Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заяву мотивує тим, що [INFO] померла мати заявниці- [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08 серпня 2014 року. Заявниця- [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.11.1949 року. 3 грудня 2008 року до дня смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , мешкали однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Довідкою ЛКП «Південне» та Актом ЛКП «Південне». Заявниця та її матір разом вели господарство, займалась усією хатньою роботою спільно, вели спільний бюджет. За час хвороби матері, заявниця купувала ліки матері, готувала та приносила їй їжу, турбувалась станом його здоров`я, вони були пов`язані спільним побутом, мали обов`язки по відношенню одне до одного, надавали взаємну допомогу один одному, мали усну домовленість про порядок користування квартирою. Вважаючи, що [PERSON] проживала із заявницею разом понад 5 рокiв i до дня смерті, заявниця звернулась в нотаріальну контору по місцю знаходження майна померлої з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус повідомила, що їй необхідне рішення суду, що підтверджує проживання заявниці з померлою сім`єю понад 5 років і до дня її смерті. Заявниця вважає, що факт родинних відносин та факт того, що вона була членом сім`ї [PERSON] , яка померла [INFO] , є беззаперечним і підтверджується численними доказами, наданими суду, просить заяву задовольнити. Заявниця та її представниця - адвокатка Шуріна Н. Р. у судове засідання звернулася з заявою, у якій просить проводити розгляд справи за їхньої відсутності, яку просить задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася. У зв`язку з неявкою всіх учасників у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що матір`ю заявниці [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08 серпня 2014 року (аркуш справи 7). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] у с. Борщовичі Новояричівського району Львівської області (аркуш справи 14). Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08 серпня 2014 року стверджується, що [PERSON] померла у віці 90 років. Про даний факт у Книзі реєстрації смертей 08.08.2014 зроблено відповідний актовий запис за № 724. Як вбачається із довідки та Акту виданими ЛКП «Південне» від 11.08.2022, [PERSON] , проживала за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з грудня 2008 року до дня смерті [INFO] (аркуш справи 10-11). Довідкою, виданою відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби у Львівській області від 24.10.2022, підтверджується факт того, що заявниця [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (аркуш справи 23). Згідно з актом про підтвердження факту проживання померлої особи- матері [PERSON] з донькою- [PERSON] , вбачається підтвердження сусідів, мешканців будинку [ADDRESS] , зокрема факт проживання стверджує сусідка квартири [ADDRESS] - [PERSON] та сусідка квартири [ADDRESS] - [PERSON] , про те, що [PERSON] проживала за вищевказаною адресою з грудня 2008 року до дня смерті 2014 року, що стверджується їхніми підписами з відібранням паспортних даних (аркуш справи 18). Відповідно до ч.ч.1, 2ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1262 ЦК України, визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Судом встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна. Адже, заявниця на даний час позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину. Однак, як вбачається із заповіту складеного та посвідченого секретарем виконавчого комітету Борщовицької сільської ради Риваком Я. І. від 14 грудня 2000 року, [PERSON] за життя, зробила розпорядження, заповіла у власність Ѕ житлового будинку і господарських будівель, земельного паю, синові- [PERSON] та Ѕ вищеназваного майна, своїй доньці [PERSON] (аркуш справи 13). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також те, що заявниця позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved