Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

До суду надійшла позовна заява АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.03.2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10026/0158 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідач звернувся із заявою про встановлення відновлювальної кредитної лінії і Банк встановив клієнту кредит у розмірі 5000 грн. 06.08.2019 на підставі заяви відповідача банком було встановлено кредит у розмірі 29900 грн. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договорі розміру. Проте відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Тому позивач, просив суд стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості у розмірі 37713,59 грн., з яких: 29\~891,19 грн. - заборгованість по основному боргу; 4668,73 грн. заборгованість по сплаті процентів; 68,77 грн комісії за користування кредитом; пені за несвоєчасне погашення основного боргу 3,72 грн; пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 1,67 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 895,63 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 152,07 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 1765,27 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 266,54 грн. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 38614,31 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач у встановлений судом строк жодних документів до суду не подав. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про вручення поштового відправлення; заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані суду докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Заяви встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 08 березня 2019 року банк відкрив [PERSON] , картковий рахунок та надав бажаний розмір кредиту 5000,00 грн із фіксованою процентною ставкою\~38,00% річних та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки та щомісячною сплатою мінімального платежу на часткове погашення кредиту в розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом. Підписанням Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, відповідач ініціював одержання та погодився на умови користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладення між відповідачем та банком кредитного договору своїм підписом. 06 серпня 2019 року на підставі Заяви встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії банк відкрив [PERSON] , картковий рахунок та надав бажаний розмір кредиту 30000,00 грн із фіксованою процентною ставкою\~38,00% річних та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки та щомісячною сплатою мінімального платежу на часткове погашення кредиту в розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом. Підписанням Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, відповідач ініціював одержання та погодився на умови користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладення між відповідачем та банком кредитного договору своїм підписом. З наданої позивачем виписки про рух коштів по рахунку за період з 03.04.2019 по 19.07.2021 слідує, що відповідач коштами користувався, однак не здійснював їх погашення. Неналежне виконання зобов`язань привело до виникнення заборгованості, яка за розрахунками позивача станом на 19.07.2021 становить 37713,59 грн., з яких: 29\~891,19 грн. - заборгованість по основному боргу; 4668,73 грн. заборгованість по сплаті процентів; 68,77 грн комісії за користування кредитом; пені за несвоєчасне погашення основного боргу 3,72 грн; пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 1,67 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 895,63 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 152,07 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 1765,27 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 266,54 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що умови кредитного договору належним чином відповідачем не виконуються, у зв`язку з чим просило стягнути заборгованість з відповідача. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що визначається п.3 ч.1 ст.3 ЦК України; відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобов`язання, оскільки нею не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Відтак суд приходить до висновку, що оспорювана заборгованість за тілом кредиту, по відсоткам за користування кредитом, а також втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу та витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у загальній сумі 36\~591,73 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов підлягає задоволенню в частині вказаних вимог. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Однак три відсотки річних від простороченої суми можуть бути стягнуті, якщо розмір процентів не обумовлений, зокрема, договором. У цій справі судом встановлено, що між сторонами укладено договір, де визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних є необгрунтованою та задоволенню не підлягає. А відтак в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 895,63 грн та 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 152,07 грн слід відмовити. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії та пені, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги з огляду на наступне. Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором у вигляді заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, підписаних сторонами, не визначено певних розмірів комісії та пені. Положеннями договору комплексного обслуговування фізичних осіб ПАТ "Державний ощадний банк України", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого плата за користування кредитом, плата за перевищення витратного ліміту (овердрафт), плата за послуги банку (комісійні винагороди), тарифи, відповідальність сторін, зокрема пеня за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання позичальником будь-якого грошового зобов`язання перед банком. Проте, вказаний договір, що представлений суду стороною позивача, не містить відомостей щодо його підписання відповідачем, а у підписаних Геращенко Т.СА. заявах такі умови не вказані. Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці положення договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки не виключено, що Договір комплексного обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті позивача, змінювався самим АТ "Ощадбанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви договір та тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу положення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, додатки №1-3 до нього, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату комісії та пені, а також її розміру та порядку нарахування, надана банком копія Договору комплексного обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії та пені при обробці авторизаційного запиту, нарахування яких містяться у розрахунку заборгованості відповідача. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15. Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 68,77 грн та пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 3,72 грн та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 1,67 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплаті позивачу у заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме вказаного договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи приходить до висновку, що виконання зобов`язань порушено з вини відповідача тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу, процентів за користування кредитом, втрат від інфляції. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial