Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

12.08.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання недійсним заповіту до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. 17.08.2020 року суддя відкрив по справі загальне позовне провадження та призначив по справі підготовче засідання (а.с. 20). 23.09.2020 року приватний нотаріус Тізенберг Д.Д. подала до суду заперечення, в якому зазначає, що вона не є належним відповідачем за позовними вимогами [PERSON] 28.09.2020 року Тютюник подала заяву, в якій просила суд замінити неналежного відповідача приватного нотаріуса Тізенберг Д.Д. на належного [PERSON] (а.с. 44) 28.09.2020 року суддя за клопотанням позивача замінив відповідача на належного (а.с. 48). [PERSON] подала до суду позовну заяву (а.с. 45-47) до належного відповідача [PERSON] , в обґрунтування якої вказала, що [INFO] помер її дядько [PERSON] . Після своєї смерті [PERSON] залишив заповіт на ім`я [PERSON] . Вважає заповіт недійсним, оскільки дядько помер у віці 74 років, внаслідок тяжкої хвороби. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 10.04.2020 по 21.04.2020 року. Дядька лікували за допомогою сильнодіючих знеболювальних препаратів. Через три дні після виписки з лікарні, 24.04.2020 року дядько, знаходячись під дією цих препаратів, склав заповіт. [PERSON] на момент складення заповіту не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Просить суд: -визнати недійсним заповіт, складений 24.04.2020 року [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. 09.12.2020 року представник відповідача адвокат Шульга О.А .подав до суду відзив на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що відповідач [PERSON] з 2014 року є сусідкою померлого [PERSON] . В 2016 році відповідач допомагала [PERSON] із лікуванням, доглядала його, готувала їжу, оскільки [PERSON] жив сам, дітей не мав. В 2020 році стан [PERSON] погіршився, 10.04.2020 року він був госпіталізований. [PERSON] кожного дня була в лікарні, годувала [PERSON] , купувала ліки. Причиною смерті [PERSON] стала гостра серцево-судинна недостатність, дрібновогнищевий кардіосклероз, атеросклеротична хвороба серця. Волевиявлення [PERSON] при укладенні заповіту було вільним, оскільки він не перебував під дією сильнодіючих речовин, усвідомлював значення своїх дій (а.с. 59-63). 02.03.2021 року суд за клопотанням позивача [PERSON] призначив по справі посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 102), на вирішення якої поставив наступні питання: 1. Чи страждав станом на [INFO] [PERSON] [INFO] , на будь-які захворювання, які могли вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та(або) керувати ними? 2. Чи міг [PERSON] [INFO] , станом на 24 квітня 2020 року в повній мірі усвідомлювати факт і наслідки складення ним заповіту? 3. Чи міг [PERSON] [INFO] , станом на 24 квітня 2020 року в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? Провадження по справі було зупинено. 11.05.2021 року суддя поновив провадження по справі для розгляду клопотання експерта (а.с. 113). 08.06.2021 року суд задовольнив клопотання експерта та витребував необхідну для проведення експертизи медичну документацію (а.с. 117). 13.09.2021 року до суду надійшов висновок експерта посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] (а.с. 133). 14.09.2021 року суддя поновив провадження по справі та призначив судове засідання (а.с. 152). 01.12.2021 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Шульги О.А. про призначення повторної експертизи (а.с. 172). 01.12.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду (а.с. 174). 22.02.2022 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Шульги О.А. про зупинення провадження по справі (а.с. 191). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Надворна О.С. підтримали позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Шульга О.А. просили суд відмовити у позові з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяві. Третя особа приватний нотаріус Тізенбарг Д.Д. в судове засідання не з`явилась, пояснень по справі не надала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 225 ЦК України заповіт як правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, є оспореним та може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оспорений заповіт може бути визнаний недійсним у випадку, передбаченому частиною другою статті 1257 ЦК України у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Наявність вільного волевиявлення може бути піддана сумніву через припущення відсутності у заповідача здатності повноцінного усвідомлювання значення своїх дій та керування ними, через наявність органічного ураження головного мозку, тобто через наявність таких психічних розладів здоров`я, які абсолютно унеможливлюють здатність керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення. Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 у справі № 204/1064/16-ц (провадження № 61-21834св19) наголошено, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд встановив, що [PERSON] є племінницею [PERSON] , що підтверджується наданими суду документами (а.с. 7-11). [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня №9» ЗМІР у період з 10.04.2020 по 21.04.2020 року. 24.04.2020 року [PERSON] склав заповіт, відповідно якого заповів усе своє майно [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із станом здоров`я [PERSON] на його особисте прохання та за його дорученням, текст заповіту підписаний [PERSON] , прочитаний уголос та підписаний свідками [PERSON] , [PERSON] (а.с. 89). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 12). Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Тізенберг Д.Д. звернулись позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 24). Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні. [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 10.02.1989 по 02.06.2020 року. Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні (а.с. 37). Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №331 від 02.08.2021 року, при вираженому астенічному розладі значно зменшується здатність до цілеспрямованого концентрування уваги, різко знижується продуктивна психічна діяльність, відбувається виснаженість розумових процесів, осмислення ситуації не є можливим, критичні і прогностичні функції знижені, з`являється пасивна підкоряємість. Виражений астенічний розлад супроводжується глибоким пригніченням потягів та вітальних функцій, підекспертний потребував сторонньої допомоги, був у залежному стані. Загальмованість, сомнолентність, що мали місце у підекспертного свідчать про глибину виразності психічного розладу. Відомостей про покращення стану не має. Ступінь психічних розладів був такий, що під час складання заповіту 24.04.2020 [PERSON] 1946 р.н. не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, не міг усвідомлювати факт і наслідки складання ним заповіту. [PERSON] 1946 р.н. на період складання заповіту 24.04.2020 виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного розладу, внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу: судинного (церебросклероз, фіброз м`яких мозкових оболонок, гіпертонічна хвороба, тромбоемболія легеневої артерії), гіпоксичного (за рахунок анемії), інтоксикаційного. Тому, під час складання заповіту 24.04.2020 [PERSON] 1946р.н. не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, не міг усвідомлювати факт і наслідки складання ним заповіту (а.с. 134-150). Судом були допитані свідки, які дали наступні пояснення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що померлий [PERSON] був чоловіком її сестри. Відповідач [PERSON] є його сусідкою. Свідок пояснила, що вона доглядала [PERSON] близько чотирьох років, бачила його за два тижні до смерті, він телефонував їй, просив прийти додому. [PERSON] нормально, адекватно розмовляв. За життя [PERSON] казав, що племінниця [PERSON] не доглядає за ним. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його колегою. Вона попросила його взяти участь у складенні заповіту [PERSON] . Він приїхав додому до [PERSON] . Нотаріус зачитала уголос текст заповіту. [PERSON] був адекватним, у свідомості, відповідав нотаріусу, що все розуміє. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] попросила її взяти участь у складенні заповіту. Вона приїхала додому до [PERSON] . Нотаріус розмовляла із [PERSON] , він на всі питання адекватно відповідав, не був пригнічений. Нотаріус зачитала уголос текст заповіту, після чого свідки [PERSON] , вона та [PERSON] про себе прочитали текст та підписали його. Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий із [PERSON] , яка попросила його бути свідком при складенні заповіту. [PERSON] знаходився вдома, був дуже хворий, важко рухався, але розмовляв, спілкувався із нотаріусом. Далі нотаріус склала текст заповіту, після чого зачитала його уголос, далі він, [PERSON] та [PERSON] по черзі зачитали текст заповіту уголос. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює сімейним лікарем у лікарні №5. Вона уклала декларацію із [PERSON] 22.04.2020 року вона була вдома у [PERSON] , який був у дуже тяжкому стані. Він був дуже слабким, говорив повільно, йому було дуже важко встати з ліжка. Вона оглянула його. [PERSON] поводив себе адекватно, розумів, що відбувається, орієнтувався у місці та часі. Суд запросив експерта [PERSON] зі складу комісії, яка проводила судово-психіатричну експертизу [PERSON] , для роз`яснення і доповнення висновку. Експерт [PERSON] надала пояснення про те, що при проведенні експертизи вона використовувала свої знання експерта. [PERSON] при укладенні заповіту в силу свого стану нічого не міг читати і писати, нічого не усвідомлював. Експертна установа мала право проводити експертизу, оскільки всі експерти входили до реєстру експертів, мали відповідний стаж та кваліфікацію. Дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд встановив, що [PERSON] на момент складення заповіту виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного розладу, внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу: судинного (церебросклероз, фіброз м`яких мозкових оболонок, гіпертонічна хвороба, тромбоемболія легеневої артерії), гіпоксичного (за рахунок анемії), інтоксикаційного. Через ці захворювання [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Вказані факти встановлено за допомогою спеціальних знань в області психіатрії та медицини. Висновок судово-психіатричної експертизи є чітким, обґрунтованим та узгоджується з матеріалами справи, зокрема з даними медичних довідок про перебіг хвороби заповідача, а також із поясненнями допитаних по справі свідків, які вказали суду, що [PERSON] був у хворобливому стані, не міг піднятись з ліжка, важко розмовляв, був слабким. Крім того, в ході допиту свідків, суд встановив певні порушення, які були допущені під час посвідчення заповіту. Відповідно до статей 1248, 1253 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] впевнено стверджували, що текст заповіту був зачитаний уголос тільки нотаріусом, а вони прочитали його про себе та поставили підписи. Свідок [PERSON] надав суду пояснення, які суперечать показанням [PERSON] та [PERSON] . Він пояснив, що текст заповіту прочитав уголос нотаріус, потім [PERSON] , потім всі троє свідків по черзі прочитали текст заповіту. Пояснити причину розбіжності у показаннях свідок не зміг. Суд ставиться критично до пояснень свідка [PERSON] , оскільки вони суперечать показанням двох інших свідків. Крім того, суд дозволив свідку [PERSON] , який був допитаний першим, залишити залу засідання суду. Після цього суд допитував свідка [PERSON] , а свідок [PERSON] перебував за межами зали судового засідання та спілкувався із свідком [PERSON] , який ще не був допитаний судом. Суд вважає, що [PERSON] надав суду неправдиві показання щодо зачитування свідками уголос тексту заповіту. Таким чином, суд встановив, що свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не зачитували уголос заповіт, як цього вимагає стаття 1253 ЦК України, що є порушенням процедури посвідчення заповіту. Представник відповідача адвокат Шульга О.О. також стверджував, що [PERSON] не отримував сильнодіючі знеболювальні препарати, які могли вплинути на усвідомлення ним своїх дій. Вважає, що пояснення допитаних по справі свідків доводять те, що [PERSON] на момент укладення заповіту перебував у стані, який дозволяє керувати своїми діяти та усвідомлювати їх значення. Суд не погоджується із представником відповідача, оскільки для з`ясування психічного стану особи має бути обов`язкова призначена експертиза, оскільки для встановлення цього стану потрібні спеціальні знання в галузі медицини. Суд вважає, що для того щоб поставити під сумнів висновок комісії експертів необхідні більш вагомі докази, ніж пояснення свідків, які вважали стан [PERSON] адекватним, оскільки він відповідав на запитання, орієнтувався у часі та просторі. Тому суд надає перевагу як доказу висновку комісії експертів над показаннями допитаних свідків. Також представник відповідача адвокат Шульга О.О. просив суд визнати висновок експертизи недопустимим доказом, оскільки експертиза біла проведена не державною спеціалізованою судово-психіатричною установою Міністерства охорони здоров`я, а комунальним підприємством. Суд відхиляє доводи представника відповідача з наступних міркувань. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Пунктом 3.2.7. Статуту Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради визначено, що основною метою діяльності Підприємства є Проведення всіх видів експертизи психічного здоров`я населення (військової, тимчасової непрацездатності, судово-психіатричної), контролю за їх своєчасністю та відповідністю, у тому числі за видачею листів непрацездатності. Крім того, п. 1.4 Статуту Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради передбачено, що підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику та за галузевою спрямованістю підвідомчим Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації (надалі - Департамент). Суд зазначає, що при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю. Отже, саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи. З огляду на вказане, суд вважає безпідставними доводи адвоката Шульги О.О. про те, що експертиза у справі проведена неналежною експертною установою. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що волевиявлення [PERSON] на час укладення оспорюваного заповіту не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, а тому суд визнає заповіт недійсним.

Outcome: approved