Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

19 вересня 2022 року заявник [PERSON] звернулася до Києво-Свяошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту родинних відносин, обґрунтовуючи її тим, що 06 листопада 1982 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується довідкою про укладення шлюбу №322, яка була видана Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції від 21 серпня 2013 року. Свідоцтво про шлюб було видано відділом ЗАГСу адміністрації Ленінського району м. Ульянівська Ульянівської області Російської Федерації, актовий запис №1252. Після реєстрації шлюбу заявницею - [PERSON] було змінено прізвище на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 травня 1983 року Ленінським відділом РАГСу м. Ульянівська, актовий запис № 750. 21 серпня 1984 року шлюб між заявницею [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22 квітня 1986 року, виданим Ленінським РАЦС м. Ульянівська, актовий запис №288. Після розірвання шлюбу, заявниця залишила прізвище « [PERSON] ». 17 січня 1987 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17 січня 1987 року, виданого відділом ЗАГС Каменобродського району м. Ворошилоград, актовий запис №21. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Через реєстрацію другого шлюбу та зміну прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] », у заявниці та її матері на даний час різні прізвища. На підставі вище наведеного [PERSON] просила встановити факт родинних відносин, між [PERSON] та [PERSON] , а саме що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Ухвалою Києво-Свяошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Заявниця в судове засіданні не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду заяви в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд, з-поміж іншого, розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Судом встановлено, що 06 листопада 1982 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується довідкою про укладення шлюбу №322, яка була видана Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції від 21 серпня 2013 року. Свідоцтво про шлюб було видано відділом ЗАГСу адміністрації Ленінського району м. Ульянівська Ульянівської області Російської Федерації, актовий запис №1252. Після реєстрації шлюбу заявницею - [PERSON] було змінено прізвище на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу подружжя має доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 травня 1983 року Ленінським відділом РАГСу м. Ульянівська, актовий запис № 750. 21 серпня 1984 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22 квітня 1986 року, виданим Ленінським РАЦС м. Ульянівська, актовий запис №288. Після розірвання шлюбу, заявниця залишила прізвище « [PERSON] ». 17 січня 1987 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17 січня 1987 року, виданого відділом ЗАГС Каменобродського району м. Ворошилоград, актовий запис №21. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Метою встановлення факту родинних відносин є оформлення в майбутньому спадкових прав заявниці. Отже дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , проте документально підтвердити цей факт заявниця не може. В зв`язку з чим, заявниця змушена була звернутися до суду із вказаною заявою про встановлення факту родинних відносин. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України такі дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За правилами ст. ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. У правовій державі одним з найбільш ефективних і поширених засобів захисту прав і свобод є судовий захист. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У ході дослідження матеріалів справи та перевірки їх доказами суд прийшов до висновків, що знайшли своє підтвердження наступні факти: [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] . Зазначений факт підтверджується наявними у справі доказами, в тому числі довідками, свідоцтвами укладення та розірвання шлюбу, свідоцтвом про народження, дослідженими судом під час розгляду справи, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести факт родинних відносин і зазначені обставини перешкоджають подальшому оформленню спадщини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved