Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 жовтня 2020 року між ним та [PERSON] укладено договір позики № 1. У відповідності до п. 1 Договору позивачем передано [PERSON] суму позики у розмірі 1998815 грн. У відповідності до п. 5 договору та ст. 1047 ЦК України, передача суми позики оформлена розпискою від 21 жовтня 2020 року. При настанні строку повернення коштів [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, на неодноразові звернення позивача про повернення позики боржник ніяким чином не реагував. Стверджує, що наявність у позивача оригінала боргової розписки свідчить про існування заборгованості на сьогоднішній день. Окрім того, позивач вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність, так як боргові кошти були отримані [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , яка не заперечувала щодо отримання її чоловіком позики, а відтак презюмується, що дані кошти були отримані в інтересах сім`ї. У зв`язку з невиконанням відповідачами свого зобов`язання перед позивачем станом на 13 грудня 2021 року у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 1998815 грн., а тому просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь суми позики в розмірі 1998815 грн., 30 % відсотків річних від неповернутої суми позики у розмірі 87 070,84 грн., суму штрафу у розмірі 599644,50 грн., а також стягнути із відповідачів 11350 грн. судових витрат. Представник позивача [PERSON] надала заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без її та позивача участі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явились, відзив на позовну заяву не надходив. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що 21 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №1, згідно якого останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 1998815 грн. Повне погашення суми боргу за умовами вищезазначеного договору повинно було бути здійснене до 21 жовтня 2021 року. На підтвердження укладення сторонами договору позики, відповідач [PERSON] видав на ім`я позивача боргову розписку. Договір позики укладено [PERSON] під час шлюбу укладеного з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] . 21 жовтня 2020 року [PERSON] надана згода [PERSON] на укладення договору позики із позивачем, що підтверджується заявою подружжя від 21 жовтня 2020 року Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Із змісту ст.625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пунктом 7 Договору передбачено, що у випадку порушення строку повернення суми позики понад 15 календарних днів, відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачеві штраф у розмірі 30 % від простроченої суми. Крім того, додатково до суми позики зобов`язаний сплатити 30% річних від неповернутої суми позики. Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), якщо один із подружжя укладає договір в інтересах сім`ї, то вважається, що він дії за згодою другого подружжя й цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такий правовий висновок викладений також у постанові Верховного суду № 638/18231/15ц від 30.06.2020 року. Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (Правова позиція Верховного суду викладена у Постанові від 07.10.2020 № 752/7501/18). Таким чином відповідачі є солідарними боржниками за вказаним зобов`язанням і наявна заборгованість підлягає стягненню солідарно з боржників. Протилежного суду не доведено. Враховуючи викладене, а також те, що позичальник свої зобов`язання за договором позики не виконав неналежним чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення із [PERSON] , [PERSON] 1998815\~ грн. заборгованості за позикою, 87070,84 грн. 30 % відсотків річних від неповернутої суми позики, 599644,50 грн. суми штрафу, є законними та обґрунтованими, та підлягають до задоволення. Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 11350 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі ст.526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved