Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Коломоєць Ірина Василівна звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стані Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), актовий запис № 120. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , Батьківство дитини встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30.06.2020 року у цивільній справі № 334/2308/18. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.03.2021 року у справі № 333/1701/18, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та ј частину на утримання матері дитини до трирічного віку дитини. На примусове виконання зазначеного рішення суду, 25 жовтня 2021року, в Дніпровському ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіональногоуправління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 67215896 щодо стягнення аліментів на дитини. Станом на 14.06.2022року, заборгованість з аліментів становить 149065,68 гривень. 22.10.2021 року, в Дніпровському ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 67215078 щодо стягнення аліментів на матір дитини. Станом на 14.06.2022року заборгованість з аліментів становить 95987,13 гривень. Відповідач долею дитини не цікавиться, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні та утриманні, не цікавився його станом здоров`я, фізичним та морально-психологічним розвитком. На сьогоднішній день дитині чотири роки, відвідує дошкільний навчальний заклад, а саме дитячий садок № 105 «Дзвіночок», розвивається, радіє життю, інколи хворіє, та не має до батька ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки з ним не спілкувалась. Позивачка забезпечує дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, умови нормального росту та розвитку. Між матір`ю і дитиною, склалися усталені доброзичливі стосунки, якісприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дитини, також здійснює позивачка. Воєнний стан в країні, створює додаткові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, так як в будь який момент може стати питання перетину кордону матері з дитиною, лікування, евакуація та реалізація інших прав дитини, на які впливають права батька. Враховуючи, що відповідач по справі, жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та їх дитини, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Відповідач самоусунувся від виконання обов`язків відносно своєї дитини. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність у нього юридичних прав може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору людини. Відповідач фактично залишається чужою людиною, обмежує права дитини на подальший виїзд за кордон, зміни місця реєстрації, права на медичну допомогу тощо. Позивач має намір змінити місце реєстрації дитини, однак не може реалізувати дане право у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини. Тобто права відповідача шкодять інтересам дитини, ними він не користується. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду № 334/3720/22 від 06.09.2022 року було відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи - за правилами загального позовного провадженняі призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі сторони відповідача. Просить не стягувати з відповідача судовий збір у зв`язку з інвалідністю [PERSON] . Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, надав суду висновокпро позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стані Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), актовий запис № 120. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , Батьківство дитини встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30.06.2020 року у цивільній справі № 334/2308/18. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.03.2021 року у справі № 333/1701/18, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та ј частину на утримання матері дитини до трирічного віку дитини. Постановами державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 25.10.2021 рокувідкриті: виконавче провадження № 67215896 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та виконавче провадження № 67215078 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за виконавчим провадженням № 67215896, станом на 14.06.2022 року заборгованість з аліментів становить 149065,68 гривень. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання позивачки становить 95987,13 гривень. Відповідач долею дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні та утриманні, не цікавиться його станом здоров`я, фізичним та морально-психологічним розвитком. Відповідно до довідки № 032 від 29.08.2022 року, виданої дошкільним навчальним закладом (дитячий садочок) № 105 «Дзвіночок» Запорізької міської ради Запорізької області, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] відвідує дитячий садок з 22.12.2021 року. За період перебування у дошкільному закладі [PERSON] батько жодного разу не приводив дитину до садочку і не забирав. Весь час дитиною опікувалась мати [PERSON] . Позивачка забезпечує дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, умови нормального росту та розвитку. Між матір`ю і дитиною, склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дитини, також здійснює позивачка. Відповідач не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та їх дитини. З боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Відповідач самоусунувся від виконання обов`язків відносно своєї дитини. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність у нього юридичних прав може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору людини. Відповідач фактично залишається чужою людиною, обмежує права дитини на подальший виїзд за кордон, зміни місця реєстрації, права на медичну допомогу тощо. Позивач має намір змінити місце реєстрації дитини, однак не може реалізувати дане право у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини. Тобто права відповідача шкодять інтересам дитини, ними він не користується. Районна адміністраціяЗапорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що наданий висновоквід 08.11.2022 року № 17.02/01-27/571.. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та дітей, та з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. У відповідності з ч.4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 cт. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти.. Згідно ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України - «ч. 4: При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування; ч.5 : Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом також встановлено, що позивач не чинила відповідачу перешкод для виконання ним своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого суд приходить до висновку, що відсутність спілкування з дитиною та не прийняття участі у її вихованні та забезпеченні є свідомими діями відповідача, які залежали виключно від його волі. В своїй сукупності докази по справі є достатніми для висновку про ухилення відповідачем від своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суду надано достатньо доказів, з яких вбачається, що батько не цікавиться життям дітей, не бере участі в їх вихованні та не виконує батьківських обов`язків, а відтак позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є підтвердженими та обґрунтованими. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. В матеріалах справи міститься копія довідки від 10.05.2022 року № 629832, згідно якої [PERSON] є інвалідом ІI групи. Таким чином, відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved