Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

01 листопада 2022 року [PERSON] та [PERSON] , від імені яких діє адвокат Діденко Володимир Євгенович, звернулись в суд із заявою про встановлення факту народження дитини, в якій просять ухвалити рішення, яким встановити факт народження [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, дитини чоловічої статі, прізвище, ім`я, по батькові якої - [PERSON] , у батьків: батько - [PERSON] , [INFO] , громадянство - Україна, мати - [PERSON] , [INFO] , громадянство - Україна. Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, народилась дитина чоловічої статі на ім`я [PERSON] у батьків: мати - [PERSON] , [INFO] , громадянство - Україна, батько - [PERSON] , [INFO] , громадянство - Україна. Батьки дитини перебувають у зареєстрованному шлюбі. Факт народження дитини підтверджуються доданими до заяви копіями документів, оригінали яких після посвідчення відповідності копій знаходяться у заявників, а саме: паспорта громадянки України [PERSON] , свідоцтва про шлюб, паспорта громадянина України [PERSON] , виписного епикрізу акушерського стаціонару від 13 червня 2020 року, пологового сертифікату від 8 травня 2020 року , виписки з медичної карти від 13 червня 2020 року, медичного свідоцтва про народження серія 35 №049649 від 09 червня 2020 року, з яких вбачається, що [PERSON] [INFO] в м.Сімферополь, АР Крим, Україна народила дитину чоловічої статі. Відповідно до ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження може бути подана до будь-якого суду України за межами тимчасово окупованої території, незалежно від місця проживання заявника. При цьому положення ст. 317 ЦПК Украі?ни не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстраціі актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів (постанова Верховного Суду від 27.09.2021 року у справі №756/8168/21). Строк звернення з заявою про встановлення факту народження законодавством не обмеженний. Необхідність довідки тимчасово переміщеної особи, як підстава (право) звернення до суду, законодавством не встановлено. Відповідно до ч.6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства російської федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України. Стосовно медичних документів, які видані на окупованій території вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в редакції Закону № 2217-IX від 21 квітня 2022 року, який набув чинності 07 травня 2022 року, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Разом з тим, відповідні зміни до «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», які затверджені наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 №3307/5) станом на даний час не внесені. Так, відповідно до п.п.б) п.2, ст.1 Розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» підставою державної реєстрації народження є медичне свідоцтво про народження (форма №103-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024. Однак наявні у заявників документи, з яких вбачається факт народження дитини, за формою не відповідають законодавству України, оскільки видані на тимчасово окупованій території, а тому зареєструвати народження дитини у позасудовому порядку вони не мають можливості. Крім того, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що «держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Цей принцип також був послідовно розвинутий Європейським судом з прав людини (справа «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45, «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). При цьому, Європейський суд з праву людини констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного суду, який слід розглядати в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним від влади de facto, включаючи й їхні суди; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, зокрема і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Таким чином, вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про реєстрацію народження, виданого закладом, що знаходяться на окупованій території, як доказу, оскільки можливості збору доказів факту народження на окупованій території є істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявників та їхньої дитини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. В липні 2022 року заявники через свого представника звернулись за роз`ясненнями до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з метою зареєструвати народження дитини згідно законодавства України, але їм було усно роз`яснено, що територія АР Крим є тимчасово окупованною територією і в цьому випадку підставою для реєстрації народження дитини є встановлення в судовому порядку факту її народження. Відповідно до листа-роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (лист від 22.04.2021 № 985/0/208-21) письмова відмова органу державної реєстрації актів цивільного стану не є обов`язковою. Таким чином, заявники позбавлені можливості зареєструвати народження дитини згідно із законодавством України компетентним державним органом та отримати у подальшому закордонний паспорт для оздоровлення дитини за кордоном, а також разом з дитиною відвідувати своїх знайомих та родичів, які проживають на підконтрольній Україні території, а тому змушені звернутись в суд. Враховуючи наведені в заяві обставини, просять заяву задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2022 року заяву [PERSON] та [PERSON] , від імені яких діє адвокат Діденко В.Є., про встановлення факту народження дитини прийнято до розгляду за правилами окремого провадження. В судове засідання, яке було призначено на 25 листопада 2022 року о 11.45 год., заявники [PERSON] та [PERSON] та їх представник - адвокат Діденко В.Є. не з`явились та від представника заявників Діденко В.Є. до суду подана заява, в якій він просить заяву задовольнити та проводити розгляд справи у їх відсутності. Представник заінтересованої особи - Шевченківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, та 25 листопада 2022 року на електронну адресу суду надійшов лист №2068/22.34-23 від 25.11.2022 року за підписом начальника Шевченківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Горинюк-Кожухалової О.Є. про розгляд справи №466/8684/22 без участі їх представника. Проти задоволення заяви не заперечують. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 25 листопада 2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Положеннями ч.ч.1,2 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батька, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Приписами ч.ч.1, 2, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 1 липня 2010 року визначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно з п.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року (далі - №1207-VІІ) територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, внутрішні води України цих територій, визначаються тимчасово окупованою територією. У відповідності до ч.ч.2,3 ст. 9 Закону №1207-VІІ будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Положеннями ч.1 ст.18 Закону №1207-VІІ передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Судом встановлено, що [INFO] на території, що тимчасово не підконтрольна Україні внаслідок російської окупації, у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, народилась дитина чоловічої статі - [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженка селища Зуя Білогірського району АР Крим, Україна, громадянка України, паспорт серії [NUMBER] , який був виданий 09 листопада 2013 року Білогірським РС ГУ ДМС України в АР Крим. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ташкент, громадянин України, паспорт серії [NUMBER] , який був виданий 14 листопада 2012 року Залізничним РВ у м.Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим. Батьки дитини перебувають у зареєстрованному шлюбі. Вищевказані обставини підтверджуються долученими до справи копіями наступних документів, а саме: паспорта громадянки України [PERSON] , свідоцтва про шлюб, паспорта громадянина України [PERSON] , виписного епикрізу акушерського стаціонару від 13 червня 2020 року, пологового сертифікату від 8 травня 2020 року, виписки з медичної карти від 13 червня 2020 року, медичного свідоцтва про народження серія 35 №049649 від 09 червня 2020 року, з яких вбачається, що [PERSON] [INFO] в м.Сімферополь, АР Крим, Україна народила дитину чоловічої статі. У зв`язку з тим, що вказана територія тимчасово окупована російською федерацією, громадяни України [PERSON] та [PERSON] не можуть зареєструвати в органах ДРАЦС народження дитини у відповідності до «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, та отримати свідоцтво про народження дитини встановленого законодавством України взірця. Встановлення факту народження дитини надасть заявникам можливість державної реєстрації народження їх дитини. Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. На підставі викладеного, дослідивши надані суду копії документів, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Задоволення заяви надасть заявникам можливість отримати свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України.

Outcome: approved