Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду позовом до АТ «Альфа-Банк» про припинення зобов`язань за кредитним договором, припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2007 року між нею та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0201/1007/88-504, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 47000,00 доларів США на строк до 17 жовтня 2016 року на умовах передбачених в цьому договорі, у готівковій формі через касу банку, зі сплатою банку процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17.10.2007 року, АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та нею було укладено іпотечний договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В. 17.10.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №4781 (далі за текстом - договір іпотеки), відповідно до якого вона передала банку в іпотеку трьохкімнатну квартиру загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить їй на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26 лютого 2004 року. 17.10.2007 року в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна банком внесенні відповідні записи про обтяження нерухомого майна іпотекою (реєстраційний номер обтяження 5850218) та забороною на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5850001). 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а в подальшому, 15 червня 2012 року такий договір був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк». Згідно вищезазначених договорів відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року і усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ПАТ "Альфа-Банк". Відповідно до п. 18 Договору іпотеки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору накладається заборона відчуження Предмета іпотеки. Договір іпотеки діє до виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Усі зміни та доповнення до цього Договору дійсні за умови, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані Сторонами. Вказує, що вона з 2014 року неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, тому відповідач звернувся із позовом до суду про звернення стягнення на нерухоме майно. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.12.2013р. у справі № 161/16828/13-ц звернуто стягнення на заставне майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності з початковою вартістю 366765,00 гривень - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 210530,98 гривень перед акціонерним товариством «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, стягнуто з неї на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» 2105,31 грн. судового збору. Зазначає, що 29.05.2014 р. старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ на підставі виконавчого листа № 161/16828/13-ц, що був виданий Луцьким міськрайонним судом, було відкрите виконавче провадження № 43477607 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 210530,98 гривень. В подальшому, 26.08.2014 р. старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 43477607 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення суду (повною сплатою боргу). Крім того, 29.07.2014 р. старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Шпіруком В.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 43477399 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення суду (повною сплатою судового збору). Вказує, що нею, як боржником повністю сплачено заборгованість банку за кредитним договором та судовими витратами, по суті виконано зобов`язання належним чином. Проте, в грудні місяці 2014 р. АТ «Альфа - Банк» повторно звернувся в суд із позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 березня 2015 року у справі № 161/115/15-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2015 року, в задоволені позову АТ «Альфа - Банк» до [PERSON] із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року - відмовлено. При цьому, підставою для відмови в задоволенні позову стало те, що оскільки починаючи з 18.07.2014р., коли відповідачкою внесено останній платіж на виконання рішення суду про звернення стягнення заборгованості за згаданим кредитом на її квартиру, у неї вже не було заборгованості за тілом кредиту, нарахованими на нього відсотками та пенею, вимоги позивача про повторне стягнення зазначених в позовній заяві сум заборгованості за тими ж платежами, що були включені в заборгованість за попереднім рішенням суду від 02.12.2013 року, є безпідставними. Вважає, що станом на дату цього позову зобов`язання за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року виконанні належним чином та в повному обсязі, що є самостійною підставою для визнання припинення дії (припинення зобов`язань) кредитного договору № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року, припинення іпотеки та зняття заборони відчуження із нерухомого майна, що перебуває в іпотеці відповідача, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Разом з тим, від представника відповідача надійшов відзив, у якому він просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.10.2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого стало ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0201/1007/88-504, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 47000.00 доларів США на строк до 17.10.2016 року на умовах передбачених в цьому договорі, у готівковій формі через касу банку, зі сплатою Банку процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с. ). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17.10.2007 року, АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу 17.10.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №4781, відповідно до якого позивач передала банку в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить їй на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26 лютого 2004 року (а.с. ). Як слідує із матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2013р. у справі № 161/16828/13-ц звернуто стягнення на заставне майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26 лютого 2004 року з початковою вартістю 366765,00 гривень - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 210530,98 гривень перед акціонерним товариством «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто з [PERSON] в користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» 2105,31 грн. судового збору. З представлених доказів слідує, що 29 травня 2014 р. старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції на підставі виконавчого листа у справі № 161/16828/13-ц, що був виданий Луцьким міськрайонним судом, було відкрите виконавче провадження № 43477607 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 210530,98 грн. (а.с. ) 26 серпня 2014 р. старшим державним Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 43477607 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням боржником [PERSON] рішення суду (повною сплатою боргу) (а.с. ). Крім того, з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2015 року у справі № 161/115/15-ц, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2015 року, вбачається, що в задоволені позову АТ «Альфа - Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року - відмовлено (а.с. ). Як вбачається із змісту вищевказаних рішень судів, підставою для відмови в задоволенні позову стало те, що оскільки починаючи з 18.07.2014 р., коли відповідачем внесено останній платіж на виконання рішення суду про звернення стягнення заборгованості за згаданим кредитом на її квартиру, у [PERSON] вже не було заборгованості за тілом кредиту, нарахованими на нього відсотками та пенею, вимоги позивача про повторне стягнення зазначених в позовній заяві сум заборгованості за тими ж платежами, що були включені в заборгованість за попереднім рішенням суду від 02.12.2013 року, є безпідставними. В матеріалах справи наявна вимога [PERSON] про припинення обтяжень нерухомого майна 04 лютого 2022 року, що була надіслана на адресу АТ «Альфа - Банк», з якої вбачається, що у зв`язку із належним виконанням зобов`язань за кредитним договором позивач вимагала від банку протягом п`яти днів з моменту отримання цього листа подати держателю або реєстратору Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заяву (повідомлення) про припинення обтяжень іпотекою та забороною нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 66,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу, що були накладені на підставі іпотечного договору від 17 жовтня 2007 року (зареєстрований в реєстрі за № 4781) із подальшим вилученням відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. ). Відповідачем не надано доказів того, що була надана відповідь на її звернення та/або були вчиненні дії щодо припинення обтяжень з іпотечного майна. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства. За положеннями частини першої статті 559, частини першої статті 593 Цивільного кодексу України припинення поруки та права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. В разі невизнання кредитором права іпотекодавця на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Оскільки зобов`язання за кредитним договором припинилося його належним виконанням, то додаткове зобов`язання за іпотечним договором також слід вважати припиненим. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони на відчуження нерухомого майна. Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи. При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена. Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц, Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14. Доказів іншого сторонами суду надано не було. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір у сумі 996,40 грн.

Outcome: approved