Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Відповідач у справі [PERSON] зазначений в актових записах про народження батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач фактично з народження дітей не займається вихованням та утриманням дітей, не здійснює догляду за дітьми, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не проявляє жодного бажання до спілкування з дітьми. Мати дітей [PERSON] померла [INFO] . Виконавчий комітет Мурованокуриловецької селищної ради як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей28 жовтня 2022 року звернувся до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей. Після отримання 08 листопада 2022 року інформації з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 36), ухвалою суду від 10 листопада 2022 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження (а.с. 37). Представник позивача, третьої особи, а також відповідач подали заяви, у яких просили провести розгляд справи за їх відсутності (а.с. 40, 41, 42), а також про, відповідно, підтримання та визнання позовних вимог. З врахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9, 10) стверджується, що [PERSON] зазанчений батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей [PERSON] померла [INFO] (а.с. 11). Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що батько дитини не приймає участі у вихованні та утриманні дітей з народження: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для підготовки до школи та отримання ними освіти. Від липня 2022 року діти тимчасові влаштовані у сімейні форми виховання, як такі, що залишені без батьківського піклування. Таке, зокрема, стверджується обставинами, викладеними у рішеннях Дорошівської сільської ради № 1 від 07 липня 2022 року та № 23-07-30 від 07 липня 2022 року (а.с. 20, 21). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради № 158 від 19.10.2022 (а.с. 33-34), визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За обставинами, викладеними у висновку органу опіки та піклування, відповідач перебував у шлюбі з матір`ю дітей з 02 червня 2006 року і був припинений на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року у справі № 484/792/16-ц. За змістом ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Аналіз відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, свідчить, що рішення у справі № 484/792/16-ц набрало чинності та відповідно до обставин, встановлених судом, майже одразу після реєстрації шлюбу дружина відповідача - [PERSON] припинила подружні стосунки з [PERSON] і не відновлювала їх до припинення шлюбу, але при цьому на момент винесення судового рішення мала двох дітей. Таким судовим рішенням стверджуються пояснення [PERSON] під час засідання органу опіки та піклування, а також його пояснення з приводу визнання позову, викладені в заяві по суті (а.с. 42) про те, що він не є біологічним батьком дітей, щодо яких вирішується питання про позбавлення його батьківських прав. Таким чином, вищенаведеними доказами стверджено, що відповідач [PERSON] ніколи не виконував обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ці діти ніколи не мали його батьківської чи будь-якої іншої опіки, любові і турботи. Сам [PERSON] не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, адже ствердив, що не є біологічним батьком дітей, що також узгоджується із супровідним листом Служби у справах дітей Дорошівської сільської ради № 38-07-31 від 20 липня 2022 року народження (а.с. 12) та заявою [PERSON] від 23 лютого 2022 року (а.с. 15). У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При вирішенні позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, що розрив сімейних зв`язків повинен бути пропорційним до ризиків збереження таких зв`язків, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Верховний Суд у своїй постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 зазначив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. У цій конкретній справі суд переконаний, що діти ніколи не мали батьківської турботи з боку [PERSON] , що між дітьми та [PERSON] не існує ніяких сімейних зв`язків, а тому від їх офіційного розриву не може настати якихось негативних наслідків для інтересів дітей. З врахуванням права дітей на належне батьківське виховання, їх інтересів та на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved