Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

25.11.2021 представник позивача [PERSON] адвокат Кручек О.О. звернулася до суду через систему «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] , в якій, уточнивши позовні вимоги у заявах від 20.01.2022, 08.07.2022 та 17.11.2022 просить: 1. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно, яке складається з: 1.1. 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (відокремлене приміщення № 3): - приміщень житлового будинку А-1 вітальні 3-4, площею 25,6 кв.м, вартістю 43\~837 грн 18 коп., А 1-1 санвузла 3-3, площею 3,7 кв.м, вартістю 5\~967 грн 80 коп.; - 1/2 частини підсобного приміщення Б-1, площею 10,95 кв.м, вартістю 26\~840 грн 50 коп., 1/2 частини погрібу під частиною будівлі б, площею 5,7 кв.м, вартістю 5\~431,00 грн. 1.2. Будівельних матеріалів та конструкцій, з яких побудовано, але не введено в експлуатацію, прибудови до 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (відокремлене приміщення № 3), загальною вартістю 521\~305 грн 51 коп.: на 1 поверсі А 3-2 - передпокій 3-1, площею 12,8 кв.м, кухня 3-2, площею 7,8 кв.м, житлова кімната 3-5, площею 10,5 кв.м; на 2 поверсі коридор 3-6, площею 9,0 кв.м, житлова кімната 3-7, площею 7,6 кв.м, житлова кімната 3-8, площею 8,2 кв.м, гараж - Г-1, площею 32,2 кв.м, з оглядовою ямою г, площею 3,2 кв.м. 1.3. \~ \~ \~ \~Автомобіля «RENAULT KENGOO», 2007 року виготовлення, зареєстрованого 25.12.2004, об`єм двигуна 1461 см.куб., ринковою вартістю 122\~352 грн 60 коп.? 2. Визнати за [PERSON] право власності із встановленням частки 2/3 в спільній сумісній власності та [PERSON] право власності із встановленням частки 1/3 в спільній сумісній власності на наступне майно: 2.1. 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (відокремлене приміщення № 3): - приміщень житлового будинку А-1 вітальні 3-4, площею 17,07 кв.м, вартістю 29\~224 грн 79 коп., А 1-1 - складається з санвузла 3-3, площею 2,47 кв.м, вартістю 3\~978 грн 53 коп.; - 1/2 частини підсобного приміщення - Б-1, площею 7,3 кв.м, вартістю 17\~893 грн 67 коп., 1/2 частини погрібу під частиною будівлі б, площею 3,8 кв.м, вартістю 3\~620 грн 67 коп. 2.2. \~ \~ \~ \~Будівельні матеріали та конструкції, з яких побудовано, але не введено в експлуатацію прибудови до 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (відокремлене приміщення № 3): на 1 поверсі А 3-2 - передпокій 3-1, площею 12,8 кв.м, кухня 3-2, площею 7,8 кв.м, житлова кімната 3-5, площею 10,5 кв.м; на 2 поверсі коридор 3-6, площею 9,0 кв.м, житлова кімната 3-7, площею 7,6 кв.м, житлова кімната 3-8, площею 8,2 кв.м, вартістю 347\~537 грн 01 коп., гараж - Г-1, площею 32,2 кв.м, з оглядовою ямою г, площею 3,2 кв.м. 3. Передати [PERSON] у приватну власність автомобіль «RENAULT KENGOO», 2007 року виготовлення, зареєстрованого 25.12.2004, об`єм двигуна 1461 куб.см, та стягнути з [PERSON] сплатити [PERSON] суму компенсації 61\~167 грн 30 коп. за 1/2 частку від ринкової вартості автомобіля. 4. Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки, площею 0,0112 га, кадастровий номер 7410100000:02:013:5179, вартістю 50\~815 грн 89 коп. Позовна заява мотивована тим, що позивач з відповідачем перебувала у шлюбі з 07.08.1999 по 07.04.2021, який був розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова. Від даного шлюбу сторони мають трьох спільних дітей двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , і повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу ними було набуто вищевказане майно, яке було зареєстроване за відповідачем. Позивач вказує, що з 22.12.2020 проживає разом з дітьми окремо від чоловіка, оскільки на фоні конфліктів з ним була вимушена переїхати до орендованої квартири. Зазначає, що відповідач наразі фактично одноособово проживає у спірному будинку та користується спільним автомобілем, а врегулювати питання щодо поділу майна між ними мирним шляхом не вдалося. Крім того, просить збільшити частку у майні при його поділі у зв`язку з вчиненням насильства відповідача щодо неї, необхідністю винаймати окреме житло, а також тим, що спільні з відповідачем діти проживають разом з нею, а розмір аліментів, які вона отримує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. Враховуючи наведені обставини та відсутність між ними згоди про розподіл придбаного у шлюбі майна, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.12.2021. 21.12.2021 відповідач подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що 3/10 частин спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , було придбано відповідачем у період шлюбу з позивачем за його особисті кошти. Зазначає про відсутність підстав для можливості відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин. 27.12.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з помилковим призначенням. 20.01.2022 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 03.02.2022 у зв`язку з клопотанням представника позивача. 03.02.2022 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 23.02.2022 у зв`язку з неявкою сторін. 23.02.2022 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 16.03.2022 у зв`язку з клопотанням представника позивача. 16.03.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із запровадженням воєнного стану\~Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також веденням бойових дій на території м. Чернігова та Чернігівської області. 21.06.2022 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 08.07.2022 у зв`язку з клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 08.07.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.08.2022. Ухвалою суду від 17.08.2022, за клопотанням позивача та її представника, призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою судді від 19.10.2022 провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду на 03.11.2022. 03.11.2022 оголошено перерву в судовому засіданні до 17.11.2022 у зв`язку з наданням суду додаткових доказів. 17.11.2022 продовжено перерву в судовому засіданні до 30.11.2022. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідача та представник відповідача позов не визнали. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.04.2021 розірваний шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 07.08.1999 виконавчим комітетом Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області, актовий запис № 04; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Локнисте Менського району Чернігівської області, на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн (на двох дітей) щомісячно, починаючи з 26.02.2021 і до досягнення дітьми повноліття. У період перебування у шлюбі [PERSON] придбав 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (відокремлене приміщення № 3), що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 23.10.2001, та автомобіль «RENAULT KENGOO», 2007 року виготовлення, зареєстрований 25.12.2004, об`єм двигуна 1461 куб.см, які були зареєстровані за відповідачем (а.с. 33-36, 205, 235 т. 1). Спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (відокремлене приміщення [ADDRESS] , розташований на земельних ділянках площею 0,0112 га та 0,0116 га, належних на праві власності [PERSON] на підставі Державних актів серії ЯГ № 839137, ЯГ № 841831 від 15.02.2007, виданих на підставі рішення Чернігівської міської ради від 01.11.2006, зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6893 (а.с. 25-26, 41). У період шлюбу до спірному будинку були здійснені прибудови: на 1 поверсі А 3-2 - передпокій 3-1, площею 12,8 кв.м, кухня 3-2, площею 7,8 кв.м, житлова кімната 3-5, площею 10,5 кв.м; на 2 поверсі коридор 3-6, площею 9,0 кв.м, житлова кімната 3-7, площею 7,6 кв.м, житлова кімната 3-8, площею 8,2 кв.м, вартістю 347 537 грн 01 коп., гараж - Г-1, площею 32,2 кв.м, з оглядовою ямою г, площею 3,2 кв.м, які не введені в експлуатацію, що підтверджується копією технічного паспорта від 01.08.2021 (а.с. 239-242 т. 1). Як убачається з висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи № 203 від 11.10.2022, ринкова ціна колісного транспортного засобу автомобіля легкового «RENAULT KENGOO», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на день проведення експертизи 03.10.2022, складає 122 352 грн 60 коп. (а.с. 194 т. 1 на звороті). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України, статті 4, 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За правилом статті 60 Сімейно кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У частині першій статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін є обґрунтованими, в той час як заперечення відповідача щодо набуття цього майна за його особисті кошти не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. При цьому, суд не знаходить достатніх підстав для відступу від рівності часток подружжя та визнання за позивачем права власності на 2/3 частки спірного майна, оскільки проживання з нею дітей, з огляду на встановлені обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем не доведено. При цьому [PERSON] не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона щомісячно несе на утримання дітей, а також, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного та духовного розвитку. Крім того, зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.04.2021, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.06.2021, у справі № 750/2113/21 позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на дітей задоволено у повному обсязі, тобто стягнуто аліменти у розмірі, який позивач вважала достатнім для матеріального забезпечення дітей. Отже, посилання позивача на недостатній розмір аліментів для утримання дітей є безпідставним, а доводи про наявність заборгованості по сплаті аліментів не підтверджені будь-якими доказами. Щодо позовної вимоги про передачу відповідачеві спірного автомобіля та стягнення компенсації Ѕ частку його вартості суд виходить з наступного. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). За приписом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Велика Палата Верховного Суду вважає, що платоспроможність відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Тому хибним є висновок апеляційного суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар, суперечитиме принципу пропорційності та порушуватиме баланс приватних інтересів. За обставин цієї справи дисбаланс останніх виник якраз унаслідок того, що апеляційний суд відмовив у задоволенні вимог про виділення автомобіля у власність відповідача та стягнення з останнього на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на це майно. Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок апеляційного суду про те, що таке стягнення призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок нібито примусового набуття права власності на автомобіль і відсутності згоди на виплату компенсації позивачці. Відповідач є власником цієї речі як такої, яку він придбав разом із позивачкою у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Таким чином, позовна вимога [PERSON] про передачу автомобіля «RENAULT KENGOO», 2007 року виготовлення, зареєстрований 25.12.2004, об`єм двигуна 1461 куб.см, відповідачеві та стягнення компенсації у розмірі 61\~167,30 грн підлягає задоволенню. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити частково, визнавши за сторонами право власності на 1/2 частку у спільній сумісній власності за кожним. Приписами частини третьої статті 372 ЦК України\~передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial