Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами позики в сумі 33000,00 доларів США, процентів за договором позики від 22.07.2020 за період з 22.07.2020 по 30.03.2022 в сумі 21888,00 доларів США, а також трьох відсотків річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 31.03.2022 по 09.09.2022 в сумі 439,39 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 22 липня 2020 року відповідачка [PERSON] взяла у позивача в позику грошові кошти в сумі 18000,00 доларів США з умовою повернення до 01 березня 2021 року та сплатою процентів у розмірі 6 % на місяць, про що нею позивачу було надано письмову розписку. Термін повернення грошових коштів за погодженням сторін неодноразово продовжувався, остаточно кінцевий термін їх повернення становив 30 березня 2022 року. Крім того, 26 жовтня 2020 року відповідачка [PERSON] взяла у позивача в позику грошові кошти в сумі 15000,00 доларів США з умовою повернення до 26 березня 2021 року, про що нею позивачу також було надано письмову розписку. Термін повернення вказаної позики за погодженням сторін неодноразово продовжувався, остаточно кінцевий термін її повернення становив 30 березня 2022 року. Однак, у домовлені терміни суму позики позивачу не повернуто, проценти за користування позикою не сплачено, що стало підставою для звернення до суду. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, у заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, була належним чином, у встановленому ЦПК України порядку, повідомленою про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформувала, відзив на позов не подала. На підставі ст.280 ЦПК України, з урахуванням думки сторони позивача, викладеної у письмовій заяві, судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наданої суду розписки встановлено, що 22 липня 2020 року [PERSON] взяла у [PERSON] у позику грошові кошти у валюті долар США в сумі 18000,00 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 01 березня 2021 року, та щомісячно сплачувати відсотки у розмірі 6 % на 22 число кожного місяця в сумі 1080 доларів США. На розписці наявний підпис позичальника [PERSON] . Крім того, на розписці наявні підписи [PERSON] про пролонгацію терміну повернення позичених коштів: до 31.05.2021, до 30.07.2021, до 30.11.2021, до 30.03.2022 (зворот розписки). З наданої суду іншої розписки встановлено, що 26 жовтня 2020 року [PERSON] взяла у [PERSON] у позику грошові кошти у валюті долар США в сумі 15000,00 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 26 березня 2021 року, та щомісячно сплачувати узгоджені відсотки. На розписці наявний підпис позичальника [PERSON] . Крім того, на розписці наявні підписи [PERSON] про пролонгацію терміну повернення позичених коштів: до 31.07.2021, до 30.10.2021, до 30.03.2022. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~ незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так як з досліджених судом розписок вбачається досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору позики, а саме суми позики, умов надання позики, строку її повернення, плати за користування позикою, що засвідчено підписом позичальника, суд прийшов до висновку про додержання позичальником [PERSON] та позичкодавцем [PERSON] вимог закону про письмову форму договору позики. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Будь-яких доказів у підтвердження удаваності вищезазначеного правочину стороною відповідача суду не надано, вимог про визнання недійсним укладених з [PERSON] договорів позики відповідачка [PERSON] не заявляла. Отже, існування таких обставин суд вважає недоведеним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц зазначається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відтак, та приходить до висновку про дійсність договорів позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд констатує, що зазначений у розписках кінцевий строк повернення позик на час розгляду даної цивільної справи наступив, проте, як вбачається зі змісту позовної заяви і відповідачкою [PERSON] не спростовано, остання суми позики не повернула, на що вказує наявність у [PERSON] оригіналів розписок. Враховуючи викладене, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договорами позики в розмірі 18000,00 доларів США та 15000,00 доларів США, а всього 33000,00 доларів США. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на зазначену норму, а також зміст розписок [PERSON] , суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у іноземній валюті за договорами позики у сумі, еквівалентній 33000,00 доларам США за офіційним курсом НБУ на момент розгляду справи, який складає 36,5686 грн. за 100,00 доларів США. Отже, з відповідачки стягненню підлягають кошти у повернення тіла позик в сумі: 33000 * 36,5686 = 1206763,80 грн. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається зі змісту розписки позичальника [PERSON] від 22.07.2020, беручи у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 18000 доларів США, вона зобов`язувалась щомісячно сплачувати позикодавцеві проценти за користування позикою у розмірі 6 % на місяць, що складає 1080,00 доларів США (18000,00 * 0,06 = 1080,00). Дана сума щомісячних процентів зазначена відповідачкою [PERSON] власноручно у розписці, яка визнана судом достатнім підтвердженням укладення між сторонами договору позики. Зі змісту позовної заяви і відповідачкою [PERSON] не спростовано, що за період користування позикою остання передбачених договором позики процентів за її користування не сплачувала. Враховуючи викладене, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по сплаті процентів за договором позики від 22.07.2020 в розмірі 1080,00 доларів США щомісячно за період з 22 липня 2020 року по 30 березня 2022 року, що становить 20 місяців 8 днів. При цьому суд враховує, що процентна ставка у розмірі 6 % щомісяця, виходячи з розрахунку 30 днів у місяці, дорівнює 0,2 % на день. Відтак, сума процентів, що підлягає нарахуванню [PERSON] за умовами укладеного з [PERSON] 22.07.2020 договору позики, складає: (18000,00 доларів США * 6 % / 100 % * 20 місяців) + (18000,00 доларів США * 0,02 % / 100 % * 8 днів) = 21600,00 доларів США + 288,00 доларів США = 21888,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент розгляду справи, який складає 36,5686 грн. за 100,00 доларів США, становить: 21888,00 * 36,5686 = 800413,52 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розписок позичальника [PERSON] вбачається, що інший розмір процентів у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання сторони не визначали. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних від простроченої суми, в межах позовних вимог, за зазначений у позові період прострочення після настання строку повернення позик, а саме: з 31.03.2022 по 09.09.2022, що складає 162 дні. Отже, неустойка у виді 3 % річних, що підлягає нарахуванню відповідачці у зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань по поверненню позик, складає: 33000 * 3 % * 162 / 365 = 439,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент розгляду справи, який складає 36,5686\~грн. за 100,00 доларів США, становить: 439,39 * 36,5686 = 16067,88 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню: неповернуті позики в сумі 33000,00 доларів США, що еквівалентно 1206763,80 грн., проценти за користування позикою за договором від 22.07.2020 в сумі 21888,00 доларів США, що еквівалентно 800413,52 грн., а також три проценти річних в сумі 439,39 доларів США, що еквівалентно 16067,88 грн., а всього 55327,39 доларів США, що еквівалентно 2023245,20 грн. Судовий збір у розмірі 12405,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, у зв`язку з його задоволенням, на підставі ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved