Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (місцезнаходження: вул. Шевченка, 1, м. Городенка Івано-Франківськоїобласті), в якому просить стягнути з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства заробітну плату за вимушений прогул, за період з 21.03.2019 по 04.06.2019, в сумі 15085 грн. з підстави відмови в.о. Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Р.В. Парфенюка та юрисконсульта Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства П.В. Коновалика вчасно виконати судове рішення від 20.03.2019 у справі 342/364/18 Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в трудовому спорі в частині невідкладного поновлення [PERSON] на роботі в Городенківському державному виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства. В обґрунтування вказаного позову вказує на те, що 20 березня 2019 року рішенням у справі 342/364/18 Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в трудовому спорі позивача з тим же відповідачем було визнано незаконним та скасовано наказ начальника Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Сливка П.П. №04/ос від 14 березня 2017 року про звільнення [PERSON] за згодою сторін, зобов`язано Городенківське державне виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства поновити [PERSON] на посаді економіста зі збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 15 березня 2018 року, стягнуто з Городенківського державного виробничо-каналізаційного господарства на користь [PERSON] 76330,10 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів, стягнуто з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь [PERSON] 1000 грн. моральної шкоди (щодо стягнення моральної шкоди в подальшому в цій частині рішення було скасованим), стягнуто з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн., звернуто рішення суду до негайного виконання згідно п.2 ч.1.ст.430 ЦПК України в частинах - в межах стягнення суми платежу за один місяць та щодо поновлення на роботі [PERSON] . Відповідач (на той час боржника за судовим рішенням) позивача (на той час стягував) щодо поновлення на роботі негайно зволікав, зокрема, розпочав процедуру роз`яснення рішення, запитуючи суд як його виконувати щодо негайного поновлення позивача на роботі, що зрозуміло являло собою умисне невиконання та затягування виконання рішення. Суд ухвалою від 15 квітня 2019 року відповідачу відмовив роз`яснювати рішення, зазначив, що на роботі є відомі сторонам та тлумачення їх застосування в конкретній ситуації, буде по суті вносити зміни до самого рішення, які не було предметом судового розгляду та дослідження в судовому засіданні, а зазначені в обгрунування заяви доводи, не являються підставами для роз`яснення рішення суду, резолютивна частина якого викладена чітко та зрозуміло, подвійному тлумаченню не підлягає. Таким чином, судове рішення щодо негайного поновлення позивача на роботі відповідачем було виконаним лише 04 червня 2019 року, а перешкоджання його виконання здійснювали юрисконсульт відповідача П.В. Коновалик та в.о. начальника відповідача Р.В.Парфенюк. У зв`язку з цим позивач перебував у вимушеному прогулі з 21 березня 2019 року по 04 червня 2019 року, тобто протягом двох місяців 14 днів. 10 червня 2019 року позивачу, пропрацювавши у відповідача з 05 червня 2019 року унаслідок виконання судового рішення від 20 березня 2019 року у справі №342/364/18 прийшлось звільнятись «за згодою сторін», оскільки позивачу постійно ставилось в вину в.о. начальника відповідача Р.В. Парфенюк те, що позивач уже на пенсії, а щоб виконати судове рішення йому прийшлось звільнити іншого працівника, що «не по людськи». 10 червня 2019 року позивач при звільненні зареєстрував заяву про виплату втраченого заробітку за період з 21.03.2019 по 04.06.2019, який по суті є за вимушений прогул, позивачу 10 червня 2019 в.о. начальника відповідача було усно повідомлено, що на даний час виконати вимогу позивача неможливо, бо відповідач не має на банківських рахунках вільних коштів, тому протягом часу в півроку заява позивача відповідачем буде виконаною, проте на заяву позивач належним чином, тобто виплатою позивачу за вимушений прогул не відреаговано, що змусило позивача звертатись до суду. У зв`язку з цим позивач вважає, що тримісячний строк на позов ним не пропущено, оскільки позивачу було пояснено, що порушення щодо виплати за вимушений прогул буде ліквідоване протягом часу до півроку з дня 10.06.2019. Однак, якщо ж суд вважатиме, що позивач пропустив строк на звернення до суду позивач просить його поновити. Ухвалою від 21.01.2020 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.02.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення коштів за час вимушеного прогулу відмовити вказуючи на те, що 20.03.2019 позивача за рішенням Коломийського міськрайонного суду у справі №342/364/18 поновлено на посаді економіста зі збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 15 березня 2018 року. В цій частині рішення суду звернуто до негайного виконання. Вказує, що ініціювати виконання судового рішення про поновлення на роботі має саме працівник, а не адміністрація, оскільки, виконавче провадження є однією із стадій судового процесу і в конкретному випадку має ініціюватися виключно позивачем. Рішення суду, яке підлягає негайному виконанню має бути звернуто до виконання саме зацікавленою у спорі стороною. Негайність виконання такого рішення забезпечує позивачу право поновитися на роботі до часу набрання рішення суду законної сили. Проте, навіть за умови постановлення відповідного рішення суду, адміністрація не має права примушувати працівника до реалізації трудових відносин. Саме працівник має визначитися з часом реалізації свого права приступити до виконання трудових обов`язків або не реалізовувати таке судове рішення взагалі, тобто не Виконавче провадження про поновлення на роботі [PERSON] не було відкрите. З відповідною заявою [PERSON] звернувся до адміністрації Городенківського державного виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства тільки 04.06.2019, коли одразу був поновлений на посаді та пропрацювавши 6-ть днів звільнився з посади за угодою сторін, що вказує на небажання позивача реально відновлювати свої трудові відносини з підприємством. За таких обставин, прогул у відрізку часу з 31.03.2019 року по 04.06.2019 виник з вини самого працівника, який не бажав реалізувати своє право на поновлення на роботі безпосередньо після ухвалення судового рішення. Вважають, що така позиція позивача не узгоджується зі змістом ст.117 КЗпП України, - яка передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Таким чином період часу з 21.03.2019 по 04.06.2019 не може вважатися вимушеним прогулом, що мав місце з вини Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, оскільки протягом вказаного часу працівник не виявляв бажання приступити до роботи та звернути судове рішення до виконання. Повністю надуманим і нічим не підтверджені є посилання позивача на те, що в.о. начальника Городенківського ДВУВКГ Р.В. Парфенюк та юрисконсульт Городенківського ДВУВКГ Коновалик П.В. перешкоджали [PERSON] у його поновленні на посаді. Такі твердження голослівні і не відповідають фактичним обставинам, які викладені у цій заяві, крім цього зауважимо, що ніким не приймались заходи адміністративного чи іншого характеру щодо невиконання рішення суду, а самим [PERSON] підстава позову жодними доказами не підтверджується, а відтак не може бути використана для задоволення заявлених вимог. Окрім цього, відповідач вважає, що позивачем [PERSON] також було пропущено тримісячний строк на звернення з позовом до суду, адже твердження позивача, що його заява від 10.06.2019 нібито була відтермінована представниками Городенківського ДВУВКГ до виконання в термін до 10.12.2019 (і саме з цього часу він дізнався про порушення свого права) - надумане та не підтверджене документально жодними доказами. Не заслуговує на увагу також клопотання позивача щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду, адже факти, на які звертається позивач, як на підставу для поновлення пропущеного строку - являються безпідставними. Враховуючи викладені обставини, виходячи з принципів справедливості та пропорційності, вважають, що позивач намагається отримати безпідставне збагачення за рахунок створення ним же обставин щодо не звернення до виконання судового рішення у прийнятні строки. А відтак, з урахуванням відсутності вини відповідача у вимушеному прогулі [PERSON] за період з 21.03.2019 по 04.06.2019 рік - позивачу слід відмовити у задоволенні позову. 17.02.2020 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що автор відзиву цілеспрямовано вводить суд в оману, надаючи суду завідомо неправдиву, неточну чи умисно перекручену інформацію. Так, [PERSON] вдалося «розблокувати» невиконання відповідачем рішення суду від 20.03.2019 року в справі №342/364/18 лише 07 жовтня 2019 року, що доводить постанова від 07 жовтня 2019 року Івано-Франківського апеляційного суду. Отже, лише після дати 07.10.2019, а точніше з дня отримання копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року, тобто з 16 жовтня 2019 у позивача виникло право на позов. Так, оскільки рішення суду від 20.03.2019 містило описку, відповідач його виконувати відмовився, в т.ч. під виглядом незрозумілості рішення просив рішення розтлумачити та визнати, що воно виконанню не підлягає, бо штат працівників у відповідача заповнений, тому виконання рішення суду неможливе внаслідок відсутності в штаті працівників вільного місця. Ці обставини є достовірними, їх вирішення відображено в ухвалах від 15.04.2019. Після ухвал від 14.04.2019 справа була в апеляційному суді, де вирішена 04.06.2019. Відповідач, щоби рішення не виконувати навіть звертався до Верховного Суду. Далі відповідач добився ухвали від 21.08.2019, яку було скасовано постановою апеляційної інстанції 07.10.2019. Отже, автор відзиву свідомо вводить суд в оману, стверджуючи, що позивач не докладав зусиль до виконання рішення суду, адже, як встановлюється, добився його невиконання саме відповідач, в т.