Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця», просить стягнути з відповідача 300000 гривень моральної шкоди у зв`язку і заподіянням смерті її сину джерелом підвищеної небезпеки. Покликається на те, що 10.08.2020 року на станції Тернопіль, ДН-2 Тернопіль регіональної філії "Львівська залізниця", поїзд №4806 (2ТЕ10М №3211) скоїв наїзд на її сина [PERSON] [INFO] , який від отриманих травм помер. Загибель сина спричинила надзвичайні страждання, вона була близькою з сином, проживала з ним разом, постійно спілкувалась, отримувала підтримку та допомогу. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, та побуту. Зазначає, що [PERSON] був чуйною людиною, піклувався про неї, постійно надавав їй допомогу по догляду за будинком, допомагав матеріально, надаючи щомісяця певну суму коштів, оскільки Позивач живе лише на пенсію. Втративши сина вона назавжди позбавлена батьківського щастя і радості, сина ніхто їй не замінить. Втративши єдиного годувальника внаслідок такої страшної події, Позивач не могла не відчувати надзвичайних моральних страждань і глибокого горя, вона це відчула і переживає ці страждання, які будуть супроводжувати її все життя. Звертає увагу суду, що внаслідок смерті сина, її переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Зважаючи на те, що відповідач є володільцем поїзда, який є джерелом підвищеної небезпеки, просить стягнути 300000 гривень моральної шкоди. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що смерть [PERSON] настала внаслідок порушенням ним правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Звертає увагу суду, що в ході службового комісійного розслідування встановлено, що 10.08.2020 о 23 год. 50 хв. на стрілочному переводі №227 Промислового району станції Тернопіль регіональної філії «Львівська залізниця» поїздом №4806 у напрямку станції Збараж, локомотив 2 ТЕ 10М 3211 під управлінням машиніста депо приписки ТЧ-5 «Локомотивне депо Тернопіль» Львівської залізниці [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] здійснено наїзд на чоловіка, який раптово вийшов на колію. Машиністом було застосовано екстрене гальмування о 23:50. однак через малу відстань наїзд попередити не вдалося. Каретою швидкої допомоги потерпілий був доставлений в Тернопільську міську лікарню швидкої допомоги. [INFO] травмований з ампутацією правої ноги помер в лікарні. В ході розслідування встановлено, що машиністом локомотива [PERSON] , помічником машиніста [PERSON] для попередження наїзду на сторонню людину подавались звукові сигнали та було застосовано екстрене гальмування, порушень в управлінні автогальмового обладнання не виявлено, сигнали малої та великої гучності в справному стані. Причиною випадку травмування стало порушення потерпілим п.2.6. зазначених Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Комісія по розслідуванню випадку аварії допущеної 10.08.2020 о 23 год.50хв. на станції Тернопіль встановила, що вини працівників регіональної філії «Львівська залізниця» у даному випадку немає. 27.11.2021 Постановою старшого слідчого СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області закрито кримінальне провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення. Звертає увагу суду, що АТ «Українська залізниця» є стратегічним підприємством, під час збройної агресії проти України несе значні витрати та відновлення інфраструктури та виконання евакуаційних рейсів, при значно менших надходженнях від здійснення підприємницької діяльності. Звертає увагу на вимоги податкового законодавства. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, представник звернувся із клопотанням, в якому просить розглядати справу у відсутності сторони позивача. Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.16,17) Як видно з постанови старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження від 27 листопада 2021 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 10.08.2020 року близько 23.55 год. машиніст ВСП "Локомотивне Депо Тернопіль" [PERSON] керуючи тепловозом №2ТЕІ0М-32П та проїжджаючи ділянку стрілочного переводу №227, 223 від ст. Тернопіль у бік м. Збараж, в промисловому районі, неподалік вул. Лозовецької м. Тернопіль, наїхав на [PERSON] . Під час наїзду тепловоза [PERSON] отримав тілесні ушкодження і госпіталізований в КНП "ТМКЛШД", де [INFO] помер. До матеріалів кримінального провадження долучено висновок СМЕ, відповідно до якого експертом встановлено тілесні ушкодження які виявленні та описанні у висновку належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. Також експертом встановлено що наявний прямий причино наслідковий зв`язок між настанням смерті [PERSON] , і заподіяними йому в наслідок наїзду тепловоза тілесними ушкодженнями, а також встановлено, що на момент наїзду він перебував у вертикальному чи близькому до нього положенню тіла. У крові [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації 3,77 промілле. Слідчий прийшов до переконання, що залізнична пригода сталася внаслідок виходу [PERSON] на ділянку наближену до правої рейки на відстань, яка є меншою за габарити тепловоза та постановив закрити кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 276 КК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення. Також, як видно із акту службового розслідування аварії від 18 серпня 2020 року, дії бригад тепловоза оцінені як вірні та порушень не виявлено, причиною травмування [PERSON] було порушення ним п.2.6 «Правил безпеки на залізничному транспорті». [PERSON] та [PERSON] є працівниками відповідача, а тепловоз 2ТЕ10М №3211 експлуатується Локомотивним депо Тернопіль з квітня 2019 року (а.с.10-14). Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до частин першої другої та п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2014 р. при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під умислом потерпілого потрібно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом; вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання; суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд зазначає, що смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд вважає, що позивачкою доведено заподіяння їй моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вони зазнали внаслідок смерті чоловіка та батька. При цьому смерть сина в результаті дорожнього-транспортної пригоди беззаперечно спричинила позивачам душевні страждання, порушила уклад її життя та зруйнувала нормальні сімейні зв`язки, які існували між загиблим та нею, позбавила матеріальної та моральної підтримки у майбутньому. Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої позивачем моральної шкоди, суд виходить із принципів розумності, справедливості такого відшкодування та враховує глибину душевних страждань позивачів, характер психологічної травми, яку вони отримали у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін, які існували у сімейних стосунках позивачів, які втратили турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність. Також, визначаючи розмір грошового відшкодування завданої позивачем моральної шкоди суд враховує, що причиною настання смерті [PERSON] стала його груба необережність, оскільки останній знаходився в межах колії у стані алкогольного сп`яніння, що є підставою, на думку суду, для зменшення такого відшкодування. Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що сума грошового відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 100000 гривень є достатнім та розумним відшкодування завданої моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Твердження відповідача про те, що шкода спричинена не з вини працівників АТ «Укрзалізниця», а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Посилання відповідача на те, що в матеріалах даної справи відсутні докази, які б підтверджували твердження позивачів про істотні зміни у її житті внаслідок загибелі сина є безпідставними, оскільки сам факт загибелі сина є моральним стражданням. Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача потрібно стягнути на користь держави 1000,00 грн. судового збору, що становить 1 % від суми, яка стягується судом.

Outcome: partial