Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У червні 2020 року, до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту. Позов був обґрунтований наступним: [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , позивач звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини. Була заведена спадкова справа №5с/2020 до майна померлої [PERSON] . При цьому, [PERSON] за життя склала заповіт та заповіла все своє майно позивачу. Однак, після звернення Позивача до нотаріуса, останнім було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину є неможливим, оскільки, у заповіті та у паспорті позивача є розбіжності у прізвищі, а саме, у заповіті прізвище спадкоємиці зазначено як [PERSON] , а у паспорті [PERSON] . Також, у позивача відсутнє свідоцтво про народження померлої сестри. Тому, вона не може підтвердити факт родинних відносин між ними. При зверненні до відповідної установи РАЦСу в РФ Рязанської області, де народилась померла, було повідомлено, що відновити втрачене свідоцтво про народження неможливо, оскільки в установі була пожежа, тому всі документи за 1925 рік згоріли. Таким чином, Позивач вимушена вирішувати дані питання у судовому порядку. Ухвалою суду від 11 червня 2020 року провадження по справі було відкрито. Ухвалою суду від 23 липня 2020 року було витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса, належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 5с/2020 до майна [PERSON] . Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року, провадження по справі було зупинено у зв`язку із смертю позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року, провадження по справ було відновлено. Ухвалою суду від 08 червня 2022 року, було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненко І.П. спадкову справу 3/2021 до майна померлої [PERSON] та залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту, правонаступника [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою суду від 05 липня 2022 року, було залучено до участі у цивільній справі у якості третьої приватного нотаріуса Одеського міського нотаріальної округу\~Мірошниченко Олену Миколаївну та витребувано в Одеському державному нотаріальному архіві нотаріальну справу щодо посвідчення Заповіту складеного 18.11.1999 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , та посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори\~Мірошниченко О.М., реєстровий номер №1-1370. Позивача та представник позивача у судове засідання не з`явились, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримав позов та наполягав на його задоволенні. Представник Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть від [INFO] померла [PERSON] . Згідно витребуваної спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається, що позивач звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №5с/2020. Згідно заповіту 18.11.1999 року з реєстраційним номером 1-1370, посвідчений державним нотаріусом Мірошніченко О.М., [PERSON] заповіла все своє майно позивачу. Після смерті [PERSON] спадщина складається із квартири за адресою: [ADDRESS] . Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, у заповіті прізвище спадкоємиці зазначено як [PERSON] , а у паспорті [PERSON] . Також, у позивача відсутнє свідоцтво про народження померлої сестри. За для підтвердження факту родинних відносин, судом були досліджені такі докази. Згідно свідоцтва про народження від 21.08.1956 року, народилася [PERSON] . Згідно Довідки № 37 від 30.01.2020 року, [PERSON] вийшла заміж та взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Свідоцтво про народження [PERSON] було втрачено, а відновити неможливо, через пожежу, яка відбулася у відповідному відділі ДРАЦСу за поясненнями представник позивача. Згідно свідоцтва про одруження від 05.10.1952 року, [PERSON] одружилася та взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується і тим фактом, що померла склала заповіт саме на свою рідну сестру [PERSON] . Також, померла і позивач мали однакове дівоче прізвище « [PERSON] » та однакове по-батькові « [PERSON] ». Також, у померлої та позивача однакове місце народження (згідно вищезазначених свідоцтва про одруження) с. Борок, Шиловський р-н, Разянська обл. РСФСР. Факт родинних відносин також підтверджений оригіналом нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] та [PERSON] , та підтверджує, що вони рідні сестри. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , також, підтверджується письмовими опитуваннями свідків, а саме, [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] сусідка [PERSON] , яка підтвердила факт родинних відносин між сестрами, та зауважила, що [PERSON] та [PERSON] є саме рідними сестрами. Також, опитувана зазначила, що [PERSON] часто бувала у квартирі [ADDRESS] в гостях у сестри [PERSON] , саме там вони і познайомились. Вони неодноразово спілкувались втрьох, в тому числі на будь-яких святах, які проходили у Людмили вдома. На цих святах були присутні й інші друзі та родичі. Окрім цього, при спілкуванні [PERSON] і [PERSON] вони не рідко називали друг друга сестра, а також згадували про епізоди з минулого, зокрема, про батьків та інших рідних. [PERSON] повідомила, що [PERSON] та [PERSON] є її рідними тітками, а вона їх племінниця. Вона неодноразово бувала дома як у [PERSON] так і у [PERSON] . Опитувана неодноразово була присутня на сімейних святах в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На цих святах була присутня також і тітка [PERSON] . Також, опитувана підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами. Їй це відомо з дитинства від батьків та інших родичів, а також вона особисто спілкувалась з обома своїми тітками, які поводились як сестри, називали одна одну сестрою. Щодо тлумачення заповіту судом встановлено наступне. 18 листопада 1999 року [PERSON] склала заповіт з реєстраційним номером 1-1370, посвідчений державним нотаріусом Мірошніченко О.М. на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «усе моє майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати за законом, та на що я за законом буду мати право, заповідаю гр. [PERSON] ». Державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса було повідомлено позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом неможливо у зв`язку з тим, що спадкоємицею [PERSON] серед інших документів було надано заповіт, посвідчений державним нотаріусом Мірошніченко О.М. від 18 листопада 1999 року за реєстровим №1-1370 від імені [PERSON] , в якому [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] , в той час як спадкоємиця надала нотаріусу паспорт на ім`я [PERSON] . [PERSON] з власної волі призначила своїм спадкоємцем за заповітом Позивача. Проте, при формулюванні заповіту, було допущено помилку у прізвищі спадкоємця позивача та зазначено невірно - [PERSON] , а вірно - [PERSON] . Помилка сталась внаслідок того, що заповідач не знала про отримання сестрою ( [PERSON] ) паспорта України, в якому її прізвище вже писалось через літеру «И». Заповідач, як російськомовна особа зазначила прізвище сестри як воно звучить на російській мові та як було зазначено в паспорті СРСР тобто через літеру «І». Встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту позивачу необхідне для оформлення спадщини за заповітом. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами\~Цивільного кодексу України. Положеннями статей\~15,\~16 Цивільного Кодексу України, статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої\~статті 16 Цивільного Кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно роз`яснення п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне позивачу для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити відповідний факт родинних відносин. Окрім цього, згідно зі статтями 1216 та 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою\~статті 1220 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша\~статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою\~статті 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частині першій\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною другою\~статті 1256 ЦК України\~передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до\~статті 213 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 213 ЦК України\~на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей\~77,78,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтями\~13\~та\~89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд, з метою захисту прав позивача на оформлення спадщини, вважає за необхідне розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] на користь рідної сестри [PERSON] . При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218\~ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~статті 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга\~статті 1236 ЦК України). Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved