Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсним договору № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року. В підтвердження своїх вимог зазначає, що в результаті шахрайських дій 21.08.2019 року на її мобільний телефонний номер здійснилося три дзвінки, після чого невстановлена особа намагалася заволодіти персональними даними [PERSON] . В грудні 2019 року вона отримала від відповідача повідомлення про необхідність погашення заборгованості за договором № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року. На підтвердження вимог, до суду надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та копію заяви до відповідача з проханням провести внутрішнє розслідування за фактом отримання невідомою особою грошових коштів від імені [PERSON] .. За обставинами, викладеними у позовній заяві просила суд визнати договір № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року недійсним. 10.06.2021 року через канцелярію суду подано заяву про заміну відповідача на ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал», оскільки 27.01.2021 року між дійсним відповідачем у справі та вказаним товариством укладено договір відступлення прав вимоги, в портфелі якого знаходився договір, який укладений з позивачем у справі. Разом з заявою надано документи, які на думку відповідача підтверджують факт укладання договору № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2021 року замінено відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсним договору на ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал». Від адвоката Лисенка А. О., який діє в інтересах [PERSON] надійшла до суду уточнена позовна заява, в якій представник позивача просить визнати кредитний договір № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група», ЄДРПОУ 0203427, та [PERSON] , неукладеним (таким, що не відбувся). Відповідач ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Капітал" відзив до суду не надав. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали до суду заяву про проведення судового засідання без їх участі, просили уточнені позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явився, просив суд провести судове засідання без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи уточнені позовні вимоги, надані позивачем та відповідачем до суду докази, суд приходить до наступних висновків. 21 серпня 2019 року позивачка помітила, що мобільний номер телефону [PERSON] використано для заволодінням її персональними даними. Як наслідок - [PERSON] звернулася до Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та було відкрито кримінальне провадження № 12019220510002315 від 21.09.2019 року за ч.1 ст.190 КК України. В грудні 2019 року позивач отримала від ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" досудове повідомлення № 1614402 від 04.12.2019 року, в якій зазначалося, що [PERSON] слід погасити заборгованість за договором № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року або надати аргументовані заперечення щодо боргу. 15.10.2020 року адвокатом Бущан А.О., який діяв в інтересах [PERSON] , направлено до ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" лист з проханням провести внутрішнє розслідування за фактом отримання невідомою особою грошових коштів від імені [PERSON] , списати заборгованість за договором, припинити вимагання погашення заборгованості за договором. Про результати розгляду такої заяви прохав ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" повідомити письмово. Не отримуючи відповіді на вказаний лист - адвокат Бущан А. О. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з проханням визнати договір № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року недійсним. Договір № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. При цьому, в тексті договору визначено як прізвище, ім`я та по батькові Позивачки - " [PERSON] ", замість належного - " [PERSON] ". В розділі 7 Кредитного договору "Реквізити Та Підписи Сторін" рахунок позичальника зазначений як "[NUMBER]", який не містить ідентифікаційних ознак банківського рахунку. Відповідно до п. 1, 2 Постанови Правління Національного Банку України від 28 грудня 2018 року Банки України з 05 серпня 2019 року: 1) формують номер банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України "Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBAN Registry:2009, NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 454 (далі - стандарт IBAN); 2) під час формування номера банківського рахунку за стандартом IBAN використовують структуру номера рахунку аналітичного обліку, вимоги до нумерації якого встановлені в додатку 2 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року № 89 (зі змінами). Банкам України під час формування номера банківського рахунку заборонено використовувати номер платіжної картки. Вищевказані положення Постанови Правління Національного Банку України вказують, що банківський рахунок отримувача грошвих коштів з 05 серпня 2019 року повинен зазначатися в форматі міжнародного номера банківського рахунку (IBAN). Оскільки договір № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року укладений після набрання чинності вказанеої Постанови - банківський рахунок Позичальника повинен бути виражений у форматі міжнародного номера банківського рахунку (IBAN). Таким чином, умови договору чого № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року не містять належних реквізитів позивачки, що ставить під сумнів приналежність зазначеного в договорі рахунку саме позивачці. Відповідачем до суду надано довідку про здійснення транзакції № 26639-93064-25288 від 21.08.2021 року. З аналізу довідки суд не вбачає ні визначення отримувача грошових коштів, ні підставу направлення таких коштів, що ставить під сумнів, що грошові кошти направлялися саме позивачці на виконання договору № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Пунктом 17 роз`яснення Вищого господарського суду України від 12.03.99 р. № 02-5/111 вказано, що укладеною є така угода, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Умовами укладеного правочину є те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, таку згоду досягнуто в належній формі. Як зазначає первісний відповідач - договір № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року укладений у відповідності до Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Відповідачем до суду не надано доказів, які б підтверджували, що листування між сторонами відбулося саме у відповідності із Законом України "Про електронну комерцію". Належними доказами були б докази листування між позичальником та ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група", в яких можна було б відслідкувати, що ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" направляла позичальнику оферту, в якій міститься інформація про істотні умови кредитування, прийняття таких умов (акцепт) позичальником, направлення до позичальника умов договору для ознайомлення та погодження таких умов позичальником. Суду не надані належні та допустимі докази, які б підтверджували, що надавачем послуг - ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" виконано вимоги Закону України "Про електронну комерцію" щодо повідомлення позичальника про істотні умови договору. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки [PERSON] кредитний договір не підписувала, відповідно істотні умови цього договору не погоджувала, суд приходить до висновку, що у позивачки було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору. Відповідач зазначив, що позивачка здійснювала вхід до особистого кабінету, який розташований на інформаційному ресурсі ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група", що підтверджує факт її ознайомлення з умовами укладеного договору. На підтвердження вказаного, до суду надано відповідачем витяг щодо входу в особистий кабінет. З вказаного витягу вбачається, що входи на сайт були здійснені 21 серпня 2019 року о 15:25:33 з ІР-адреси [NUMBER] , 21 серпня 2019 року о 17:45:50 з ІР-адреси [NUMBER] , 27 серпня 2019 року о 14:43:23 з ІР-адреси [NUMBER] , 30 серпня 2019 року о 13:50:46 з ІР-адреси [NUMBER] . Однак, вказані докази не містять відомостей, що за вказаними ІР-адресами входи здійснені саме [PERSON] .. Відповідно суд не може достовірно переконатися, що в особистий кабінет, який розташований на інформаційному ресурсі ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група", заходила саме позивачка, а тому посилання відповідача зводяться до суб`єктивного припущення, що суперечить ЦПК України. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Враховуючи наведене, а також дослідивши докази досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідно встановити, що договір № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року є неукладеним. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Відтак, в порушення прав позивачки, відповідач ТОВ "Фінансова компанія "Кредит - Капітал", як новий кредитор за договором № 3081407566/376053 від 21.08.2019 року вправі на звернення до суду з метою стягнення заборгованості згідно кредитного договору, який є неукладеним, тому суд вважає, що права позивачки підлягають захисту. Згідно з частиною другою статті 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в повному обсязі. Позивачем до суду надано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу та заявлено, що докази понесення відповідних витрат будуть подані до суду протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду. Таким чином, Позивач вправі подати докази понесених витрат на правничу допомогу протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду. При дотриманні вказаних вимог - судом буде вирішено питання стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved