Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 06.12.2007 між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 131. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказала, що через різні погляди на життя у них з відповідачем виникали постійні непорозуміння та сварки. Сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. На підставі наведеного, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю, а [PERSON] з батьком. У ході розгляду справи, позивачка змінила позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей, просила залишити їх проживати разом з батьком. У судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву, просила розірвати шлюб. Повідомила, що спільно з відповідачем вони дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, у зв`язку з чим, вона просить визначити їхнє місце проживання з батьком. Відповідач у судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги, просив шлюб розірвати, місце проживання дітей, з врахуванням їх інтересів визначити з ним. Представник органу опіки та піклування проти задоволення позову не заперечив, зазначив, що в результаті обстеження умов проживання сторін та їхніх дітей, проведення бесід з ними та дослідження всіх питань, які мають важливе значення для вирішення поставлених перед органом опіки та піклування питань, останній прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком, що підтверджується наданим суду висновком за № 761/23/02-14 від 02.11.2022, який просив врахувати при прийнятті рішення. Зазначив, що стосунки між батьками адекватні, що вони дійшли спільної згоди визначити місце проживання дітей з батьком, що максимально відповідатиме інтересам дітей. Допитана в судовому засіданні у присутності педагога неповнолітня дитина - [PERSON] повідомила, що разом з своїм меншим братом, наразі проживають з батьком, регулярно зустрічається з мамою, яка проживає окремо. Їй подобається проживати з батьком і не хоче, щоб щось змінювалось. Заслухавши сторони, неповнолітню дитину, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, 06 грудня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб, про що виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зроблено актовий запис № 131 від 06.12.2007. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - " [PERSON] ", дружині - " [PERSON] ". Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.03.2011, [INFO] у подружжя народилась донька - [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.02.2015, [INFO] в подружжя народився син - [PERSON] . Як вбачається з висновку за № 761/23/03-14 від 02.11.2022, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради визнав за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з їх батьком [PERSON] за адресою його місця проживання. Як встановлено в ході розгляду справи, сімейні стосунки між сторонами не склалися, а шлюбні відносини припинені. У сторін відсутнє взаємопорозуміння, почуття поваги, довіри та любові, ні позивачка, ні відповідач перебувати у спільному шлюбі не бажають. Згідно зі ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 СК України, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного, беручи до уваги повне визнання позову відповідачем, що відповідає вимогам закону та не порушує нічиїх прав, свобод чи інтересів, небажання сторін зберегти шлюб, врегулювання сторонами питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, а також висновок органу опіки та піклування, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved