Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Сидоренко Ю.В., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , який є її сином. Але відповідач з 2015 року не проживає в її будинку, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих його речей в будинку не має, взагалі будинком не цікавиться, його місце проживання не відоме. Проте його реєстрація у належному їй будинку створює перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні цим нерухомим майном, а також призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сидоренко Ю.В. позовну заяву підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , сповіщений про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Зазначила, що сина позивачки вона не бачила вже більше 7 років, він не приїжджає до матері, його речей в будинку позивачки вона не бачила. Позивачка проживає з чоловіком і двома іншими дітьми. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачку та відповідача знає як сусідів, з ними у неї нормальні відносини. Відповідач не проживає з мамою років шість, познайомився з дівчиною із Росії і там вирішили жити. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 16 квітня 2004 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі №715, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3499115 від 05.05.2004 (а.с. 4-5). Як вбачається з матеріалів справи, в будинку [ADDRESS] зареєстрований також відповідач [PERSON] , що підтверджується витягом з домової книги на житловий будинок та довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Миргородської міської ради від 21.09.2022 року (а.с.6-8, 16). Згідно з актом, який міститься в матеріалах справи, складеного у присутності голови вуличного комітету, в житловому будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2015 року (а.с. 9). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. За таких обставин судом встановлено, що відповідач більше одного року не проживає в будинку [ADDRESS] , проте зареєстрований, а наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ньому не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника нерухомого майна. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved