Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

12.07.2022 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні, в якому просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , в період з 2004 року по березень 2022 року; визнати квартиру: загальною площею 62,2 кв.м., житлова площа 47,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2308362374101, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 2000 року по березень 2022 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , вели спільний побут, мали спільний бюджет. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , проте відповідач з метою отримання статусу одинокої матері, в графі батька зазначила своє прізвище та використала ім`я та по батькові позивача. В 2008 році вирішили придбати квартиру за адресою: [ADDRESS] . З власником квартири домовилися про ціну, яка становила 50000 доларів США. Розрахунок обумовили провести двома частинами, перша у розмірі 20000 доларів США, а решта пізніше після досягнення доньки продавця повноліття. Позивач в ПАТ КБ «Надра» з метою отримання частини коштів отримав кредит забезпечений іпотекою власної квартири в сумі 20000 доларів США, які особисто передавав [PERSON] власниці квартири. З 2008 року позивач разом з відповідачем почали мешкати в квратирі за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , де позивач проводив ремонтні роботи, облаштовував подвір`я. В 2021 році за домовленістю з продавцем спірної квартири вартість квартири була зменшена до 32000 доларів США та з метою виплати залишкової суми вартості квартири у розмірі 16000 доларів США позивач позичив кошти у своєї сестри [PERSON] у розмірі 18000 доларів США. У березні 2021 року позивач особисто передав кошти в сумі 16000 доларів США [PERSON] та здійснили оформлення купівлі-продажу квартири на відповідача, оскільки останній повністю довіряв. В березні 2022 року між сторонами виник конфлікт, в результаті чого відносини припинилися, а відповідач перешкоджає позивачу у проживання фактично придбаній ним квартирі, тому просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири. 18.08.2022 [PERSON] подала письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову та зазначила, що твердження позивача, що вона перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2000 року є неправдивими, окільки на той час була неповнолітньою і проживала разом з батьками. Відносини без реєстрації шлюбу з [PERSON] фактично почалися у 2005 році. У 2006 році народилася донька, позивач дитину своєю не визнав. До 2008 року відповідач з дитиною проживала у своїх батьків, де житлова площа всього 28 кв. метрів. З 2008 року з метою створення повноцінної сім`ї вирішили з позивачем жити спільно. Гроші на придбання житла позичила та придбала житло за усною умовою з продавцем виплачувати за нього частинами. У 2021 році був здійснений договір купівлі - продажу, позивач не наполягав в оформленні квартири у рівних частинах, так як знав, що житло придбане за її кошти. З 2006 по 2009 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною та отримувала соціальну допомогу. З 2010 року по 2019 рік займалася підприємницькою діяльністю, а тому вважає, що позивачем не доведено факт спільного проживання однією сім`єю у період з 2004 року до березня 2022 року. У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали. Позивач пояснив, що знайомий з відповідачем з 2000 року. Почали проживати разом з відповідачем спочатку в батьків позивача, пізніше винаймали житло. З появою дитини [PERSON] мали намір придбати будинок, однак коштів не вистачало. Позивач взяв на себе кредит під заставу квартири своєї матері. В грудні 2008 року вніс перший внесок за придбаний будинок по [ADDRESS] в сумі 20000 доларів США і почав там проживати разом з відповідачем і дочкою. Позивач працював за кордоном, часто був у відрядженнях. Відповідач не працювала, займалась домашнім господарством. В 2021 році постало питання про оформлення купівлі-продажу придбаного житла, оскільки в спірній квартирі була зареєстрована неповнолітня дитина колишньої власниці квартири, тому лише після досягнення її повноліття, квартира була приватизована та здійснений продаж. В нотаріуса було укладено договір купівлі-продажу і власником записали відповідача. Зі слів позивача, він повністю їй довіряв, оскільки прожили разом багато років, мали спільну дитину, тому жодних сумнівів не виникало. До березня 2022 року проживали разом однією сім`єю, допоки у відповідача не зав`язались відносини з іншим чоловіком. В зв`язку з чим позивач на даний час не може потрапити до свого будинку і навіть забрати власні речі. Також позивач додатково пояснив суду, що власними силами здійснював ремонт квартири, облаштовував подвір`я прилегле до квартири. Працював на ринку міста Чернігова, їздив на заробітки до Польщі, працював на будівництві у місті Києві з метою забезпечення благополуччя їх спільної з відповідачем сім`ї, здійснював погашення кредиту згідно кредитного договору № 36-05/06/5/11/504/2008/028 від 07.03.2008 року. Увесь час був єдиною особою у сім`ї, що мав дохід і відповідно матеріально забезпечував потреби сім`ї, в свою чергу, відповідач трудовою чи підприємницькою діяльністю взагалі не займалася. Спільно позивач з відповідачем виховували доньку [PERSON] , вели спільний побут та разом відпочивали. Після оголошеної в справі перерви позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Відповідач подала відзив на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Відповідач надала пояснення суду, що на момент купівлі квартири не мала зареєстрованого шлюбу з позивачем, не мала з ним жодних відносин. Спірна квартира була придбана за її власні кошти і вона являється єдиним власником. Проживала за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою з 2008 року без укладення договору оренди, лише сплачувала за комунальні послуги. Не заперечує, що мала відносини з позивачем, проте не проживала з ним однією сім`єю. Позивач мав декілька жінок, в яких час від часу проживав. Фінансово позивач не забезпечував відповідача, дитину не утримував. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову та пояснила, що жодними достовірними доказами сторона позивача не підтвердила наявність факту проживання однією сім`єю з відповідачем. Позивач не є батьком для дитини відповідача, інформацію про батька в свідоцтві про народження зазначила сама відповідач. В будь-якому випадку наявність спільної дитини не підтверджує наявність сімейних відносин між сторонами, а лише може свідчити про те, що між ними існував зв`язок як між чоловіком та жінкою. Також надано докази сплати відповідачем комунальних послуг за період 2011-2020 років, відповідач самостійно несла витрати на утримання житла. На час придбання будинку стороною позивача не надано доказів, що підтверджують, що між сторонами існували будь-які відносини притаманні подружжю. Відповідно стороною покупця в договорі купівлі-продажу є відповідач. Відповідачем надано докази підтвердження надходження коштів, які витрачались на придбання будинку, а саме розписка від вітчима зі сторони відповідача. Після оголошеної в справі перерви відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши сторін, допитавши свідків, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 2005 року по березень 2022 року [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу, що визнається відповідачем у поданному відзиві на позовну заяву (а.с. 60). [INFO] народилися донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Запис в графі батько зроблений зі слів матері [PERSON] . Батьківство позивачем не оспорюється та визнається останнім в судовому засіданні. Згідно акту від 27.11.2018 року складеного в присутності майстра дільниці з обслуговування житлового фонду №3 Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але не проживає з 2008 року (а.с. 31). У 2008 році позивач з метою виплати частини вартості квартири за адресою: [ADDRESS] отримав кредит у розмірі 20000 доларів США в ПАТ «КБ «НАДРА» згідно кредитного договору № 36-05/06/5/11/504/2008/028 від 07.03.2008 р., забезпечений іпотекою квартири за адресою: [ADDRESS] , частка в спільній частковій власності якого належала позивачу. Іншими співвласниками права яких були обтяжені згідно договору іпотеки стали мати позивача [PERSON] , сестра позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18-20, 22, 23). Згідно довідки ПАТ «КБ «Надра» від 19.01.2015 року вбачається, що станом на 13 січня 2015 року [PERSON] повністю погасив кредит, отриманий згідно Кредитного договору № 36-05/06/5/11/504/2008/028 від 07.03.2008 р. забезпеченням по якому виступало нерухоме майно, а саме квартира, що занходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Також для виплати вартості квартири позивач отримав гроші в розмірі 18000 доларів США у своєї сестри - [PERSON] , що підтверджується розпискою (а.с. 32). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Мороз Т.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 80, [PERSON] придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість квартири становить 292633 грн. 00 коп. (а.с.13-15). Так статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб і передбачено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно положень ч.4 вказаної статті сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 рішення від 03 червня 1999 року справі № 5-рп/99 зробив висновок, що фактичні шлюбні відносини дають підстави для визнання їх ознаками сім`ї. З наведених норм вбачається, що кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім 'ї. Сім 'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За правилами ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. В постанові від 15.08.2019 р. у справі № N 588/350/15 (провадження N 61-30273св18) висловлена Позиція Верховного Суду України щодо належності доказів підтвердження факту проживання однією сім`єю. Зі змісту постанови вбачається, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт наявності подружніх взаємних прав та обов`язків підтверджуються сімейними фотографіями на протязі тривалого періоду проживання позивача та відповідача за адресою: [ADDRESS] (а.с. 86-97). Статтею 74 Сімейного кодексу України визначено правовий режим майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. За правилами частини 1 даної статті, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч.2 ст.74 СК України). Виходячи із наведеної вище норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. В період з 2004 року по березень 2022 року сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, також не перебували у шлюбі з іншими особами. Згідно п.1.6. договору купівлі-продажу від 10.03.2021 р. зазначено, що квартира, що є предметом цього договору придбавається покупцем не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі. Зміст заяви покупця про неперебування її в шлюбі на момент придбання цієї квартири доведений до відома продавців ще до підписання цього договору. Оригінальний примірник цієї заяви зберігатиметься у справах нотаріуса, що посвідчив цей договір. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що знайомий з позивачем та його сім`єю з 2017 року. Позивач та відповідач постійно проживали разом, вели спільний побут і господарство, облаштовували будинок за адресою: [ADDRESS] і подвір`я прилегле до будинку для комфортного проживання. Свідок знає, що сторони мають спільну дочку [PERSON] , їй 16 років. Про те, що між позивачем і відповідачем не був зареєстрований шлюб дізнався нещодавно, бо вважав їх подружжям. Попереднім власником будинку постало питання про продаж будинку, спочатку ціна за продаж будинку по домовленості між [PERSON] та [PERSON] становила 50000 доларів США. Оскільки в будинку була прописана неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , тому позивач з відповідачем не мали можливості оформити документи купівлі-продажу в 2008 році. Перший внесок за квартиру [PERSON] віддав [PERSON] в 2008 році в сумі 20000 доларів США. Лише після досягнення повноліття [PERSON] в лютому-березні 2021 року свідок разом з позивачем знайшли власницю будинку [PERSON] та домовились про решту внеска в сумі 16 чи 18 тисяч доларів, точно не пам`ятає. Допомагав у оформленні всіх необхідних документів на будинок. Свідку стало відомо зі слів позивача, що стосунки в родині зіпсувались з початком воєнних дій на території України і його подальше проживання в цьому будинку стало неможливим. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є матрі`ю позивача. Починаючи з 2004 року позивач з відповідачем постійно проживали разом, спочатку жили за їхньою адресою, потім в батьків відповідача, а пізніше винаймали житло. З появою дитини захотіли мати власний будинок. В оголошенні знайшли будинок за адресою: [ADDRESS] , мали намір його придбати. Коштів не вистачало, тому позивач взяв кредит під заставу квартири по [ADDRESS] . Свідок та її донька надавали згоду на заставу власної квартири заради отримання грошей та придбання квартири її сином для проживання його разом з дружиною [PERSON] . Свідок, як мати позивача виступила поручителем. Стосунки в сім`ї її сина разом з [PERSON] завжди складались дружні і приязні. Коли відповідач стала власницею будинку в 2021 році вона не записала позивача співвласником. При телефонній розмові з відповідачем навесні 2022 року, остання повідомила, що більше не бажає мати жодних відносин з позивачем і не має наміру продовжувати спільне проживання. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає за адресою [ADDRESS] з 2014 року, з позивачем і відповідачем сусіди. Мали дружні відносини, ходили один до одного в гості, разом проводили свята. Позивач часто виїжджав на заробітки, відповідач не працювала, займалась вдома домашнім господарством. Сварок в сім`ї позивача з відповідачем ніколи не чув, позивач опікувався своєю дочкою [PERSON] , вона називала його татом. Свідок [PERSON] надав суду свідчення, що знайомий з позивачем з 1995 року. Часто проводили час разом, допомагали один одному в будівництві, їхні діти однолітки дружили з самого дитинства. Майже кожного дня був в сім`ї позивача, мав можливість бачити, що стосунки в них складались добре, постійно проживали разом, народилась дочка [PERSON] . Позивач піклувався про сім`ю, заробляв гроші, займався домашнім господарством. Про купівлю будинку по [ADDRESS] відомо, що позивач брав кредит, а також займав кошти в борг в своєї сестри. Перший внесок зробили в сумі 20000 доларів, решту домовились внести пізніше. Оскільки в домі була прописана неповнолітня дитина, то дім так і залишався оформленим на попередню власницю аж до повноліття її дитини, а саме до 2021 року. Свідок [PERSON] повідомила, що за адресою: [ADDRESS] жив з 2008 року, були сусідами з позивачем і відповідачем, які мешкали по [ADDRESS] , останні постійно проживали