Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить витребувати з приватної власності [PERSON] ( [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER] ) нежитлове приміщення позначене літерою «А-3» загальною площею 22,4 кв. м, що розташоване по [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради (код ЄРДПОУ 04055972, м. Дрогобич площа Ринок, 1,). Скасувати державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення позначене літерою «А-3» загальною площею 22,4 кв. м, що знаходиться на [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1199924246106) з одночасним припиненням права приватної власності [PERSON] та закриття розділу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 38318250). Стягнути з [PERSON] на користь Львівської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 01.11.2013 між КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради (орендодавець) та [PERSON] (Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення (надалі Договір), згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до акту приймання-передачі в оренду нежитлове приміщення загальною площею 23,6 кв. м по [ADDRESS] , терміном дії до 01.11.2014. В подальшому, з метою приватизації вказаного об`єкта [PERSON] до органу місцевого самоврядування подано заяву на викуп приміщення площею 22,4 кв. м. за вказаною адресою. Рішенням Дрогобицької міської ради №419 від 03.11.2016 нежитлове приміщення згаданою площею включено в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу. В подальшому, спірне приміщення змінило власника. Так, 23.09.2020 між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №28, яке позначене на плані літ.А-3, загальною площею 22,4 кв. м, розташоване по [ADDRESS] . Зазначає, що відповідно до п.6 вказаного Договору продавець свідчить, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для справи, щодо неї відсутні судові спори. Однак, зазначає, що Покупець [PERSON] був обізнаний про справу № 914/1855/19 за позовною заявою окружної прокуратури, подану в інтересах держави до Дрогобицької міської ради, виконавчого комітету ради, [PERSON] , яка перебувала в провадженні господарського суду Львівської області, про що свідчить відзив адвоката Кунціва П.Р. в інтересах [PERSON] від 02.10.2019. Крім цього, ухвалою господарського суду Львівської області [PERSON] залучено до розгляду справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Разом з тим, рішенням господарського суду Львівської області від 14.06.2021 задоволено позов Дрогобицької місцевої прокуратури у справі №914/1855/19 до Дрогобицької міської ради, виконавчого комітету ради, [PERSON] , третя особа [PERSON] , яким: - визнано недійсним та скасовано рішення Дрогобицької міської ради №419 від 03.11.2016 «Про включення в перелік об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення», яким включено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, нежитлове приміщення площею 22,4 кв. м по [ADDRESS] . - визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення вказаною площею шляхом викупу від 22.03.2017, укладеного між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та [PERSON] . Рішення набрало законної сили. Крім цього, зазначає, що згідно п.5.1.5 договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна від 22.03.2017, укладеного між виконавчим комітетом ради (Продавець) та [PERSON] (Покупець) передбачено обов`язки покупця, згідно яких у разі подальшого відчуження приватизованого об`єкту протягом 5 років зобов`язати нового власника подати до органу приватизації у двотижневий термін з дня переходу до нього права власності на цей об`єкт копії документів, що підтверджують перехід права власності. Однак, відповідно до листа виконавчого комітету ради №3-34/551 від 26.01.2022, отриманого на запит прокуратури вбачається про відсутність інформації щодо виконання Покупцем [PERSON] умов договору купівлі-продажу об`єкта комунальної власності. Отже, будучи достеменно обізнаною про порушення інтересів держави, Дрогобицька міська рада належним чином не здійснила захист інтересів територіальної громади, до суду не зверталась, обмежившись листуванням із прокуратурою. Так, Дрогобицькою окружною прокуратурою, з метою вирішення наявності підстав для застосування представницьких повноважень, скеровано до міської ради листом №04/27-198 вих-22 про надання інформації щодо вжиття заходів цивільно-правового характеру, направлених на відновлення та захист законних прав та інтересів територіальної громади м. Дрогобича, в зв`язку із відчуженням нежитлового приміщення за вищевказаною адресою. Проте, відповідно до листі з №3-34/551 від 26.01.2022 Дрогобицька міська рада самоусунулась від належного виконання покладених на неї завдань та функцій. В даному випадку прокурор звертається з позовом з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади, оскільки захист таких інтересів полягає у тому, що відповідачем порушено вимоги законодавства у сфері власності. Зокрема, належним способом захисту порушеного права власності територіальної громади буде витребування майна. Обираючи такий спосіб захисту, прокуратура виходить з того, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Право власності на майно, яке зареєстровано за відповідачем, виникло поза волею власника, та без відповідної правової підстави, що встановлено рішенням господарського суду Львівської області та постановою Західного апеляційного господарського суду у вищевказаній справі. Враховуючи викладене вважає, що вказаний спірний об`єкт вибув із власності територіальної громади м. Дрогобича поза її волею, оскільки рішенням господарського суду Львівської області підтверджено незаконність рішення Дрогобицької міської ради про включення спірного в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу та визнано недійсним договір купівлі-продажу об`єкта комунальної власності. Звернення прокуратури з позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання щодо відчуження нерухомого майна комунальної власності на користь інших осіб та повернення об`єкта нерухомості територіальній громаді, який вибув з її власності незаконно шляхом грубого порушення порядку та умов її відчуження, встановлених чинним законодавством. Крім того, спір, що виник, зачіпає економічні інтереси держави у сфері комунальної власності, а відсутність належного самоврядного контролю на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного використання майна комунальної власності територіальних громад м. Дрогобича. У даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Дрогобицька міська рада. Зокрема, будучи достеменно обізнаною про порушення інтересів держави Дрогобицька міська рада належним чином не здійснює захист інтересів членів територіальної громади, до суду із позовною заявою до цього часу не звернулася. Так, Дрогобицька окружна прокуратура з метою вирішення питання наявності підстав для застосування представницьких повноважень зверталась до міської ради листом про надання інформації щодо вжиття міською радою заходів цивільно-правового характеру, направлених на відновлення та захист законних прав та інтересів територіальної громади Дрогобицької міської ради щодо повернення майна у власність та розпорядження територіальної громади. Проте, листами органом місцевого самоврядування інформовано про відсутність вжиття заходів представницького характеру та наміру не виявлено, таким чином Дрогобицька міська рада самоусунулась від належного виконання покладених на неї завдань та функцій. Саме неподання Дрогобицькою міською радою позову до суду про витребування майна, свідчить про неналежне здійснення органом місцевого самоврядування своїх повноважень. Вказані обставини свідчать про неналежне нездійснення уповноваженим органом своїх обов`язків у сфері контролю за збереженням державного майна та як наслідок, неналежний захист інтересів держави, що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду. Щодо строків позовної давності зазначає, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Наголошує, що за відсутності відповідного судового рішення про скасування рішення міської ради у частині, що стосується спірного нерухомого майна, можливість міської ради здійснити захист свого порушеного права була обмежена. Отже, необхідно виходити з того, що перебіг строків позовної давності для Дрогобицької міської ради розпочався з моменту, коли набрало законної сили рішення суду про задоволення позовних вимог окружної прокуратури у справі №914/1855/19. З цього часу Дрогобицькій міській раді стало відомо, що майно вибуло з її володіння протиправно. Водночас вказує, якщо суд прийде до висновку, що строк позовної давності пропущено, наявні усі підстави для визнання причин пропуску строку на звернення до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння поважними, а право позивача таким, що потребує судового захисту. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомити сторони, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Призначено підготовче судове засідання на 05.05.2022. 04.05.2022\~від відповідача\~ [PERSON] \~надійшов відзив\~на позовну\~заяву з\~доказами направлення\~такого позивачу.\~Відповідач [PERSON] \~заперечує проти\~позову і\~вважає,\~що у\~його задоволенні\~слід відмовити\~в повному\~обсязі,\~обґрунтовуючи відзив\~тим,\~що 23\~вересня 2020\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] було\~укладено Договір\~купівлі-продажу\~нежитлового приміщення,\~посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М. На підставі зазначеного вище Договору купівлі-продажу Відповідачу було передано у приватну власність нежитлове приміщення цокольного поверху, літ. «А-3», загальною площею 22,4 кв.м., розташоване з адресою [ADDRESS] . Звертає увагу суду на те, що станом на дату укладання Договору купівлі-продажу, а саме 23 вересня 2020 року нежитлове приміщення перебувало у приватній власності [PERSON] та було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 19573638, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1199924246106. Жодних доказів того, що у [PERSON] не було права відчужувати спірне нежитлове приміщення або доказів, які б свідчили про неправомірність вказаного правочину позивачем надано не було. Посилаючись на норми законодавства вказує, що наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Така наявність у діях Дрогобицької міської ради волі на передачу майна підтверджується рішенням №419 від 03 листопада 2016 року сесії Дрогобицької міської ради «Про включення в перелік об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення», яке було дійсним станом на день укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу і яке безпосередньо свідчить про намір власника передати спірне Нежитлове приміщення у власність іншій особі. Також, зазначає, що 22 березня 2017 року було укладено Договір купівлі продажу нежитлового приміщення шляхом викупу, в пункті 13.3. якого зазначено, що сторони в т.