Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в редакції від 24.07.2022р., яка прийнята судом) до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він зареєстрований і є власником квартири [ADDRESS] . З 2017р. його не допускають користуватися квартирою і вимагають передати її в користування групі осіб, яку організував [PERSON] , який проживає у коридорі і пожарному балконі під квартирою, займається вживанням і реалізацією наркотиків, займаються проституцією, в т.ч. у період карантину. З 2017р. позивач почав викликати працівників поліції (близько 200 викликів). Вказує, що група, до якої входить [PERSON] , завдавали шкоди дверям квартири, пошкодили двері на пожежний балкон, в зимовий період відсутнє тепло-збереження. Неодноразово здійснювали погрози вбивством позивача та насильством його неповнолітньої дочки, принижували особу позивача, застосовували фізичну силу з нанесенням тілесних ушкоджень; на заяви позивача правоохоронні органи не реагували, внаслідок чого він звертався до суду і на підставі ухвал слідчих суддів працівниками поліції порушувались кримінальні провадження. Деякі кримінальні провадження закривалися, але такі рішення скасовувалися слідчими суддями. Крім того, [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України, за ч.3 ст. 185 КК України. Крім того, позивач вказує, що в будинку і прибудинковій території побудовані самочинні забудови і перепланування, які не мають дозвільних і проектувальних документів та впливають на правильний розрахунок комунальних платежів, оскільки особи, які вчинили самочинні забудова, незаконно користуються збільшеними площами, а плата їм не нараховується. Самочинні забудови мають руйнівний характер, що вказує на злочин службових осіб Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування і Інспекції ДАБК у Черкаській області, оскільки вони зобов`язані внести припис та в судовому порядку зобов`язати знести самочинні прибудови і перепланування. Також вказує, що [PERSON] за фіктивними документами провела реєстрацію ОСББ та на власний розсуд використовує фінанси за оплату комунальних послуг, жодних зборів не проводилось, кошториси не затверджувалися тощо, внаслідок чого внесені відомості до ЄРДР і розслідується кримінальне провадження. Крім того, позивач зазначає, що в коридорі біля квартири №148 група осіб із [PERSON] встановили символіку фашизму, прокуратура і поліція підтримали пропаганду фашизму і відмовила На думку позивача, ГУ НП в Черкаській області та Черкаська обласна прокуратура незаконними рішеннями, протиправною бездіяльністю, неефективним розслідуванням кримінальних проваджень, заподіяли значних збитків, чим завдали матеріальної та моральної шкоди. Вказує, що він вимушений проживати за іншою адресою з умовою повної сплати комунальних послуг. Отже матеріальна шкода складає 41150грн. 53коп. (пошкодження вхідних дверей, пошкодження дверей виходу на пожежний балкон, недопускання до власності по комунальних послугах). Витрати на лікування, перенесення нервових стресів і душевних страждань з 2017р., лікування зубів - 4925грн. 73коп. Його дочка не може користуватися квартирою та навчатися у школи, яка поруч із будинком. Також мало місце пошкодження дверей квартири 2150грн. 00коп. Отже, матеріальна шкода становить 58226грн. 26коп. Крім того, позивач вказує, що йому завдано моральної шкоди на суму 390000грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь у якості відшкодування матеріальної шкоди - 58711,26 грн., та моральної шкоди - 390 000,00 грн. Ухвалою суду від 04.07.2022р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.10.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачем Черкаською обласною прокуратурою подано відзив на позов та відзив на заяву про збільшення позовних вимог, за якими просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що на даний час за всіма кримінальними провадженнями триває досудове розслідування; позивачем не доведено жодного доводу щодо завдання йому матеріальної та моральної шкоди; в діях органів прокуратури відсутні факти протиправної бездіяльності та неефективності при розслідування кримінальних проваджень; не доведена моральна шкода і відсутні підстави для відшкодуванню позивачу матеріальної шкоди. Позивачем подано відповіді на відзиви, за якими просить задовольнити уточнені позовні вимоги, враховуючи викладені доводи. Не погоджується із доводами, які викладені у відзивах. Відповідачем ГУ НП в Черкаській області подано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Зазначено, що позовні вимоги не обгрунтовані та є безпідставними; відсутні докази. Позивачем подано відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги (уточнені), враховуючи обгрунтування, яке викладене у позовній заяві. Відповідачем ГУ ДКС України у Черкаській області подано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Зазначено, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту; відповідачем не доведено завдання йому матеріальної та моральної шкоди. Позивачем подана відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги, враховуючи викладені у позові доводи. Відповідачами заперечення на відповіді подані не були Ухвалою суду від 07.09.2022р. заяву [PERSON] про відвід судді визнано необгрунтованою і залишено без задоволення. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, враховуючи викладені у позові та заяві про збільшення позовних вимог, доводи. Вважає, що досудове розслідування за кримінальними провадженнями не проводиться, підозри нікому не пред`явлені, ніхто не допитується; з-за наркоманів та проституток він не може жити у своїй квартирі і вимушений знімати інше житло, за яке здійснює оплату комунальних послуг (договору про оренду житла немає). У квартирі, яка є його власністю, він комунальні послуги не сплачує, а тому отримуючи рахунки, йому завдана матеріальна шкода, т.я. росте заборгованість. Поліція і прокуратура не вжили заходів «прикрити притони»; вони не вживають заходів щодо наведення порядку біля його квартири; коли на його виклики приїздять працівники поліції, то вони не відновлюють його права; скасовувалися судами рішення про закриття кримінальних проваджень; близько 200 разів викликав поліцію. Матеріальна шкода (плата за комунальні послуги, яку він не здійснює; вартість придбаних замків до дверей, придбання ліків тощо) завдана бездіяльністю правоохоронних органів, оскільки з 2017р. він не може проживати у квартирі. Моральна шкода завдана йому відповідачами, оскільки він терпів душевні потрясіння. Представник відповідача ГУ НП в Черкаській області в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, враховуючи доводи відзиву. Вважає позов необгрунтованим та безпідставним. За всіма кримінальними провадженнями триває досудове розслідування. Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки не доведена протиправність поведінки органів прокуратури. Просила враховуючи доводи відзивів. В судовому засіданні представник відповідача ГУ ДКС України у Черкаській області просив відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи відзиву. Позовні вимоги не доведені; держава не несе відповідальність за осіб, які перебувають у під`їзді будинку, тобто у місцях загального користування; виклики правників поліції не дають підстав для відшкодування шкоди; матеріальна та моральна шкоди не доведені належними доказами. Крім того, вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту. Заслухавши пояснення учасників справи, представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 12.03.2018р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивач має дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про зміну імені від 24.12.2020р. серія [NUMBER] . Крім того, встановлено, що органами Національної поліції здійснюється досудове розслідування за кримінальними провадженнями: №42018251010000174 від 09.11.2018р. за фактом погроз вбивством [PERSON] з боку його сусіда [PERSON] , за ч.1 ст. 129 КК України; №12020256010001053 від 25.12.2020р. за ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень невстановленими особами; №42021251010000021 від 10.03.2021р. за фактом спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень за ч.1 ст. 125 КК України; №42021252010000001 за ч.1 ст. 317 КК України за фактом вживання невстановленими особами наркотичних засобів у будинку [ADDRESS] ; № 12018251010000735 від 30.01.2018р. про те, що службовими особами Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування, Інспекції ДАБК у Черкаській області самоправних дій, за ст. 356 КК України; №42017251010000103 від 05.07.2017р. за ч.1 ст. 364-1 КК України за фактом створення ОСББ «Переможець-32», незаконності укладення договорів тощо; №42020251010000017 від 30.01.2020р. за ч.1 ст. 190 КК України щодо неправомірних дій голови правління ОСББ «Переможець-32». Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (ст. 22 ЦК України). У статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. З огляду на статті 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна та/або орган державної влади. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Звертаючись до суду з позовом, а також в судовому засіданні, [PERSON] вказує, що органи Національної поліції та прокуратури проявляють бездіяльність: не вживають заходів щодо наведення порядку у під`їзді будинку №32 біля його квартири [ADDRESS] ; перед квартирою у місці загального користування заселились наркомани та проститутки; досудове розслідування за кримінальними провадженнями не проводиться, підозри нікому не пред`явлені, ніхто не допитується; з-за наркоманів та проституток він не може жити у своїй квартирі, у якій не сплачує комунальні послуги і росте розмір заборгованості, вимушений знімати інше житло, за яке здійснює оплату комунальних послуг; певними особами йому було завдано тілесних ушкоджень, пошкоджене його майно, внаслідок чого він поніс матеріалі збитки. Позивач доводить підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди: ухвалами слідчих суддів, відповідно до яких уповноважених осіб органів поліції та прокуратури було зобов`язано внести відомості до ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення за заявами [PERSON] ; фотознімками з певного приміщення, які датовані 2020р., 2017р., 2021р. 2022р.; товарним чеком на суму 1075грн. за дверний замок; консультативними заключеннями лікарів; фіскальними чеками; квитанціями через Приватбанк - оплата стоматологічних послуг; приписом від 06.02.2019р. органів ДСНС України в Черкаській області; зверненнями до органів прокуратури; актами опитування сусідів; інформацією ГУ НП в Черкаській області про реєстрацію звернень [PERSON] на службу «02»; розрахунковими листами на оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] ; постановою про відмову у задоволенні клопотання від 07.11.2022р., винесеної у рамках кримінального провадження №42011152010000102 від 14.09.2018р. За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачем не доведені позовні вимоги, не надано належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заподіяної йому матеріальної, моральної шкоди відповідачами ГУ НП в Черкаській області та Черкаською обласною прокуратурою, причинного зв`язку між шкодою та бездіяльністю, діями, рішеннями відповідачів, що в силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Слід зазначити, що сам по собі факт скасування постанов про закриття кримінальних проваджень, враховуючи, що досудове розслідування за ними на даний час триває, не є підставою для відшкодування шкоди позивачу. Крім того, сам факт зобов`язання внести відомості до ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення за заявами [PERSON] , теж не може бути доказом того, що мала місце бездіяльність прокуратури, поліції, якою заподіяно йому матеріальної та моральної шкоди. Також суд вважає, що оплата стоматологічних послуг, придбання замка для дверей, винесення відповідними органами приписів щодо усунення порушень вимог пожежної безпеки, - не доводять обставин завданої позивачу шкоди, яка б підлягала відшкодуванню відповідачами. Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачами порушуються права позивача щодо користування та володіння ним нерухомим майном за вказаною вище адресою. На думку суду, безпідставними є посилання позивача, про що він зазначив у судовому засіданні, на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як на такі, що підлягають до застосування при вирішенні даного спору. Так, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідачами у справі є відповідні органи державної влади Головне управління Національної поліції у Черкаській області, Черкаська обласна прокуратура та ГУ ДСК України у Черкаській області. При цьому, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, яка не є належним відповідачем при вирішенні цього спору. Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки під час розгляду справи не встановлено дій/бездіяльності з боку органі поліції та прокуратури, які давали б правові підстави для їх задоволення. При прийнятті судового рішення судом, зокрема, враховувались висновки ВС, що викладені у постанові від 13.05.2020р. у справі №638/8636/17-ц; у постанові від 30.01.2019р. у справі №199/1478/17. Враховуючи норми ст.141 ЦПК України, п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed