Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором позики в розмірі 173 704,35 грн, що складається із: основної суми заборгованості в розмірі 164 700 грн, інфляційних втрат в розмірі 4 446,9 грн та пені в розмірі 4 557,45 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони 05 квітня 2022 року уклали договір позики на суму 164 700 грн. На підтвердження укладення даного договору відповідачем було складено розписку про отримання вказаної суми коштів, зобов`язання повернути кошти не пізніше 10 травня 2022 року та сплатити пеню у разі прострочення виконання зобов`язання. Однак відповідача кошти не повернув, не письмові та усні вимоги останній не реагує. Оскільки відповідач в позасудовому порядку кошти не повертає, тому позивач змушений звернутись із позовом до суду. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, надано відповідачу строк на подання відзиву. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Відповідач в судові засідання не з`явився повторно, явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позов не подав. Суд вважає, що у відповідності до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши представленні по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 164 700 грн, а також зобов`язався повернути вказану суму не пізніше 10 травня 2022 року, про що складено розписку від 05 квітня 2022 року (а.с.8). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З позовної заяви вбачається, що відповідач своє зобов`язання не виконав, не повернув одержані кошти, зокрема, в строк до 10 травня 2022 року. Відповідач вказані обставини не спростував, доводи позивача не заперечив. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач своє зобов`язання не виконав, одержані кошти не повернув, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, у зв`язку із чим слід стягнути з відповідача одержані кошти. Як вбачається із копії претензії №01/22 від 18 травня 2022 року, позивачем скеровувалась відповідачу вимога про повернення позики за договором позики. Проте з пояснення представника відповідача вбачається, що відповідач на вказану вимогу не відреагував, кошти не повернув. Таким чином, з врахуванням наданих представником позивача пояснень та наданих доказів, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд приходить до переконання про підставіть позовних вимог про стягнення з відповідача коштів, отриманих за договором позики. Окрім цього, відповідно складеної розписки, відповідач зобов`язався сплатити пеню у разі прострочення виконання зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен розпочатий день прострочення. Окрім цього, дійсно відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути із відповідача пеню по заборгованості у розмірі, визначеному за домовленістю сторін, а також інфляційні втрати. Позивач визначив інфляційні втрати в розмірі 4 446,9 грн, пеню - в розмірі 4 557,45 грн. Подані позивачем розрахунки відповідачем також не заперечено та не спростовано. Разом з тим, відповідно до положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Окрім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частки позовних вимог.

Outcome: approved