Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач 02.02.2022 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просить: - визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Мпельник Т.І. від 03.10.2019 індексний номер рішення: 490037110 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Білоус І.О. від 23.11.2020, індексний номер: 55284937 щодо реєстрації змін до об`єкта нерухомого майна, яким квартиру [ADDRESS] змінено на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 165,8 кв.м. за адрсеою: [ADDRESS] ; - привести земельну ділянку по [ADDRESS] до переднього стану шляхом проведення за рахунок [PERSON] перебудови самочинно реконструйованої квартири у відповідності до параметрів відображених у технічному паспорті від 13.09.1993; - стягнути з [PERSON] , на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що реєстрація квартири державним реєстратором відбулася на підставі довідки №142174 від 25.09.2019 та технічного паспорту від 25.09.2019, ви дані ТОВ «Пром-Строй ЛТД», свідоцтва про право власності та розпорядження. У довідці від 25.09.2019 вказано, що під час проведення технічної інвентаризації квартири були виявлені технічні помилки, а також площа змінена у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площ приміщень і не належить до самочинного будівництва. Втім, позивач з такими твердженнями не погоджується, адже в технічному паспорті від 25.09.2019 вказані приміщення № [NUMBER] , які відсутні у технічному паспорті від 13.09.1993. Тож, було проведено реконструкцію квартири шляхом добудови додаткових приміщень за рахунок чого площу квартири збільшено на 75 кв.м. Будівництво проведено відповідачем без відповідних дозвільних документів. У відповідача відсутні право власності, право користування чи володіння на земельну ділянку, де здійснено добудову. Підставою для реєстрації права власності відповідача на будинок слугував висновок щодо технічної можливості зміни цільового призначення квартири, однак такий висновок не відповідає фактичним обставинам, у ньому не наведено жодної норми стосовно невідповідності об`єкта параметрам квартири. Одеська обласна прокуратура вимушена звернутися до суду, адже Одеська міська рада самостійно не вжила заходів направлених на захист інтересів держави. Ухвалою суду від 03.02.202 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 23.03.2022. Задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, накладено арешт на будинок [ADDRESS] . У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 23.03.2022 розгляд справи було відкладено на 10.05.2022. У підготовче засідання 10.05.2022 учасники справи не з`явилися, наступне засідання призначено на 23.06.2022. У підготовчому засіданні 23.06.2022 проведеному за участі прокурора Тунік В.М, та представника Одеської міської ради Старостіна О.С. було задоволено заяву позивача про витребування доказів, вирішено розглянути заяву відповідача про залучення третьої особи після подання оригіналу такої заяви. З метою отримання витребуваних доказів оголошено перерву до 10.08.2022. У підготовчому засіданні 10.08.2022 задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 09.09.2022. В результаті проведеного підготовчого засідання 09.09.2022 було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 24.11.2022. Ухвалою суду від 24.11.2022 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , про залучення третьої особи. У судовому засіданні 24.11.2022 прокурор Тунік В.М. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити. Представник Одеської міської ради Старостін О.С. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Вчергове, а саме вчетверте подав до суду заву про відкладення розгляду справи, яка була направлена з електронної пошти [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про час, дату та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Навіть якщо брати до уваги заяву відповідача направлено з невідомої електронної адреси, без накладення електронно-цифрового підпису, то посилання відповідача на військовий стан, у зв`язку з чим він був вимушений виїхати в безпечний регіон, а документи на підставі яких можливо підготувати відзив знаходяться вдома, є необґрунтованими, адже з моменту отримання позову з додатками відповідачем минуло сім місяців, адже позов з додатками отримано 25.04.2022 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.76). Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08 вересня 1993 року орган приватизації державного житлового фонду Приморського району видав [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.99). [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 165,8 кв.м. Первинну реєстрацію права власності проведено 30.09.2019 державним реєстратором Мельник Тетяною Іванівною. 18.11.2020 приватним нотаріусом Білоус Іриною Олександрівною, індексний номер рішення: 55284937 зареєстровано зміни. Підстава для державної реєстрації: довідка серія та номер 471-07/471 від 01.10.2019 КП «Бюро технічної інвентаризації», висновок серія та номер: 592329 від 11.11.2020, технічний паспорт від 11.11.2020 виданий ПП «Глав Інвест Груп», про що свідчить інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.41-43). Згідно листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 26.11.2021, станом на 31.12.2012 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (а.