разом, стосунки були хороші, інколи були сварки, як і в кожній родині. Позивач все сам робив по господарству, утеплював дім, ставивив вікна, будував паркан, приводив до ладу гараж. Свідок [PERSON] пояснила, що приблизно в кінці 1996 року позивач познайомив з відповідачем [PERSON] , на той час вона ще ходила в школу. Приблизно з 2001 року вони почали проживати разом у матері позивача, точну дату не пам`ятає, оскільки часто була у відрядженнях. В 2006 році з появою спільної дочки позивача і відповідача, сторони вирішили придбати власне житло. В 2008 році постало питання про придбання будинку за адресою: [ADDRESS] . Оскільки коштів не вистачало позивач звернувся за допомогою до своєї сім`ї. Позивач оформив кредитний договір під заставу квартири своєї матері і таким чином зміг здійснити перший внесок за будинок в сумі 20000 доларів США. З 2008 року позивач і відповідач зі спільною дитиною постійно почали проживати за адресою: [ADDRESS] . Будинок не мали можливості одразу оформити на себе, оскільки в ньому була прописана неповнолітня дитина зі сторони продавця. За домовленістю з продавцем позивач мав внести решту коштів за будинок пізніше. Ця домовленість була вигідна для позивача, оскільки він мав час заробити кошти для погашення кредиту і внесення решти боргу за будинок. Позивач працював за кордоном, самостійно виплачував кошти за кредитним договором. Відповідач не працювала, займалась вихованням дитини і домашнім господарством. Стосунки між позивачем і відповідачем склались приязні, постійно проживали разом однією сім`єю. Оскільки у свідка власні діти з`явились пізніше, тому до племінниці [PERSON] відносилась як до власної дочки, дуже любила, проводила з нею весь свій вільний час, кожного року забирала з собою у відпустки на відпочинок на море. Разом з позивачем, відповідачем та їхньою дитиною часто відвідували кафе, кіно, розважальні центри, горсад. Відносини між батьком і дитиною були дуже хороші, вони проводили більше часу разом на дозвіллі ніж мати з дитиною. Майже на кожне свято збирались разом, організовувала різні розваги для дитини. Був період коли постійно проживала разом з сім`єю позивача в їхньому будинку. В 2021 році постало питання про оформлення будинку, надала позивачу кошти в борг у сумі 18000 доларів США. Досі ці кошти не повернуто. Дім оформили на відповідача, вона не захотіла записувати позивача співвласником дому, посилаючись на те, що в неї почалось нове життя і мати стосунки з позивачем вона не бажає. Проте, кошти, за які було куплено дім належать виключно позивачу. Свідок [PERSON] пояснив, що в грудні 2021 року родич позивача [PERSON] звернувся з проханням допомогти в укладенні договору купівлі-продажу. Перед нотаріальною конторою зустрівся з позивачем і відповідачем. Вони повідомили, що з 2008 року проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] і зараз мають намір його придбати, записавши власницею відповідача. Вони були попереджені, що в цьому разі можуть написати заяву в нотаріуса, про те що на час придбання будинку проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] повідомив свідку в присутності відповідача, що повністю довіряє відповідачу і бажає оформити дім саме на неї. Безпосередньо при укладенні договору в нотаріуса були присутні позивач, відповідач, продавець разом зі своєю дитиною і чоловік продавця. За купівлю будинка було передано 16000 чи 20000 доларів США, точну суму не пам`ятає. Хто саме передавав кошти також не пам`ятає. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ч.2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Враховуючи положення ст. 74 СК України, встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до вимог п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки мрійна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Таким чином, суд доходить обґрунтованого висновку про встановлення факту спільного проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в період з 2005 року по березень 2022 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що не заперечується відповідачем. Факт наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна позивачем в інтересах сім`ї узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме отримання позивачем в 2008 році кредиту в сумі 20000 доларів США в ПАТ «КБ «НАДРА» з передачею квартири за адресою: [ADDRESS] під заставу та показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного вбачається, що спірне житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,2 кв.м., житлова площа 47,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2308362374101 було придбане під час спільного проживання однією сім`єю без шлюбу, тому слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , яка набута у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнати право власності на 1/2 частину вказаної квартири за [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1488 грн. 60 коп.

Outcome: partial