Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі по тексту - кредитор, ТОВ «Авентус Україна», позивач) звернулось до суду через свого представника Крюкову М.В. (далі - представник) із позовом до [PERSON] (далі по тексту - позичальник, відповідач), обґрунтовуючи підставність позовних вимог тим, що 26.11.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір №3252131 (далі - Договір) про надання споживчого кредиту. Згідно умов вказаного Договору сторони узгодили його істотні умови, а саме: суму кредиту у 15 000,00 грн.; строк кредиту на 30 днів; повернення кредиту - 26.12.2020; процентну ставку - 0,95% (знижена процентна ставка) та 1,90 % (стандартна процентна ставка); порядок та умови надання кредиту; пролонгацію строку кредиту та відповідальність сторін. Позивач у позові зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором виконав повністю та надав грошові кошти в обумовленому Договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Водночас відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо своєчасного повернення кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитом, після 05.04.2021 не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Договору. 18.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», як фактором було укладено Договір факторингу №18/10/201, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача. 11.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №1, згідно з яким Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача у розмірі 49 100, 00 грн., яка станом на 22.08.2022 складається з: 15 000,00 грн. - тіло кредиту; 34 1000,00 грн. - нараховані проценти, які після відступлення права вимоги відповідачеві не нараховувались, утім у добровільному порядку відповідач не погашає заборгованість, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним Договором №3252131 від 26.11.2020 у розмірі 49 100,00 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 481,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. У визначений судом строк відповідач відзиву не надала. Ухвалою суду від 12.09.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд задовольнити позов у заявленому обсязі. Відповідач, будучи повідомленою у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи належним чином, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення їй 14.10.2022 поштового відправлення, в судове засідання не з`явилась, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила на час розгляду даної справи. Приймаючи до уваги те, що представник позивача не з`явився в судове засідання, скориставшись своїми правами на розгляд справи у їх відсутності, не надала заперечень щодо здійснення розгляду справи при заочному розгляді, а відповідач в судове засідання не з`явилась, її неявка визнана судом неповажною, відзиву у визначений судом строк не подала, заяви про розгляд справи у її відсутність також не надала, у зв`язку з викладеним, суд, ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, про що було постановлено судом ухвалу 22.11.2022. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 26.11.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір №3252131 про надання споживчого кредиту (а.с.12-15). Згідно з умовами цього кредитного Договору сторони дійшли згоди щодо істотних умов, а саме в Розділі 1 узгодили: - суму кредиту (загальний розмір) - 15 000,00 грн. (п. 1.3. Кредитного договору); - строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту, яка вказується в Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених Розділом 4 цього Договору (п. 1.4. Кредитного договору); - тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору(п. 1.5. Кредитного договору): знижена процентна ставка 0,95% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного у п.1.4. Договору(без пролонгації), якщо споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох днів, що слідує за датою закінчення такого строку (п. 1.5.1. Кредитного договору); 1,90% в день від суми кредиту застосовується у межах строку зазначеного у п.1.4 договору якщо споживач не виконав умови зазначені у п.1.5.1. для застосування заниженої ставки та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитними коштами. У п.1.6. Кредитного договору визначено мету кредитного договору: на споживчі цілі. Згідно з Розділом 2 Договору «Порядок та умови надання кредиту», у п.2.1. Договору сторони узгодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . У Розділі 4 Договору «Пролонгація строку договору», у п.4.1. Договору сторони визначили, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену у п.1.4. Договору якщо між сторонами буде досягнуто домовленості про таке продовження у порядку визначеному п.4.2-4.5. Договору. Згідно Розділу 7 Договору сторони узгодили відповідальність сторін за неналежне виконання умов Договору. Відповідно до Графіка платежів до Договору про надання споживчого кредиту №3252131 від 26.11.2020 визначено дату повернення кредиту 26.12.2020, суму кредиту у 15 000 грн, сума нарахованих відсотків 4 275, 00 грн, загальний розмір кредиту 19 275, 00 грн, реквізити для оплати кредиту. На підтвердження узгодження вищевказаних умов Договору позивачем надано до позову Паспорт споживчого кредиту (а.с.16, 17). Судом встановлено, що Договір, у тому числі Графік платежів було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С334696» 26.11.2020 о 10:49:43. Факт перерахування відповідачеві коштів обумовлених договору підтверджено довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім», відповідно до якої за транзакцією №883645942 від 26.11.2020 на картковий рахунок № [NUMBER] було перераховано грошові кошти в сумі 15 000 грн., операція проведена успішно. Відповідно до скриншотів СМС направлених в адресу [PERSON] було встановлено, що кредитором із позичальником було погоджено пролонгацію строку кредиту, а саме: 26.12.2020 до 25.01.2021 за ставкою 1,9%; 28.01.2021 до 27.02.2021; 06.03.2021 до 05.04.2021, оскільки відповідач здійснював оплату процентів за користування кредитом на рахунок кредитора - 9 405,00 грн., 6 500,00 грн., 4 045,00 грн. Відповідно до Договору факторингу №18/10/201 від 18.10.2021 ТОВ «Авентус Україна», відступило право грошової вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» строк виконання зобов`язання яких настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників. Відповідно до Акту прийому передачі реєстру боржників Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» отримало від ТОВ «Авентус Україна» реєстр боржників, відповідно до якого у п.252 зазначено прізвище [PERSON] сума заборгованості: 15000 грн за основною сумою боргу та 34 100 грн заборгованість за відсотками. 11.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна було укладено Договір факторингу №1, згідно якої Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача [PERSON] , яка зазначена у реєстрі боржників за порядковим №16 розмір заборгованості становить 49 100, 00 грн., яка станом на 22.08.2022 складається з: 15 000,00 грн. - тіло кредиту; 34 1000,00 грн. - нараховані проценти. Повідомлення про відступлення права вимоги позивачем направлено в адресу відповідача (а.с.35). На підтвердження обставин наведених у позові позивач надав до суду розрахунок заборгованості відповідача за кредитним Договором від 26.11.2020, яка станом на 17.10.2021 становить 49 100,00 грн. (а.с. 26). Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договорів факторингу за №18/10/201 від 18.10.2021 та за №1 від 11.07.2022, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги за кредитним Договором №3252131 від 26.11.2020 укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , про що було повідомлено належним чином відповідача. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом було встановлено, що 26.11.2020 [PERSON] було підписано Договір №3252131 про надання споживчого кредиту між нею та ТОВ «Авентус Україна» електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С334696» з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак було дотримано презумпція правомірності договору, отож права набуті за Договором сторонами правочину повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що на спростування вказаних обставин щодо презумпції правомірності договору відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, відтак остання має виконувати обов`язки, що виникли внаслідок укладення Договору від 26.11.2020. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Суд звертає увагу, що відповідач була обізнана з розглядом цивільної справи, повідомлялась в установленому порядку про її розгляд, про що свідчить додане до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але жодним чином не висловила своєї позиції за вимогами до неї банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечувала наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, перерахування та отримання кредитних коштів на її рахунок, розміру нарахованої заборгованості, у тому числі процентів. Суд враховує, що відповідач мала достатній строк для подачі відзиву у даній справі в межах визначеного судом строку, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), утім його не подала, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів, тощо. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак остання зобов`язана нести відповідальність. Ураховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачеві в розмірі отриманої суми кредиту 15 000 грн не повернуті, оскільки іншого не встановлено судом, отож кредитор має право вимагати виконання умов правочину в будь-який час, оскільки це є порушення його прав. Вирішуючи вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача процентів за вказаним Договором у розмірі 34 100 грн, суд звертає увагу на встановлені вище обставини щодо строку дії кредитного договору, який сторонами було узгоджено до 05.04.2021, які були підтверджені зібраними у справі доказами, доказів пролонгації Договору після вказаної дати суду не було надано позивачем, відповідно до розрахунку розмір заборгованості за процентами станом на 05.04.2021 становить 23 550, 00 грн, відтак суд вважає, що позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 05.04.2021 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При вирішенні вимог у цій частині, суд враховує приписи ст.1048, 1050 ЦК України та висновки Великої Палати Верховного Суду викладені постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення боргу відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе за Договором зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та нарахованих процентів, а тому вимоги позивача, який набув права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням мотивів суду наведених вище, підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує положення Глави 8 ЦПК України. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Судом було встановлено, що позивачем при пред`явлені до суду цього позову було сплачено судовий збір відповідно до платіжного документу в розмірі 2481, 00 грн, а оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія» Фінтраст Україна» задоволено частково, а саме: на 78% (розрахунок 38550,00 грн. (задоволена частинна вимог) : 49000 грн. (ціна позову)) х 100%), відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 1 935,18 грн. (78% від 2481,00 грн.). Крім цього, судом було встановлено, що позивач при пред`явленні даного позову скористався правом на правову допомогу, що підтверджується Договором від 07.02.2022 за №07/07-2022 (а.с.45, 46). Відповідно до Звіту про надання правової допомоги від 22.08.2022 витрати на правову допомогу склали 6000,00 грн, які було сплачено позивачем на виконання умов договору згідно із рахунком на оплату замовлення №2/15/08 від 22.08.2022 в розмірі 6000,00 грн (а.с.48), на що вказує також платіжне доручення за №81 від 31.08.2022 (а.с.49), відтак із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4680,00 грн (78% від 6000,00 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, оскілки відповідач своїм правом на їх зменшення не скористалась. На підставі викладеного та

Outcome: partial