Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

08.09.2022 [PERSON] подала до Городоцького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з моменту подання позову і до досягнення повноліття дитиною, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина за минулий час в розмірі 80000 грн. з 01.01.2020 по 31.08.2022 з розрахунку 2500 за кожен місяць. Позов подано з тих підстав, що вона з 16.09.2016 перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27.12.2019. На сьогодні відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка виховується нею та проживає разом з нею. Відповідач є азартною людиною, захоплюється різного роду іграми, інколи вони з ним зустрічаються, але до дитини він не навідується і допомоги не надає. З нею відповідач не спілкується. Займається продажем фруктів, рівень його доходів їй невідомий, проте він є особою працездатного віку, стан його здоровя відмінний, відтак він може допомагати їй в утриманні спільної дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 03.10.2022 подала письмову заяву про проведення засідання у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач двічі в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду, відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони з 16.09.2016 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Городоцького районного\~суду Львівської\~області від\~27.12.2019 (цивільна справа № 441/1907/19). Рішення набрало законної сили 10.02.2020 (а.с.3-4). У шлюбі в сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.5), який зі слів позивачки проживає разом з нею в на [ADDRESS] . Станом на момент розгляду справи в суді зі слів позивачки [PERSON] працює, за станом здоровя не має протипоказань до фізичної роботи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-Х11 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 і 8 ст.7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до\~ст.8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину суд враховує її вік, стан здоров`я та матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (відповідача), якому за станом здоров`я зі слів позивачки не протипоказана фізична праця, у якого з огляду на відсутність офіційного працевлаштування дохід носить нестабільний характер. Також суд враховує, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з липня 2022 встановлений у розмірі 2744 грн. З огляду на наведене, суд вважає можливим визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісяця, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. З приводу позовної вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час слід зазначити таке. Ст.\~191\~СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами\~СК України\~вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2ст.191 СК України. Із врахуванням вищенаведеного, не заслуговують на увагу покликання позивачки на те, що вона не мала можливості раніше звернутись в суд із позовом про стягнення аліментів та що нею вживались заходи для одержання аліментів з відповідача, оскільки такі не підтверджуються жодними доказами. Таким чином, відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період, у зв`язку з чим така позовна вимога задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч.6\~ст.141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. З урахуванням часткового задоволених вимог позивачки, яка згідно п.3 ч.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, то на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. за подання позовної заяви позивачкою і підлягають стягненню в дохід державного бюджету України. На підставі ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved