Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] звернулися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з спільною заявою про розірвання шлюбу. Заява мотивована тим, що між ними було зареєстровано шлюб 14.09.2011 р. В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказують, що протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося. У 2021 році фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведуть. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вважають, що подальше спільне життя неможливе і суперечитиме як їх інтересам, так і інтересам дитини. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільного сина, про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 03.10.2022 р., відповідно до умов якого син - [PERSON] , [INFO] , залишається проживати із батьком. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. Просять розірвати шлюб між ними, встановити факт самостійного виховання та проживання сина - [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] . Справу розглядати без їхньої участі. 21 жовтня 2022 року ухвалою суду прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судове засідання заявники не з`явились, у поданій до суду заяві просили про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного висновку. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 14.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, свідоцтво серія [NUMBER] , актовий запис №1532 (а.с.4). У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно копії договору про майбутні трудові відносини укладеного між ТОВ «ALEKU» та [PERSON] , остання має працювати у роботодавця на посаді оператора виробництва з 01.10.2022 р. по 31.03.2023 р., у Республіці Чехія (а.с.10-13). Згідно копії нотаріально посвідченого договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 03 жовтня 2022 року між заявниками [PERSON] та [PERSON] укладено договір, відповідно до умов якого син - [PERSON] , [INFO] , залишається проживати із батьком. Згідно п.3 даного договору батько [PERSON] зобов`язується самостійно виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, забезпечувати достатній рівень освіти, достатні і якісні умови проживання, харчування, навчання, дозвілля та відпочинку за власний рахунок, незалежно від стосунків сторін (а.с.14-16). Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, між заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Враховуючи той факт, що заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу та на час розгляду справи із заявами про відкликання заяви, в порядку ч. 4 ст. 109 СК України, дружина та чоловік до суду не звертались, суд приходить до висновку, що заява в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а відтак шлюб слід розірвати. Щодо вимоги заяви сторін про встановлення факту самостійного виховання та проживання сина з батьком, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, серед іншого, родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до положень ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявники [PERSON] , [PERSON] просили встановити факт самостійного виховання їх спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та факт проживання дитини з батьком. Враховуючи умови нотаріально посвідченого Договору між батьками [PERSON] та [PERSON] щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, суду підтверджено, що заявниками [PERSON] та [PERSON] домовлено, що батько [PERSON] самостійно виховує неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який з ним проживає. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що встановлення факту проживання дитини з батьком не підлягає розгляду в порядку ст.109 СК України, так як за змістом даної норми Закону, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, у вимозі заявників про встановлення факту самостійного виховання та проживання сина з батьком слід відмовити.

Outcome: partial