ч. Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, підтверджують, що даний договір не є фіктивним чи удаваним. З цього робить висновок, про те, що у Дрогобицької міської ради була наявна воля на передачу права власності на Нежитлове приміщення третій особі. Ще один висновком про бажання Дрогобицької міської ради передати право власності на Нежитлове приміщення робить із листа Виконавчого комітету ДМР вих.№3-35/551 від 25 січня 2022 року, адресованого Керівнику Дрогобицької окружної прокуратури, в якому було зазначено, що заходи представницького характеру з боку органу місцевого самоврядування з метою повернення у комунальну власність Нежитлового приміщення є недоцільними та безпідставними. Аналізуючи наведене вище, вважає що вимога про витребування із приватної власності [PERSON] нежитлового приміщення цокольного поверху, літ. «А-3», загальною площею 22,4 кв.м., розташованого за адресою [ADDRESS] є безпідставними та такими, що грубу порушую права Відповідача. Щодо представництва інтересів територіальної громади м. Дрогобич прокурором звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що Дрогобицька міська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів територіальної громади міста Дрогобича та звертатися до суду з відповідним позовом, а сама по собі обставина незвернення Дрогобицької міської ради з позовом протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання Дрогобицької міської ради функцій із захисту інтересів держави. Вважає,\~що з матеріалів справи вбачається недотримання прокурором обов`язкової процедури, передбаченої абзацом 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому звернення прокурором із даним позовом є необґрунтованим. 05.05.2022 від представника Дрогобицької міської ради Львівської області І. Юзвак надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`яжу з неможливістю з`явитися в судове засідання. 05.05.2022 підготовче судове засідання відкладено на 08.06.2022. 17.05.2022 від керівника Дрогобицької окружної прокуратури Є. Давидова надійшла відповідь на відзив відповідача з обґрунтуванням, викладеним у позові. 08.06.2022 від представника Дрогобицької міської ради Львівської області Г.Костик надійшов відзив на позовну заяву з доказами направлення такого відповідачу. У відзиві зазначає, що відповідно до рішення Господарського суду по справі №914/1855/19 від 14.06.2021: «... Дрогобицькою міською радою необгрунтовано причини та доцільність відчуження комунального майна шляхом викупу, а не продажу на аукціоні, чи продажу за конкурсом». Тобто вважає, що суд не заперечував, що відповідно до чинного законодавства в Дрогобицької міської ради є повноваження приймати такі рішення, проте в конкретному випадку обрано невірний спосіб приватизації. Звідси випливає, що є невірним трактування в позовній заяві Дрогобицькою окружною прокуратурою, що спірний об`єкт вибув із комунальної власності поза волею власника. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Фактично Дрогобицька міська рада, яка діє від імені територіальної громади здійснила акт волевиявлення прийнявши рішення, яке вичерпує свою дію після його виконання. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину. Просить у позові відмовити. 08.06.2022 підготовче судове засідання відкладено на 04.07.2022, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання. 13.06.2022 від керівника Дрогобицької окружної прокуратури Є. Давидова надійшла відповідь на відзив, поданий представником Дрогобицької міської ради, в якому вказує, що Дрогобицькою міською радою відзив на позовну заяву подано з порушенням терміну, вказаного в ухвалі суду про відкриття провадження, причини пропуску терміну подачі не наведено, заяву про поновлення процесуального строку для подачі відзиву представником Дрогобицької міської ради не надано, в зв`язку з чим просить залишити відзив представника Дрогобицької міської ради без розгляду. Вказує, що факт вибуття приміщення з комунальної власності поза волею власника встановлено рішенням суду та окремому доказуванню не підлягає. Таким чином, враховуючи рішення господарського суду Львівської області від 14.06.2021 спірне нежитлове приміщення вибуло з власності територіальної громади м. Дрогобича поза його волею. В той же час, та обставина, що вказане рішення органу місцевого самоврядування скасоване, а договір купівлі-продажу визнано судом недійсним, є беззаперечною підставою для витребування майна у добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. 04.07.2022 ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду на 31.08.2022. 31.08.2022 від представника Дрогобицької міської ради Львівської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням представника Г. Костик у відпустці. 31.08.2022 розгляд справи відкладено на 28.09.2022, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. 16.09.2022\~від керівника Дрогобицької окружної прокуратури Є. Давидова надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 20.09.2022 заяву про забезпечення позову задоволено, постановлено накласти арешт на нерухоме майно - нежитлове приміщення літерою № 28 загальною площею 22,4 кв. м, що знаходиться на [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1199924246106) та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного приміщення. 28.09.2022 від представника Дрогобицької міської ради та прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Н. Мручка надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. 28.09.2022 розгляд справи відкладено на 26.10.2022, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. 26.10.2022 розгляд справи відкладено на 16.11.2022, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. В судове засідання прокурор Дрогобицької окружної прокуратури С. Подолячек в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позову. Від представника Дрогобицької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, щодо вирішення справи підтримує позицію викладену у відзиві. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про слухання справи, причин неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно вивчивши обставин справи, заслухавши пояснення учасників справи та оцінивши в сукупності письмові докази, суд встановив, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Як вбачається із змісту позовних вимог, Дрогобицькою окружною прокуратурою Львівської області за результатами опрацювання інформації, отриманої в порядку вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з Дрогобицької міської ради встановлено порушення вимог законодавства України щодо відчуження майна комунальної власності. Звернення Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області з позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо відчуження нерухомого майна комунальної власності на користь інших осіб та повернення об`єкта нерухомості територіальній громаді, який вибув з її власності незаконно шляхом грубого порушення порядку та умов її відчуження, встановлених чинним законодавством. Крім того, спір, що виник, зачіпає економічні інтереси держави у сфері комунальної власності, а відсутність належного самоврядного контролю на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного використання майна комунальної власності територіальних громад м. Дрогобича. 01.11.2013 між КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради (орендодавець) та [PERSON] (Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення (надалі Договір), згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до акту приймання-передачі в оренду нежитлове приміщення загальною площею 23,6 кв. м по [ADDRESS] , терміном дії до 01.11.2014. В подальшому, з метою приватизації вказаного об`єкта [PERSON] до органу місцевого самоврядування подано заяву на викуп приміщення площею 22,4 кв. м. за вказаною адресою. Рішенням Дрогобицької міської ради №419 від 03.11.2016 нежитлове приміщення згаданою площею включено в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу. 22.03.2017 року між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №28 шляхом викупу по [ADDRESS] , вартістю 39 131,67 грн. без ПДВ. З метою захисту інтересів територіальної громади прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури було пред`явлено позов до Господарського суду Львівської області, оскільки прийняте рішення Дрогобицькою міською радою та укладений договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна порушили економічні інтереси держави, що полягало у позбавленні права власності територіальної громади м. Дрогобича на спірне нежитлове приміщення. В подальшому, 23.09.2020 між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №28, яке позначене на плані літ.А-3, загальною площею 22,4 кв. м, розташоване по [ADDRESS] . Відповідно до п.6 вказаного Договору продавець свідчить, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для справи, щодо неї відсутні судові спори. Рішенням господарського суду Львівської області від 14.06.2021 задоволено позов Дрогобицької місцевої прокуратури у справі №914/1855/19 до Дрогобицької міської ради, виконавчого комітету ради, [PERSON] , третя особа [PERSON] , яким: - визнано недійсним та скасовано рішення Дрогобицької міської ради №419 від 03.11.2016 «Про включення в перелік об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення», яким включено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, нежитлове приміщення площею 22,4 кв. м по [ADDRESS] . - визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення вказаною площею шляхом викупу від 22.03.2017, укладеного між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та [PERSON] . Рішення набрало законної сили. Згідно п.5.1.5 договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна від 22.03.2017, укладеного між виконавчим комітетом ради та [PERSON] передбачено обов`язки покупця, згідно яких у разі подальшого відчуження приватизованого об`єкту протягом 5 років зобов`язати нового власника подати до органу приватизації у двотижневий термін з дня переходу до нього права власності на цей об`єкт копії документів, що підтверджують перехід права власності. Однак, відповідно до листа виконавчого комітету ради №3-34/551 від 26.01.2022, отриманого на запит прокуратури вбачається про відсутність інформації щодо виконання Покупцем [PERSON] умов договору купівлі-продажу об`єкта комунальної власності. Отже, будучи достеменно обізнаною про порушення інтересів держави, Дрогобицька міська рада належним чином не здійснила захист інтересів територіальної громади, до суду не зверталась, обмежившись листуванням із прокуратурою. Так, Дрогобицькою окружною прокуратурою, з метою вирішення наявності підстав для застосування представницьких повноважень, скеровано до міської ради листом №04/27-198 вих-22 про надання інформації щодо вжиття заходів цивільно-правового характеру, направлених на відновлення та захист законних прав та інтересів територіальної громади м. Дрогобича, в зв`язку із відчуженням нежитлового приміщення за вищевказаною адресою. Проте, відповідно до листа №3-34/551 від 26.01.2022 Дрогобицька міська рада самоусунулась від належного виконання покладених на неї завдань та функцій. 28.03.2022 Дрогобицькою окружною прокуратурою було скеровано на адресу Дрогобицької міської ради повідомлення в порядку ст. 23 ЗУ „Про прокуратуру, яким останню повідомлено, що окружною прокуратурою встановлені достатні підстави для здійснення представництва інтересів держави в особі Дрогобицької міської ради до [PERSON] про витребування майна та скасування державної реєстрації. Проте, таке залишено без реагування. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з положеннями частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 -3 частини 4 зазначеної статті). Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц та від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 вказала, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Як вбачається з позовної заяви, прокурором заявлено позов самостійно, мотивуючи таке звернення до суду тим, що дотримання вимог закону при відчуженні майна територіальної громади безумовно становить суспільний (державний) інтерес, який визначено з урахуванням рішення №1-1/99 від 08.04.1999 Конституційного Суду України, а інтерес держави у цій справі полягає в тому, щоб орган місцевого самоврядування розпоряджався об`єктами комунальної власності в порядку та спосіб, передбачені чинним законодавством. Дотримання чинного законодавства є запорукою дотримання прав територіальної громади, а тому перевірка діяльності органів місцевого самоврядування на предмет дотримання ними відповідних нормативно-правових актів становить суспільний інтерес. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, зазначено на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Розглядаючи питання щодо застосування до спірних правовідносин статті 1 Першого Протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, що є джерелом права в Україні, колегія суддів приймає до уваги те, що предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого Протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції ЄСПЛ, суд загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно (рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Зважаючи на наведене, не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність в прокурора законних підстав для звернення до суду з позовом у даній справі. Частиною 3 ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Стаття 388 ЦК України передбачає випадки та обставини, при яких власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача, а саме визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В даному випадку прокурор Дрогобицької окружної прокуратури звернувся з позовом з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади, оскільки захист таких інтересів полягає у тому, що відповідачем порушено вимоги законодавства у сфері власності. Зокрема, належним способом захисту порушеного права власності територіальної громади буде витребування майна. Обираючи такий спосіб захисту, прокурор Дрогобицької окружної прокуратури виходить з того, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Право власності на майно, яке зареєстровано за відповідачем, виникло поза волею власника, та без відповідної правової підстави, що встановлено рішенням Господарського суду Львівської області у вищевказаній справі. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04.07.2018 (справа №653/1096/16-ц), предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (ч. 1 ст. 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Так, ст. 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що держава гарантує об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Статтею 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності (ст.143 Конституції). Враховуючи викладене, вказаний спірний об`єкт вибув із власності територіальної громади м. Дрогобича поза її волею, оскільки рішенням господарського суду Львівської області від 14.06.2021 у справі №914/1855/19 визнано недійсним та скасовано рішення Дрогобицької міської ради №419 від 03.11.2016 «Про включення в перелік об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення», яким включено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, нежитлове приміщення площею 22,4 кв. м по [ADDRESS] та визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення вказаною площею шляхом викупу від 22.03.2017, укладеного між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та [PERSON] . Відповідно до ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно з ч.7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Як визначено в ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження та ін. Право комунальної власності захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого ним органу, за винятком випадків, передбачених законом. Отже, відчуження нежитлового приміщення повинно було відбуватись в установленому законодавством порядку, а тому воно не може належати іншій юридичні чи фізичній особі на праві приватної власності. Про порушення права територіальної громади Дрогобицька міська рада дізналась з позовної заяви окружної прокуратури у справі №914/461/20, де орган місцевого самоврядування виступав Відповідачем. Повернення у комунальну власність нежитлового приміщення, безпідставно відчуженого фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. За таких обставин, прокурором обґрунтовано вимоги щодо витребування приміщення від [PERSON] як останнього набувача, на користь територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради. Отже такий спосіб захисту, спрямований на поновлення порушених прав територіальної громади міста Дрогобича та повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином у відповідно до вимог ст.ст. 330, 388, 658 ЦК України право власності на майно, яке було передано поза межами волі власника не набувається у тому числі, і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребувано. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою цього майна. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника у зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувається без участі та поза межами волі дійсного власника. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі №6-1 цс 15, від 16.09.2015 у справі №6-1203 -цс15, від 02.03.2016 у справі №6-3090-цс15. Застосування вказаного способу захисту порушених інтересів узгоджується також з роз`ясненнями, наведеними в пунктах 21-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема, згідно вказаних роз`яснень, коли майно придбане за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Верховний суд у постанові від 30.01.2018 у справі №756/5793/15-ц, не відступаючи від правових позицій Верховного суду України, викладених у постановах: № 6-107 цс 12 від 7 листопада 2012 року, № 6-348 цс 15 від 10 червня 2015 року, № 6-67 цс 15 від 13 травня 2015 року зазначив, що оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Таким чином, враховуючи рішення господарського суду Львівської області від 14.06.2021 спірне нежитлове приміщення вибуло з власності територіальної громади м. Дрогобича поза його волею. В той же час, та обставина, що вказане рішення органу місцевого самоврядування скасоване, а договір купівлі-продажу визнано судом недійним, є беззаперечною підставою для витребування майна у добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст.388 ЦК України. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, оскільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц. Відповідно до приписів частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною п`ятою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дрогобицька міська рада. При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Територіальна громада міста Дрогобича як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Дрогобицькій міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Таким чином, здійснення Дрогобицькою міською радою розпорядження спірним майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади. Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року у справі № 3-604гс16. Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.03.2017 у справі №916/2130/15. Згідно постанови від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц, віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс 15)). Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215,216 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до абз. 3 .ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законами № 1666-УІІІ від 06.10.2016, № 159-ІХ від 03.10.2019; в редакції Закону № 340-ІХ від 05.12.2019) ухвалення судом рішення про: 1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, 2) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, 3) скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За таких вищенаведених обставин, державна реєстрація права за [PERSON] щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 22,4 кв. м, (реєстраційний номер: 1199924246106) підлягає скасуванню з одночасним припиненням права приватної власності. Крім цього, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння є таким рішення і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Отже, витребування майна з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Дрогобича є достатнім та ефективним способом захисту та забезпечить відновлення порушеного права. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2481 грн. На підставі ст. ст. 182, 316, 318, 319, 321, 327, 328, 334, 387, 388 ЦК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру",ст. ст. 10, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 2, 4, 12, 81, 141, 247, 258, 259, 265, ЦПК України, суд

Outcome: approved