ч. юрисконсульт відповідача та т.в.о. начальника відповідача.Також подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути 41 634,60 грн. з відповідача на користь позивача заробітну плату за вимушений прогул за період з 21.03.2019 по 18.10.2019 за мінусом шести робочих днів з підстави відмови в.о. Городенківського ДВУВКГ вчасно виконати судове рішення від 20.03.2019 у справі №342/364/18 Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в трудовому спорі в частині невідкладного поновлення [PERSON] на роботі в Городенківському ДВУВКГ, а також виплати йому 76330,10 грн. за час вимушеного прогулу, які було виплачено лише 18.10.2019. 09.09.2020 представником відповідача подано письмове пояснення, в якому представник відповідача просив відмовити у позивачу у задоволенні позову з тих же підстав, які вказані у відзиві на позовну заяву. У поданих 23.11.2020 додаткових поясненнях по справі представник позивача зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином, вказане спростовує відповідача повністю, оскільки рішення суду щодо поновлення позивача на роботі відповідачу треба було виконувати негайно (невідкладно). 29.01.2021 представником подано подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій представник просить на користь [PERSON] з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства стягнути: - втрачену заробітну плату (за вимушений прогул) за період з 21.03.2019 по 18.10.2019 (за мінусом з цього періоду шести робочих днів) з підстави відмови в.о. Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Р.В. Парфенюка та юристконсульта Городенківського ДВУВКГ П.В.Коновалика вчасно виконати судове рішення від 20.03.2019 у справі 342/364/18 Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в трудовому спорі в частині невідкладного поновлення [PERSON] , на роботі в Городенківському ДВУВКГ, а також виплатити йому 76330,10 грн. за час вимушеного прогулу, які було виплачено лише 18.10.2019; - з 19.10.2019 по 16.02.2021 в користь [PERSON] з Городенківського ДВУВКГ на підставі ст.ст.116,117 КЗпПУ стягнути втрачену заробітну плату, що сумарно за 22 міс. 21 день становить 227000 грн., з яких підлягають стягненню обов`язкові платежі, що стягуються з будь-якого працівника в Україні, тобто 21,5%. 16.03.2021 представник відповідача подав заяву про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду згідно якої просив застосувати наслідки пропуску строку звернення позивача до суду у даній справі і в заявленому позові [PERSON] до Городенківського ДВУВКГ про стягнення заробітної плати за вимушений прогул відмовити. Обґрунтовуючи подану заяву вказує на те, що відповідно ч.2 ст.233 КЗпП України обмеження щодо строків звернення не поширюється тільки на стягнення заробітної плати та платежів, які входять до структури заробітної плати. В конкретному випадку визначений визначений закон строк підлягає до застосування, оскільки, вид стягнення не є заробітною платою. 16.03.2021 представник позивача подав заяву, в якій просив відхилити заяву представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду. 29.07.2021 ухвалою суду від 29.07.2021 позовну заяву [PERSON] до Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення зарплати за вимушений прогул з підстави відмови вчасно виконати судове рішення - залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків. 11.08.2021 представником позивача подано заяву про усунення недоліків, в якій представник також уточнив заявлені вимоги, зокрема просить: на користь [PERSON] стягнути з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ненараховану і злісно невиплачену заробітну плату, що здійснено із-за злісної відмови в повному обсязі і вчасно виконати судове рішення від 20 березня 2019 року у справі 342/364/18, що тривало в часі сім місяців, тому стягнути цю заробітну плату як за вимушений прогул за період 21.03.2019 по 22.10.2019 за сім місяців часу, 215 днів) з розрахунку по 301,7 грн. /день, а в сукупності - 64865,50 грн. [PERSON] з Городенківського ДВУВКГ відшкодувати моральну шкоду із-за злісного невиконання та перешкоджання виконанню судового рішення від 20 березня 2019 року у справі №342/364/18 про негайне поновлення [PERSON] на посаді економіста зі збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 15 березня 2018 року, стягнення з Городенківського ДВУВКГ на користь [PERSON] 76330,10 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів, при чому за один місяць - негайно, що тривало в часі аж сім місяців, тому за суб`єктивною оцінкою позивача та з урахуванням багато чисельної практики ЄСПЛ стосовно розміру відшкодування моральної шкоди здійснити в сумі 31000 грн. (відповідає середньозваженому відшкодуванню, що застосовується в рішеннях ЄСПЛ). 14.06.2022 позивач [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог згідно якої просить стягнути 15085 грн. заробітної плати, яка заборгована із - за невиконання рішення від 20 березня 2019 року рішенням у справі 342/364/18 Коломийського міськрайонного суду, яким, зокрема було ухвалено рішення негайно виконати згідно п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України в частинах - в межах стягнення суми платежу за один місяць та щодо поновлення на роботі [PERSON] , бо за цим рішенням позивач мав бути на роботі поновлений негайно, тому позивачу мала нараховуватися та виплачуватися заробітна плата, що на момент поновлення склала суму 15085 грн. та стягнути з відповідача середній заробіток із - за не розрахунку при звільненні, що тривало з 10.06.2019 по 10.01.2020 - сім місяців, в результаті становить 39598,12 грн. Інші позовні вимоги залишити без розгляду. Пізніше представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких представник просив з відповідача в користь позивача: стягнути 15085 грн. заробітної плати, яка заборгована із-за невиконання рішення від 20 березня 2019 року у справі 342/364/18 Коломийського міськрайонного суду, яким, зокрема, було ухвалено згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України негайно виплатити [PERSON] в межах суми стягнення середню заробітну плату за один місяць та негайно поновити [PERSON] на роботі та посаді, бо за цим рішенням позивач мав бути на роботі поновлений ще в березні 2019, тому позивачу з цього часу мала нараховуватися та виплачуватися заробітна плата, проте з виконанням судового рішення негайно відповідач зволікав що на момент його реального виконання тривало понад два місяці, за які позивачу незаконно не виплачено заробітної плати за підрахунком на загальну суму 15085 грн.; стягнути середній заробіток із -за не розрахунку при звільненні за власним бажанням, зокрема із-за невиплати в повному обсязі заробітної плати позивачу, що мала позивачу виплачуватися з кінця березня 2019 ( з моменту негайного поновлення позивача на роботі та посаді на підставі судового рішення) по перші числа червня 2019 та незаконно виплачена на обчислену загальну суму 15085 грн., урахувати, що відповідачу ніщо не перешкоджало в день звільнення позивача зробити з ним повний розрахунок, в тому числі виплатити і зарплату за період з середини останньої декади березня 2019 по перші числа першої декади червня 2019, тобто за час поки відповідач перетворив виконання судового рішення з «негайно» до «як хочу, так і виконую», ураховуючи, що повний розрахунок з позивачем при його звільненні (після все таки поновлення) на даний час триває з 10.06.2019 по 13.09.2022 - понад три роки три місяці, що в результаті і становить понад 39 міс. х 7542,5 грн. = 294157,50 грн., а всього стягнути з відповідача в користь позивача по даному трудовому спору 309242,5 грн., з яких зобов`язати здійснити списання обов`язкових платежів працюючого працівника. Просив позов в частині зменшення/збільшення позовних вимог задовольнити повністю без обов`язкової участі в судових засіданнях позивача та його представника. Представник відповідача подав заяву, в якій просив розгляд справи завершувати без їх участі. Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підстав і доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власнийр озсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечит ьзагальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.03.2019 визнано незаконним та скасовано наказ начальника Городенківського державного виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства Сливки П.П. №04/ос від 14 березня 2017 про звільнення [PERSON] за згодою сторін. Зобов`язано Городенківське державне виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства поновити [PERSON] на посаді економіста зі збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства з 15 березня 2018 року. Вирішено стягнути з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь [PERSON] 76 330,10 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів. Стягнути з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь [PERSON] 1000 грн. моральної шкоди.Стягнути з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 704.80 грн. В решті позову відмовлено. У рішенні зазначено, рішення підлягає до негайного виконання згідно п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України в межах стягнення суми платежу за один місяць. Рішення в частині про поновлення на роботі [PERSON] підлягає негайному виконанню. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в задоволенні заяви представника Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про роз"яснення рішення суду у цивільній справі за позовом [PERSON] до Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за вимушений прогул, відшкодування моральної шкоди, відмовлено. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційну скаргу представника Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства - Тиніва Ігоря Дмитровича задоволено частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди та судового збору скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. В задоволенні позовної вимоги [PERSON] до Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору відмовлено. В іншій частині судове рішення залишено без змін. 22.03.2019 на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року видано виконавчий лист по справі №342/364/18, яким зобов`язано Городенківське державне виробничу управління водопровідно-каналізаційного господарства поновити [PERSON] на посаді економіста зі збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 15 березня 2018 року. Рішення в частині про поновлення на роботі [PERSON] підлягає негайному виконанню. Враховуючи рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі №342/364/18, провадження №2/346/137/19 за позовом [PERSON] про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за вимушений прогул, відшкодування моральної шкоди та з метою негайного виконання Городенківським ДВУВКГ частини даного рішення щодо стягнення суми платежу за один місяць в.о. начальника Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Р.В. Парфенюк винесено Наказ№34/од від 26.03.2019, яким зобов`язано головного бухгалтера Бойчук Л.П. провести виплату на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів в межах суми платежу за один місяць. 26.03.2019 з метою негайного виконання Городенківським ДВУВКГ частини рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2019 щодо сплати суми платежу за одним місяць в.о. начальника Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Р.В. Парфенюк звернувся до [PERSON] із пропозицією надати до Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства інформацію із зазначенням банківських реквізитів по яких Городенківське ДВУВКГ зможе провести на його - [PERSON] користь проплату суми платежу за один місяць. 01.04.2019 [PERSON] було виплачено кошти в сумі 5128,16 грн.; призначення платежу: перерахування коштів на виплату з/п [PERSON] за рішенням суду в сумі 5120,48 грн., комісія РКО 7,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №152 від 01.04.2019. Отже, судом встановлено, що рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2019 в частині виплати позивачу [PERSON] суми платежу за один місяць у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України було виконано Городенківським ДВУВКГ01.04.2019. А щодо стягнення з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь [PERSON] 76 330,10 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів дане рішення було повністю виконане в жовтні 2019 року, що підтверджується довідкою Городенківського ДВУВКГ про нарахування та виплату на користь [PERSON] згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2019 по справі №342/364/18. Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується наказом №18/ос від 05.06.2019 те, що позивач - [PERSON] на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2019 був поновлений в Городенківському державному виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства на посаді економіста зі збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства 05.06.2019. 10.06.2019 [PERSON] звернувся до начальника Городенківського ДВУВКГ Парфенюка Р.В. із заявою, в якій просив нарахувати і виплатити йому заробітну плату за період з 21.03.2019 по 04.06.2019 за час вимушеної відсутності на роботі в зв`язку з розглядом в Апеляційному суді м. Івано-Франківськ рішення Коломийського міськрайонного суду про поновлення на роботі з 15.03.2019, що підтверджується заявою [PERSON] на якій міститься відмітка - штамп Городенківського ДВУВКГ вхідний №43 10 червня 2019 року. Проте, дана заява залишена без розгляду. Вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому не потребують доказування в силу ст. 82 ЦПК України. За таких підстав, спірним є питання наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в період з 21.03.2019 по 04.06.2019. Відповідно до частини 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Пунктом 4 частини 1 статті 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Під час розгляду справи, знайшло своє підтвердження те, що позивач [PERSON] на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2019, в частині поновлення на роботі, яке підлягало до негайного виконання, відповідачем, в порушення вимог ст.430 ЦПК України, не був вчасно поновлений на роботі в Городенківському ДВУВКГ на посаді економіста зі збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства. За таких обставин, за вказаних дій відповідача, позивач у період з 21.03.2019 по 04.06.2019 перебував у вимушеному прогулі і йому не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата. При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 (далі за текстом - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як зазначено у довідці №134 від 01.07.2922, яка видана Городенківським державним виробничим управлінням водопровідно - каналізаційного господарства заробітна плата економіста зі збуту складається тільки із посадового окладу та в період з березня 2019 по червень 2019 включно становила 7675,00 грн. Отже, середньоденний заробіток позивача становить 7675,00 грн. + 7675,00 грн. = 15350,00 грн. / 50 робочий день = 307,00 грн. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача становить 50 робочих днів. Відтак середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.03.2019 по 04.06.2019 становить: 307,00 грн. (середньоденний заробіток) х 50 робочих дні = 15350,00 грн. Проте, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул, за період з 21.03.2019 по 04.06.2019, в розмірі 15085 грн.00 коп., тому суд не виходячи за межі позовних вимог приходить до переконання, що заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за вимушений прогул, за період з 21.03.2019 по 04.06.2019, в розмірі 15085 грн.00 коп. підлягають до задоволення. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 294157,50 грн. із - за не розрахунку при звільненні за власним бажанням, який триває з 10.06.2019 по 13.09.2022, то суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, після поновлення на роботі [PERSON] , яке мало місце 05.06.2019, [PERSON] 10.06.2019 звернувся із письмовою заявою до в.о. начальника Городенківського ДВУВКГ Р.В.Парфенюка про звільнення з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін із 10 червня 2019 року, яка була зареєстрована в Городенківському ДВУВКГ за вхідним №42 від 10.06.2019. Згідно наказу в.о. начальника Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства №19/ос встановлено, що 10.06.2019 між Городенківським ДВУВКГ та [PERSON] розірвано трудовий договір та звільнено [PERSON] із посади економіста із збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства - у зв`язку із поданою заявою [PERSON] на підставі п.1ст.36 КЗпП України - за угодою сторін із 10 червня 2019 року. Зобов`язано бухгалтерію - провести повний розрахунок із працівником, а також виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 15.03.2018 по день звільнення тривалістю 34 календарних дні, згідно чинного законодавства. З цього слідує, що позивачу було проведено повний розрахунок при звільненні. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, що стосуються стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 294157,50 грн., як і не наданого доказів того, що позивачу не було проведено повного розрахунку при звільненні, існує не погашена заборгованість перед позивачем, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. За таких обставин враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання що уточнені вимоги позивача слід задовольнити частково. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, у зв`язку з тим, що позивачем [PERSON] пропущено тримісячний строк на звернення з позовом до суду, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Верховним судом у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 369/10046/18 зроблено висновок, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати. За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні ст. 2 Закону про оплату праці.Тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Водночас ВС у постановах від 12.02.2020 р. у справі №620/3884/18, від 05.09.2019 р. у справі №813/1247/17, від 30.10.2018 р. у справі № 826/12721/17 зробив висновок про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає всі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, зокрема й за час вимушеного прогулу, що мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат. Цього разу ВС вважав за необхідне відступити від вказаного правового висновку щодо дотримання тримісячного строку (ч. 1 ст. 233 КЗпП) до вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які заявлені після ухвалення судового рішення про поновлення працівника на роботі. Оскільки позивач, звернувся до суду із даним позовом із вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які заявлені після ухвалення судового рішення про поновлення працівника на роботі, то суд виходячи із аналізу вищевказаних висновків приходить до переконання, що позивачем строк пред`явлення позову до суду не порушений, а тому в задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності слід відмовити. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, як ііснують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "ПронінапротиУкраїни", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial