Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до свого брата [PERSON] про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року відносився до колгоспного двору членами якого були: [PERSON] та [PERSON] (бабуся позивача). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його частку в будинку успадкувала [PERSON] та стала власником будинку в цілому, однак за життя не оформила своїх прав на будинок та померла [INFO] . Позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, вчасно прийняв спадщину, однак зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва на право на спадщину на вказане нерухоме майно. В зв`язку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив визнати за ним право власності на даний спадковий будинок в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення її недоліків. У визначений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Учасники справи в підготовче засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про те, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інв. справа № 44131) від 05 вересня 2022 спірний житловий будинок [ADDRESS] та складається з житлового будинку 1981 року побудови, загальною площею 63,8 кв.м., жилою площею 37,3 кв.м. (літ. - А-1), літньої кухні (літ. - Б), сараїв (літ. - В, Г, Д), погребу вхідного (літ. - Е) (а.с. 17-22). Відповідно до довідки Покровського старостату Шишацької селищної ради від 19.09.2022 № 152 домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 8, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на вказану дату є: голова двору - [PERSON] , співмешканка - [PERSON] (а.с.14). Згідно з іншою довідкою того ж старостату від 15.11.2021 № 357 село Куйбишеве 19.06.2016 було перейменовано в село Покровське (а.с.15). Відповідно до ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1981 по 1985 рік, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 8, особовий рахунок № [NUMBER] Ковалівської сільської ради (на даний час Покровський старостинський округ Шишацької селищної ради) Шишацького району Полтавської області є належним документом, який підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1981 році, введення об`єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз`яснюється процедура реєстрації об`єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 05.09.2022 № 6359 самочинне перепланування та реконструкція будинку не проводилось, станом на лютий1 2004 року реєстрація права власності на будинок не проводилась (а.с. 22). Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належить членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] . При цьому в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину, оскільки судом не встановлено підстав відступати від принципу рівності часток кожного зі співвласників. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.06.2007 (а.с.8). Згідно довідки Покровського старостату Шишацької селищної ради від 22.09.2022 № 157 останнім місцем проживання померлого [INFO] [PERSON] було [ADDRESS] . Разом з ним на момент смерті проживала та була зареєстрована співмешканка [PERSON] (а.с.16). При вивченні копії спадкової справи № 11/2008, яка ведеться Шишацькою державною нотаріальною конторою, судом встановлено, що за життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 30.05.2007 секретарем Куйбишевської сільської ради Крутько М.І., за яким все своє майно заповідав [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину [PERSON] в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України та отримала ряд свідоцтв про право на спадщину на рухоме та нерухоме майно спадкодавця [PERSON] . Однак, ставши одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] , вона не встигла оформити на нього своїх майнових прав (а.с.100-114). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2015 (а.с.7). Згідно довідки Куйбишевської сільської ради № 02-21/3 від 05.01.2016 на момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в своєму домогосподарстві сама (а.с.65). [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 03 лютого 2014 року секретарем Куйбишевської сільської ради Крутько М.І., за яким житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку для його обслуговування, дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення та половину грошових заощаджень заповіла [PERSON] , а іншу земельну ділянку сільськогосподарського призначення та половину грошових заощаджень заповіла [PERSON] (а.с.23). При вивченні спадкової справи № 2/2016 щодо майна померлої [PERSON] судом встановлено, що спадкоємці за заповітом [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) вчасно прийняли спадщину та отримали відповідні свідоцтва на належні їм за заповітом земельні ділянки. Інші спадкоємці, що прийняли спадщину або претендують на неї відсутні (а.с.57-141). Однак своєю постановою від 09.09.2022 № 83/02-31 приватний нотаріус Плаксіна П.Б. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на спадкове майно померлої [PERSON] у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно на ім`я померлої (а.с.240). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Таким чином, успадкувавши після смерті бабусі [PERSON] належний їй на момент смерті житловий будинок, право власності на якій вона не зареєструвала за своє життя, позивач позбавлений можливості оформити вказане майно на себе через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на ім`я померлої, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача, суд відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: approved