Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі ТОВ «Маніфою»), в якому зазначила, що 08.04.2021 року між нею та відповідачем укладено договір позики № 2086673. Сума позики складає 9000 гривень, строк дії договору 30 днів. Позивальником у період з 08.05.2021 року по 20.05.2021 року були здійснені платежі на загальну суму 12828,55 грн. Позивачка незгодна з умовами договору кредиту, при чому вона сплатила суму кредиту та суму 3828,55 грн. яка є переплатою, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 16.08.2022 року було відкрите провадження у справі. 13.09.2022 року відповідач звернувся із заявою про отримання копії позовної заяви із додатками. 25.10.2022 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування відзиву зазначено, що 08.04.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства між позивачкою та ТОВ «Маніфою» укладено договір позики №2086673, згідно якого позичальнику надано кошти у сумі 9000,00 гривень у позику строком на 30 днів, позичальник взяв на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позичальнику було надано інформацію щодо фінансової послуги, яку розміщено у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «Маніфою». Будь-яких запитань щодо інформації на сайті, умов надання позики, форми укладення договору при поданні заявки на укладення договору та безпосередньо при укладенні договору від позивачки не надходило. Для отримання фінансової послуги позичальником 22.03.2020 року створено особистий кабінет в ІТС Товариства, і 08.04.2021 року здійснено вхід до Особистого кабінету та додано Заявку на отримання позики. Товариством було надано позичальнику на ознайомлення для вивчення пропозицію укласти договір позики оферту. Оферта містила всі умови договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів, а також посилання на Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою». Позичальник, вивчаючи умови оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитися від укладення договору. [PERSON] було підписане електронне повідомлення про прийняття оферти, відповідно погоджені всі запропоновані Товариством умови договору. З моменту реєстрації особистого кабінету в ІТС Товариства між позивачкою та ними укладено кілька договорів позики. Позивачем умови договору не виконано, жодних звернень щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним договором від позивачки не надходило. З моменту реєстрації в особистому кабінеті між [PERSON] та Товариством укладено кілька договорів позики: №885585 від 11.07.2020 року, на суму 4900,00 грн., строком на 10 днів, №1211708 від 27.10.2020 року строком на 30 днів на суму 6650,00 грн., №15745334 від 24.01.2021 року на суму 7000,00 грн. строком на 14 днів, №2086673 від 08.04.2021 року на суму 6000,00 строком на 30 днів. Договір №2086673 від 08.04.2021 року на суму 6000,00 строком на 30 днів залишився невиконаним позивачкою. Додатковою угодою №1 від 11.05.2021 року було пролонговано строк погашення кредиту до 10.06.2021 року, сума 3828,55 сплачені позивачем в рахунок погашення нарахованих на підставі договору та додаткової угоди процентів за користування кредитом. Крім того, відповідач зазначив, що Закон «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Позивачем не надано істотних доводів щодо несправедливості умов договору позики або щодо його недійсності. Позивач не скористався правом подачі відповіді на відзив. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши позивачку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.1,6 ст.81 ЦПК). За наявними в матеріалах справи доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що08.04.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства між позивачкою та ТОВ «Маніфою» укладено договір позики №2086673, згідно якого позичальнику надано кошти у сумі 9000,00 гривень у позику строком на 30 днів, позичальник взяв на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позичальнику було надано інформацію щодо фінансової послуги, яку розміщено у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «Маніфою». Будь-яких запитань щодо інформації на сайті, умов надання позики, форми укладення договору при поданні заявки на укладення договору та безпосередньо при укладенні договору від позивачки не надходило. Для отримання фінансової послуги позичальником 22.03.2020 року створено особистий кабінет в ІТС Товариства, і 08.04.2021 року здійснено вхід до Особистого кабінету та додано Заявку на отримання позики. Товариством було надано позичальнику на ознайомлення для вивчення пропозицію укласти договір позики оферту. Оферта містила всі умови договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів, а також посилання на Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою». Позичальник, вивчаючи умови оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитися від укладення договору. [PERSON] було підписане електронне повідомлення про прийняття оферти, відповідно погоджені всі запропоновані Товариством умови договору. З моменту реєстрації особистого кабінету в ІТС Товариства між позивачкою та ними укладено кілька договорів позики. Позивачем умови договору не виконано, жодних звернень щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним договором від позивачки не надходило. З моменту реєстрації в особистому кабінеті між [PERSON] та Товариством укладено кілька договорів позики: №885585 від 11.07.2020 року, на суму 4900,00 грн., строком на 10 днів, №1211708 від 27.10.2020 року строком на 30 днів на суму 6650,00 грн., №15745334 від 24.01.2021 року на суму 7000,00 грн. строком на 14 днів, №2086673 від 08.04.2021 року на суму 6000,00 строком на 30 днів. Договір №2086673 від 08.04.2021 року на суму 6000,00 строком на 30 днів залишився невиконаним позивачкою. Додатковою угодою №1 від 11.05.2021 року було пролонговано строк погашення кредиту до 10.06.2021 року, сума 3828,55 сплачені позивачем в рахунок погашення нарахованих на підставі договору та додаткової угоди процентів за користування кредитом. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Стаття 627 ЦК України та ст.6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документу або у електронному). Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.11 Закону про електронну комерцію, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 6 ст.11 Закону про електронну комерцію встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: (1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону про електронну комерцію). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.7, 12 ст.11 Закону про електронну комерцію). Договір позики містить всі істотні умови, зокрема: електронні підписи, виконані відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», розмір кредиту строк, на який надається кредит. Як вбачається з п.2.4.2. Договору середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; п. 2.4.3. Договору середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; п.2.4.4. Договору базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п.2.4.5 Договору позичкодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2.) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку не дотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за Договором застосовується базова процентна ставка за позикою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що для отримання фінансової послуги позичальником створено особистий кабінет в ІТС Товариства, що є захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання договору (в тому числі доступ до оригіналів договірної документації). Позивачем здійснено вхід до Особистого кабінету та додано Заявку на отримання позики. Товариством було опрацьовано заявку та прийнято рішення про надання позики, позичальнику було надано на ознайомлення для вивчення пропозицію укласти договір позики оферту, що містить передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити в особистому кабінеті позичальника, яку акцептовано позичальником шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано товариством на зареєстрований позичальником в ІТС контактний номер телефону. Оферта, що була надіслана позичальнику, містила всі умови договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів, а також посилання на Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою». Позичальник, вивчаючи у мови оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитися від укладення договору. [PERSON] було підписане електронне повідомлення про прийняття оферти, відповідно погоджені всі запропоновані Товариством умови договору. З моменту реєстрації особистого кабінету в ІТС Товариства між позивачкою та ними укладено кілька договорів позики. Зазначені відповідачем обставини позивачкою не спростовані. Крім того, пункти 8.3.3, 8.3.5, 8.3.6 договору містять пряму вказівку на те, що, підписуючи договір, позичальник підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та фінансове регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про захист персональних даних»; вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», які є невід`ємною частиною Договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики. Позивачем не надано доказів суду, що він є недієздатним або обмежено дієздатним. Тобто, позивчака, являючись дієздатною фізичною особою, здатен своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатен своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Позивач знав і усвідомлював про наявність негативних для нього наслідків у вигляді додаткового майнового навантаження у разі порушення строків (30 календарних днів) повернення кредиту та сплаті процентів та у разі незгоди з такими умовами мав абсолютну можливість не укладати договір на таких умовах, невиконаним залишився ще один договір. У даному випадку йдеться мова не про нечесність чи недобросовісність кредитодавця, який діяв в межах закону, а про зміну намірів і прагнень позичальника, який станом перед отриманням кредитних коштів вважав такі умови прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб і з настанням строку виконання грошових зобов`язань, а також допущенням прострочення змінив свою думку. Так, відповідно до ст.15 Закону України «Про споживче кредитування», позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від отримання позики, але до спливу строку позики, повідомивши про це позикодавця у письмовій формі та сплативши суму позики і проценти за користування позико, нараховані на фактичну кількість користування позикою. Вказане положення продубльоване в п.7.3 Договору. Отже, позивачка мала можливість протягом 14-ти календарних днів ознайомитись з договором, оцінити вигідність умов кредитування та їх справедливість, оцінити всі ризики і збитки, і письмово повідомити кредитодавця про намір відмовитись від договору. Проте, у встановлений строк позивач не відмовився від договору та не повернув кредит. Суд вважає недоведеним факти звернення позивача до ТОВ «Маніфою» з питань припинення порушень Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та фінансове регулювання ринків фінансових послуг». Щодо порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Позивач в своєму позові просить визнати зобов`язання виконаним, проте Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає такого виду судового захисту, фактично позивачка просить суд підмінити фінансову у станову у розрахунках за кредит, що не ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed