Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 14 жовтня 2018 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося. Між ними почали виникати різного роду непорозуміння, сварки, конфлікти. Вони втратили взаємні почуття один до одного, і, окрім цього, це все створювало негативну та напружену атмосферу в сім`ї та неможливість їх спільного з відповідачкою проживання. Така ситуація в сім`ї негативно впливала на виховання дітей. Тому, щоб злагодити ситуацію в сім`ї, надати час відповідачці обдумати свою поведінку, він вирішив виїхати на сезонні роботи за межі країни, а потім, з травня цього року пішов добровольцем у ЗСУ, і вже майже рік, за цих причин, вони з відповідачкою не живуть разом. Дружина залишилася проживати в будинку його матері, що розташований по [ADDRESS] . Як зазначає позивач, нещодавно йому зателефонували знайомі та повідомили, що його дружина часто залишає, в тому числі і на ніч, їх малолітніх дітей у своїх батьків у с. Сойми. На його запитання щодо цього, дружина сказала, що вона покохала іншого чоловіка, планує створити нову сім`ю і виїхати працювати за кордон, зберегти їхню сім`ю не бажає і запропонувала щоб діти залишилися проживати разом із ним, бо вона не бачить майбутнього у їхньої сім`ї. Займатися вихованням дітей вона не бажає, а також не має власного житла, в якому могла б проживати разом із дітьми. В зв`язку з цим вони дійшли спільного висновку про необхідність розірвання шлюбу. Ті обставини, що відповідачка планує створити нову сім`ю та виїхати за кордон на невизначений термін, а тому вихованням та утриманням дітей займатися не може і не бажає, змусили позивача звернутися до суду також із позовною вимогою про залишення дітей на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля нього, як батька. Ухвалами суду від 17 листопада 2022 року: --- по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 21-22); --- до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Службу у справах дітей Міжгірської селищної ради Закарпатської області (а.с. 23). Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглянути справу за заявленим позовом за його відсутності. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву за змістом якої висловила позицію про визнання позовних вимог у повному обсязі, справу просила розглядати без її участі. Службою у справах дітей Міжгірської селищної ради Закарпатської області подано заяву з проханням розгляду справи без участі їх представника, в якій також висловлено позицію про визнання позовних вимог. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідачка позов визнала, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Суд встановив, що між сторонами 14 жовтня 2018 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 14 жовтня 2018 року, актовий запис №06 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають за місцем проживання батька, про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та дані акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] (а.с. 6, 7, 18). Із акту також вбачається, що при обстеженні матеріально-побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що останній проживає по [ADDRESS] в будинку, який належить його матері. Разом із ним проживають його діти: син [PERSON] та донька [PERSON] . Матеріально-побутові умови проживання задовільні. В будинку наявні необхідні меблі, побутова та комп`ютерна техніка. В будинку чисто, охайно, зроблений капітальний ремонт (а.с. 18). Відповідно до статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 Сімейного Кодексу України (далі СК України), у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частин 8 та 9 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом частини 1 статті 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини 1 статті 151\~СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частинами 1 та 2 статті 155\~СК України передбачено,\~що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частини 1 та 2 статті 160 СК України). За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, виходячи з визнання відповідачкою позову, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. При ухваленні такого рішення суд переконаний, що за наведених вище обставин встановлення місця\~проживання малолітніх\~дітей разом\~із батьком\~відповідатиме інтересам\~дітей.

Outcome: approved