Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 20.09.2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спочатку сімейне життя між ними складалося добре, проте, починаючи з грудня 2020 року шлюбні відносини між ними почали суттєво псуватися через систематичне зловживання відповідачем алкогольними напоями, що супроводжувалося сварками, погрозою насильства та застосуванням фізичної сили з боку відповідача щодо позивачки та їх спільних дітей, що підтверджується неодноразовими зверненнями позивачки до поліції та постановами суду, згідно яких відповідача визнано винним у вчиненні домашнього насильства. Також працівниками поліції виносилися термінові заборонні приписи щодо відповідача. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися, між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї, та як виявилося, у них діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюб між нею та відповідачем уже тривалий час носить формальний характер та супроводжується домашнім насильством з боку відповідача, позивач втратила почуття любові до відповідача, а тому збереження шлюбу буде суперечити спільним інтересам сторін і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Вжиття заходів щодо примирення подружжя не виправить стан шлюбних відносин сторін, оскільки зазначені обставини (домашнє насильство) продовжуються протягом тривалого часу (понад два роки), а спроби примирення між сторонами в минулому жодних результатів не принесли. А тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також позивач просить визначити місце проживання дітей з нею, посилаючись на те, що діти постійно проживають саме з нею, оскільки відповідач працює далекобійником і через це систематично перебуває у відрядженні за кордоном, а в дні коли перебуває вдома, зловживає алкогольними напоями та здійснює домашнє насильство, в тому числі щодо дітей. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Просила суд задовольнити позов. Пояснила, що відповідач тривалий час зловживає алкогольними напоями та вчиняє насильство щодо неї та щодо дітей. Примирення між ними неможливе. Вони втратили почуття поваги та любові одне до одного. Також зазначила, що незважаючи на те, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак, постійного місця проживання немає. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причин неявки суд не повідомив, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву згідно якої просить розглянути справу без участі представника Служби у справах дітей та при прийнятті рішення врахувати висновок виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як органу опіки та піклування, від 11.10.2022 року № 705/23/02-14. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 20.09.2013 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] , що відповідно підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.10.2013 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області відповідно. Як встановлено згідно пояснень позивача у позовній заяві та в судовому засіданні, та не спростовано відповідачем, фактичні шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, спільного господарства сторони не ведуть, відповідач зловживає алкогольними напоями та застосовує відносно позивачки насильство, що підтверджується долученими до справи копіями постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2021 року у справі № 308/13938/20, 25.03.2021 року у справі № 308/14028/20, 26.08.2021 року у справі № 308/9635/21, 02.05.2022 року у справі № 308/4054/22. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим, та суперечитиме як спільним інтересам сторін так і інтересам дітей . Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідач не висловив своєї позиції щодо місця проживання малолітніх дітей. Як убачається з висновку органу опіки та піклування Ужгородськго міськвиконкому від 11.10.2022 року № 705/23/02-14, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, реагуючи на заяву [PERSON] щодо надання висновку стосовно визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , враховуючи інтереси дітей прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] за адресою її місця проживання. При цьому, як убачається з вказаного висновку, органом опіки та піклування встановлено, що мати дітей [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає у орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою проживають її діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також чоловік - [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження від 07.09.2022 року умови проживання в трикімнатній квартирі добрі. Квартира облаштована основними необхідними комунальними зручностями, сучасними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей створені всі необхідні умови. Встановлено, що відносини між батьками дітей конфліктні. Зі слів дітей вони неодноразово ставали свідками насильства батька по відношенню до матері. Діти зазнають психологічного насильства зі сторони батька. На момент проведення обстеження умов проживання у батька були ознаки алкогольного сп`яніння. Також, як убачається з висновку, в ході підготовки такого встановлено, що 16.09.2022 року Ужгородським міськрайонним судом у справі № 308/11888/22 видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , яким йому строком на 6 (шість) місяців заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також наближатися на відстань менше 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, у висновку органу опіки та піклування Ужгородськго міськвиконкому від 11.10.2022 року № 705/23/02-14 зазначено, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взяті на облік служби у справах дітей Ужгородської міської ради як такі, які перебувають в складних життєвих обставинах по причині вчинення психологічного насильства стосовно них зі сторони батька. А тому враховуючи вищенаведене, вік дітей а також фактичне проживання дітей разом з матір"ю, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю відповідатиме інтересам дітей, а тому малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю - [PERSON] .

Outcome: approved