с.50). Департамент комунальної власності у листі №01-19/2113 від 11.09.2020 вказує, що рішення про передачу у власність або користування земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , Одеської міською радою не приймалося (а.с.32-33). Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом №01-61515-пр від 14.09.2020 повідомило заступника прокурора Прокуратури Одеської області, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатації закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо одержання права на виконання будівельних робіт або прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів реконструкції чи будівництва, розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом №01-3/427-Г від 25.11.2021 повідомило заступника Одеської обласної прокуратори про те, що у період з жовтня 2016 року по теперішній час Управління планові та позапланові перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства за адресою: [ADDRESS] не проводило (а.с.34-35). Відтак, приватне підприємство «Глав Інвест Груп» 11.11.2020 видало висновок за вх.№592329, яким вказала, що обстежувана квартира по [ADDRESS] , загальною площею 165,8 кв.м. не може експлуатуватися в якості квартири, оскільки не відповідає вимогам і нормам, що пред`являються ДБН і СНІП для житлових квартир. За своїми характеристиками об`єкт обстеження є житловим будинком [ADDRESS] (а.с.44). Як вірно зазначає позивач, такий висновок не містить жодних норм законодавства. ТОВ «Пром-Строй ЛТД» 25.09.2019 за вих. №142174 видало довідку, у якій вказало, що згідно проведеної технічної інвентаризації квартири [ADDRESS] були виявлені технічні помилки, а також площа змінена у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площ приміщень, і не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією (а.с.108). Згідно технічного паспорту на будинок [ADDRESS] від 11.11.2020 житловий будинок має 14 приміщень, серед яких 5 коридорів, 5 житлових кімнат, 1 санвузол, 1 кухня, 1 гараж, 1 веранда. Загальна площа будинку 165,8 кв.м. (а.с.45-49). В той час як згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 13.09.1993 року квартира має 11 приміщень серед яких 1 коридор, 4 житлових кімнат, 1 вітальня, 1 кухня, 1 санвузол, 2 веранди та 1 підсобне приміщення. Загальна площа квартири 90,2 кв.м. (а.с.51-53). Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Тобто при здійсненні будівництва власник зобов`язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Разом з тим положення ч.7 статті 376 ЦК України передбачають різні підстави для здійснення проведення перебудови. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений або приведений у попередній стан особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть також бути особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24 липня2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18),від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження№ 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц (провадження № 61-40353св18). Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Згідно з п. 3.21 Розділу З ДБН А.2.2-3: 2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності). Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник, наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила). Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 пункту 1.4 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням. Поняття переобладнання та перепланування визначені у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Крім того, відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 до самочинного будівництва не належать: 1) при будівництві будинків садибного типу - зведення на земельній ділянці тимчасових будівель (навісів, палаток, кіосків, накриття, літніх душових, теплиць, покритих поліетиленовою плівкою, споруд тощо), які не потребують виконання робіт з улаштуванням фундаментів; перестановка обладнання в межах призначених приміщень; улаштування чи закриття дверних або віконних прорізів; збільшення або зменшення площ за рахунок демонтування чи влаштування перегородок, комор, знесення печей та грубок; перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ; 2) у квартирах (багатоповерхових будинках) - перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ, без порушення несучих конструкцій; збільшення житлової чи допоміжної площ за рахунок демонтування перегородок, комор, знесення печей, камінів та грубок, засклення балконів, лоджій, улаштування дверних прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; перестановка в межах призначених приміщень, обладнання; 3) поточний ремонт будівель та споруд без змін призначення приміщень; 4) заміна матеріалу стін будинків садибного типу, будівель без збільшення розміру фундаменту чи поверховості (допустиме відхилення площі 5 %). Водночас, відповідно до ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», які затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 за №163, будівництво - це нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва; об`єкт будівництва - це будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» передбачено, що будівельні роботи це - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Реконструкція в будь-якому випадку має наслідком зміну основних техніко-економічних показників об`єкта будівництва, про що також висловив свою позицію і Верховний Суд в постанові по справі №334/2101/16-а. Статтею 36 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на час здійснення зміни площі квартири) визначено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Згідно зі ст. 39 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Частиною 5 ст. 26 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що проектування будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Згідно ч. 1 ст. 29 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Частиною 2 ст. 26 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Таким чином при реконструкції особі необхідно отримати дозвільні документи на проведення такої реконструкції, пов`язаної з втручанням в несучі конструкції будинку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Статтею 3акону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (чинного на час реєстрації). Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Так, п. 40 вищевказаного Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону про реєстрацію та цим Порядком. Так, згідно пункту 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених Порядком реєстрації. Пунктом 7 Порядку реєстрації передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1952-IV). У пунктах 1 та 2 частини 3 статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, та перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (стаття 11 Закону). Частиною 3 статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Разом з тим, з даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності є наступні документи: висновок серія та номер: 592329 від 11.11.2020 та технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 11.11.2020, видавник: ПП «Глав Інвест Груп». При цьому, технічний паспорт, а також висновок ПП «ГЛАВІНВЕСТ ГРУП» від на підставі яких зареєстровано право власності, не підтверджують на яких підставах було збільшено площу квартири з 90,2 кв.м. на 165,8 кв.м. Дозвільних документів на реконструкцію / добудову квартири суду надано не було. Як вказувалося вище було змінено не лише площу квартири, а й кількість приміщень в квартирі. Зазначення у довідці, яка слугувала підставою для внесення змін в реєстрі про зміну площі у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площі є не обґрунтованими, адже таке «уточнення» відбулося на 75,6 кв.м. Пунктом 1.4 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001 передбачено, що на підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти (додатки 2-8,18), які скріплюються підписом керівника та печаткою суб`єкта господарювання, а також підписом виконавця робіт із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката та його печаткою. Таким чином, технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою збільшення площі квартири. У матеріалах справи відсутня узгоджена в установленому порядку проектна документація на проведення реконструкції квартири [ADDRESS] та дозвіл на її здійснення. На яких підставах приватне підприємство «Глав Інвест Груп» у висновку від 11.11.2020 за вих.№592329 вважало, що квартира за своїми характеристиками є будинку визначити неможливо. Тому, суд вважає, що позивачем доведено належним чином підстави позову, а саме, те, що збільшення площі квартири відбулося як самочинне будівництво, яка підлягає приведенню в первісний стан, тому підлягають скасуванню рішення державного реєстратора про реєстрації та внесення змін до запису Державного реєстру про право власності. Одеська обласна прокуратору звернулася до Одеської міської ради з повідомленням з приводу надання інформації про вжиті Одеською міською радою заходи реагування, направленні на захист інтересів територіальної громади міста Одеси у зв`язку зі збільшення площі об`єкту нерухомості за рахунок земель комунальної власності (а.с.36-40). Одеська обласна прокуратура звернулася до Одеської міської ради з листом, яким повідомила про звернення до суду з позовом з метою захисту прав територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради (а.с.55-57). Земельна ділянка не виділялася [PERSON] , про що свідчать матеріали справи, а, отже, здійснення на ній добудови є незаконним, тому вона підлягає приведенню у попередній стан. Щодо повноважень прокурора, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зроблено висновок про те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Таким чином, сам факт не звернення до суду уповноваженого органу може свідчити про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави. Установивши, що Одеською обласною прокуратурою було повідомлено Одеську міську раду про зазначені в позові порушення законодавства і остання отримала вказаний лист, проте не здійснила юридично значимих дій для захист прав територіальної громади, у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради. При зверненні до суду з позовом Одеська обласна прокуратура сплатила судовий збір за подання позову та за подання заяви про забезпечення позову у загальному розмірі 11\~164,50 грн. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved