати менше ніж 500 (п`ятсот) гривень за одну годину роботи Адвоката. Податок на додану вартість не передбачений. Клієнт зобов`язаний відшкодувати Адвокату всі його документально підтверджені витрати, пов`язані з виконанням цього договору. Підставами для визначення вартості правової допомоги, наданої Адвокатом, є цей договір, додаткові угоди до нього та акти про надання Адвокатом правової допомоги. Перед початком роботи по кожній судовій справі сторони мають право погодити вартість правової допомоги Адвокатом на підставі приписів цього договору в окремій додатковій угоді або визначити вартість правової допомоги на підставі мінімальних тарифів (додаток №1 до цього договору). Після складання всіх необхідних документів, не пізніше дня подання позову, сторони підписують акт про надання правової допомоги Адвокатом по складанню позову. Із копії ордеру серії АХ № 1055082 від 09 червня 2021 року вбачається, що [PERSON] представляє інтереси [PERSON] у Дзержинському районному суді м. Харкова на підставі договору № 2021.05.20/1 від 20 травня 2021 року. Відповідно до Акту від 31 липня 2021 року про наданих послуг за договором про надання юридичних послуг № 2021.05.20/1 від 20 травня 2021 року, адвокат надав клієнту наступні послуги: - вивчення матеріалів, наданих Клієнтом з вивченням судової практики 6 (шість) годин, вартість 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок; - складання позовної заяви, збір та підготовка доказів (додатків) до [PERSON] , 4 (чотири) години вартість 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок; - подача позовної заяви в суд 2 (дві) годин вартість 600 (шістсот) гривень 00 копійок. Всього Адвокат надав Клієнту правову допомогу у кількості 12 (дванадцять) годин на загальну суму 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, податок на додану вартість не передбачений. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 5000,00 грн. Суд наголошує, що відповідно до частинами п`ятою-шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених статтями 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат. При цьому, будь-яких клопотань про зменшення розміру на правову допомогу відповідачем не заявлялось. Враховуючи те, що відповідач не оспорював розмір витрат на правничу допомогу в порядку статті 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

Outcome: approved