Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач надає кошти на утримання доньки - [PERSON] , яка продовжує навчання, однак даних коштів не вистачає на задоволення її потреб у повному обсязі, а тому відповідно до ст. 199 СК України позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 26 вересня 2022 року і до досягнення дитиною 23 років або до припинення навчання. Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] з 20 серпня 2022 року навчається у Приватному акціонерному товаристві «Вищий навчальний заклад «міжрегіональна Академія управління персоналом» на денній формі навчання за спеціальністю «291 Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії», на підставі контракту КН, копія якого наявна в матеріалах справи. Судом також встановлено, що на даний час позивач та відповідач проживають окремо. Частиною першою ст. 199 СК України встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Також Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, зокрема у її п. 20, роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є інвалідом 2 групи з втратою 70% працездатності та його життєві функції суттєво обмежені. Відповідач потребує постійного лікування, на яке йде більша частина його доходу. При цьому, він по можливості надає кошти на утримання доньки [PERSON] , що не заперечувалось і позивачем, про що остання зазначила в позові, про те, що даних коштів не вистачає на задоволення потреб [PERSON] у повному обсязі. Крім того, оскільки відповідач є інвалідом 2 групи захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, може працювати в спеціально створених умовах, постійно знаходиться під лікарським наглядом невролога, кардіолога, стаціонарного лікування, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу своїй доньці [PERSON] яка продовжує навчання , за станом здоров`я в розумінні диспозиції ст. 199 СК України.. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини не підлягають задоволенню.. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що судом відмовлено в задоволені позовних вимог, судовий збір покладаються на позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed