Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.11.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 24.12.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , була завдана матеріальна шкода. Транспортний засіб «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в АТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до полісу № АО/2707996 від 08.01.2020. Оскільки автомобіль «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у АТ «СК «АРСК», яка виплатила власнику пошкодженого ТЗ страхове відшкодування у сумі 81 895,32 грн. та виплачено на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів» суму 42 577,32 грн. АТ «СК «АРСК» звернулось до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач 03.06.2021, на підставі страхового акту №035/037/008796/21/1 від 03.06.2021, здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , у сумі 79 295,32 грн., з урахуванням франшизи у розмірі 2600,00 грн. Отже, у позивача виникло право регресу до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування у сумі 79 295,32 грн., у зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 04.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив поновити строк для надання відзиву та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також, відповідачем заявлено клопотання про залучення третіх осіб ( [PERSON] та АТ «СК «АРКС») та здійснити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін у порядку загального провадження. Дослідивши обґрунтування відзиву суд ухвалив поновити відповідачу строк для подачі відзиву на позов, оскільки відсутні докази отримання відповідачем позовної заяви. Також, суд ухвалив відмовити у клопотанні відповідача про залучення третіх осіб, як у необґрунтованому, відповідач не надав суду належних доказів, що результат розгляду вказаної справи може вплинути на права та обов`язки вказаних осіб. Ухвалою суду від 30.11.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін у порядку загального провадження. До суду 07.11.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що між СК «ARX» (правонаступником якого є ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») та [PERSON] 14.07.2020 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №91172а0к. Відповідно до даного Договору страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля марки «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] . 20.11.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , була завдана матеріальна шкода. Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 24.12.2020 у справі № 760/26399/21 [PERSON] було визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Цією ж постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, внаслідок того що останній будучи причетним до ДТП, залишив її місце. Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , була завдана матеріальна шкода. Транспортний засіб «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] був застрахований в АТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до полісу № АО/2707996 від 08.01.2020. Оскільки автомобіль «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у АТ «СК «АРСК», яка виплатила власнику пошкодженого ТЗ страхове відшкодування у сумі 81 895,32 грн. та виплачено на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів» суму 42 577,32 грн. АТ «СК «АРСК» звернулось до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач 03.06.2021, на підставі страхового акту №035/037/008796/21/1 від 03.06.2021, здійснив виплату страхового відшкодування за пошкодженнй автомобіль «Jaguar», д.н.з. [NUMBER] , у сумі 79 295,32 грн., з урахуванням франшизи у розмірі 2600,00 грн. Відповідно до п. "в" п. 38.1.1 Закону України страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Таким чином, на підставі вищевказаної норми у позивача виникло право регресу до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування, оскільки преюдиційним судовим рішенням, а саме: постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 24.12.2020 у справі № 760/26399/21, встановлений факт самовільного залишення відповідачем місця пригоди. У відзиві відповідач вказує, що оскільки він не надав до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» протягом 3-х робочих днів повідомлення про ДТП, позивач не повинен був сплачувати страхове відшкодування за завданий ним збиток. Таке твердження відповідача є помилковим та таким, що не ґрунтується на нормах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України «ОСЦПВВНТЗ»), з огляду на наступне. Метою Закону України «ОСЦПВВНТЗ» відповідно до його преамбули та статті 3 є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих Стаття 37 Закону України «ОСЦПВВНТЗ» не містить такої підстави відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілому як саме по собі неповідомлення винною особою про настання страхового випадку. А місить лише посилання на невиконання обов`язків, що призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. У випадку з [PERSON] факт ДТП, причина та обставини настання встановлені постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 24.12.2020, а розмір - розрахунками страховика, до якого звернулась потерпіла особа за виплатою за договором страхування КАСКО та позивача на підставі наданих документів. Тобто підстави для відмови у виплаті через неповідомлення [PERSON] про ДТП були та є відсутні. Крім того, при внесення змін до Закону України «ОСЦПВВНТЗ» Законом України від 17.02.2011 р. №3045-УІ законодавцем була допущена помилка і замість внесення змін щодо посилання у підпункті ґ) підпункту 38.1.1. статті 38 на пункт 33.1.4 пункту 33.1. статті 33 залишили посилання на підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, відповідно до правового висновку, викладеного ще в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі №6-1 цс 14, неузгодженість нумерації підпункту пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 цього Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Тобто, неповідомлення страхувальника/винної особи про настання страхового випадку не є підставою для відмови у виплаті потерпілій особі, а зобов`язує страховика, який застрахував відповідальність винної особи провести таку виплату, з правом наступного регресу до винної особи у разі такого неповідомлення. Щодо твердження відповідача про відсутність обов`язку у позивача виплати страхового відшкодування на користь АТ «СК «АРКС», оскільки остання повинна була подавати регресний позов виключно до [PERSON] , суд зазначає наступне. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 викладено правову позицію, що згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ). Відтак, у силу приписів ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього. Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини, АТ «СК «АРКС», виплативши страхове відшкодування [PERSON] за договором майнового страхування, отримало від останньої права кредитора до позивача, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, а до [PERSON] в розмірі, що не покривається відповідно до норм Закону з боку позивача Як було зазначено у позовній заяві, АТ «СК «АРСК» відповідно до заяви страхувальника, або відповідно до Умов договору з ним мала повне право із 81 895,32 грн. частину сплатити безпосередньо страхувальнику або на СТО, де здійснювався ремонт, а іншу частину зарахувати в рахунок наступного страхового платежу (39318,00 грн). Будь-яких порушень в цьому немає. Загальна сума виплати при цьому складає 81 895,32 грн. Позивач із цієї суми утримав 2600,00 грн. франшизи, передбаченої полісом страхування і сплатив АТ «СК «АРКС» 79 295,32 грн., виконавши свої зобов`язання за полісом страхування А0/2707996 від 08.01.2020 року у повному обсязі. При цьому, АТ «СК «АРКС» отримала право вимоги до [PERSON] на суму 2600 грн. франшизи, яку отримав позивач. Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Аналізуючи встановлені у справі обставини у їх сукупності, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 79 295,32 грн. Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд, перевіривши надані позивачем докази, вважає, що позивачем надано належні докази понесення ним витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн., а тому вказана сума підлягає компенсації, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у справі, які складаються з суми судового збору - 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved