Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

07.09.2022 [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . 12.07.2022 позивач подала до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позов про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач вказує, що на даний час дитина сторін\~проживає із\~позивачем та\~знаходиться на\~її утриманні.\~Домовленості щодо\~утримання сина\~між сторонами\~не досягнуто,\~відповідач у\~добровільному порядку\~не надає\~матеріальну допомогу\~на утримання\~дитини,\~хоча є фізично здоровим, працевлаштований електрозварником в ДП «Люкс-1» ПП «Люкс» та його середньомісячна заробітна плата становить 13581,66 грн. Також позивач вказує, що загальна сума витрат на утримання та забезпечення розвитку дитини щомісячно становить 20221,91 грн, що відповідає вимогам Міністерства охорони здоров`я, Рекомендаціям інституту харчування, Закону України «Про прожитковий мінімум» та постанові Кабінету Міністрів України № 780 від 11.10.2016 «Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення». За таких\~підстав позивач\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання малолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10110,97 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 07.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 06.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 08.11.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 08.11.2022 судове засідання відкладено на 30.11.2022 за клопотанням представника позивача. У судовому засіданні 08.11.2022 та 30.11.2022 представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Додатково пояснила, що сторони впродовж тривалого часу проживають окремо. Дитина сторін залишилась проживати з позивачем, яка повністю фінансово її забезпечує. Вказала, що зазначений у позовній заяві розмір витрат відповідає дійсним витратам, які позивач несе у зв`язку з утриманням дитини, зокрема, такі витрати включають в себе оплату за навчання у школі та заняття з репетиторами. Зауважила, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти, однак добровільно такий обов`язок не виконує. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 08.11.2022 та 30.11.2022 позивач [PERSON] не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання 08.11.2022 та 30.11.2022 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.11.2022. Вказані обставини підтверджуються інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень. У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 6). Згідно з довідкою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злуки 29» № 5 від 01.08.2022 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Вказане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 184 СК України\~визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2022 становить 2744 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, на підтвердження обставин, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України підлягають доказуванню при вирішенні цього спору, позивач жодних доказів не надала. Позивач вказала, що щомісячні витрати на утримання спільної дитини сторін становлять 20221,94 грн, які включають в себе витрати на: харчування дитини 4548,15 грн; одяг 3266,83 грн; шкільне приладдя 600,50 грн; текстильну білизну 74,47 грн; набір предметів першої необхідності, санітарії та ліків 295,48 грн; товари культурно-побутового та господарського призначення 1362,09 грн; житлово-комунальні послуги 4518,96 грн; побутові послуги 1399,96 грн; транспортні послуги 795,50 грн; послуги закладів культури 390 грн; навчання дитини 3000 грн. Проте докази того, що позивач дійсно щомісяця несе витрати на утримання дитини у такому розмірі (фіскальні чеки, платіжні доручення, договір з репетитором тощо), суду не надані. При цьому доводи позивача, що такий розмір витрат відповідає вимогам Міністерства охорони здоров`я, Рекомендаціям інституту харчування, Закону України «Про прожитковий мінімум» та постанові Кабінету Міністрів України № 780 від 11.10.2016 «Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення», не підтверджує факту понесення таких витрат позивачем на утримання спільної дитини сторін. Більше того з довідки про доходи позивача вбачається, що середньомісячний дохід [PERSON] становить приблизно 6300 грн (а.с. 14). З урахуванням спільного обов`язку батьків утримувати дитину, суд вважає, що позивач не довела, що має фінансову можливість витрачати такі кошти на дитину, як у загальному розмірі 20221,94 грн, так і в розмірі своєї частки 10110,97 грн. Так само позивач не надала докази на підтвердження стану здоров`я та матеріального становища дитини, інформацією про які, зважаючи на спільне проживання дитини з позивачем, остання має володіти. При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доказування у цивільному процесуальному законодавстві полягає не лише у наданні доказів відповідачем на спростування вимог позивача, але і в обов`язку підтвердження позивачем заявлених позовних вимог належними та достатніми доказами. Разом з тим суд приймає до уваги, що з довідки ДП «Люкс-1» ПП «Люкс» № 119 від 22.08.202 вбачається, що [PERSON] працює електрозварником в ДП «Люкс-1» ПП «Люкс» з 01.02.2016 згідно з наказом № 14 від 29.01.2016 по дату видачі довідки (а.с. 38). При цьому з довідки про доходи [PERSON] , виданої ДП «Люкс-1» ПП «Люкс», вбачається, що за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 заробітна плата [PERSON] становила 162979,76 грн, тобто у середньому 13581,64 грн на місяць (а.с. 39). З урахуванням викладених обставин та враховуючи те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що витрати на утримання дитини перевищують прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», суд доходить висновку, що справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін є аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно. Також суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 192 СК України позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовної заявою про збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено частково у сумі 3000 грн, що становить 29,67 % від заявленої вимоги, з відповідача\~на користь\~держави підлягає\~стягненню 29,67 % судового збору у сумі 294,45 грн, а 70,33 % судового збору у сумі 697,95 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial