Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

У листопаді 2021 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 09.11.1975 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21.11.1985 було розірвано. Однак після розірвання шлюбу сторони проживали разом, за однією адресою реєстрації, мали спільний побут, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки. 29.06.2001 сторони уклали шлюб. Під час шлюбу подружжя подали заяву до органів місцевого самоврядування про отримання на родину земельної ділянки. Рішенням Київської міської ради від 30.01.2003 № 249/409 [PERSON] було виділено земельну ділянку, площею 0,0718 га, з цільовим призначенням під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 147852 від 14.11.2003. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя, з використанням спільного сімейного бюджету, використовуючи спільні зусилля та працю, сторони побудували житловий будинок, з допоміжними спорудами, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею -255,8 кв.м., житлова площа будинку 66,9 кв.м., кількість поверхів-2 поверхи та масандра, гараж двоповерховий - 36,7 кв.м., душова - 3,2 кв.м. Посилаючись на вимоги ст.ст. 60, 65, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ст. 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просила визнати за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині цього будинку. Ухвалою від 27.07.2022 відкрито провадження у справі в загальному порядку, розпочато підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи. 01.09.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнає, оскільки дійсно спірний будинок є їх спільною сумісною власністю, вони будували його разом більше 10 років. Ухвалою від 09.09.2022 закрито підготовче судове засідання у даній справі та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою від 19.10.2022 ГУДПС у м. Києві залучено до участі у справі в якості третьої особи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у ньому. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи - у судовому засіданні зазначила, що на даний час спірний житловий будинок не перебуває під забороною відчуження, оскільки податкові забов`язання виконані, що слугували підставою для забезпечення податкої застави. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 09.11.1975 зареєстрували шлюб у Бесідській сільській раді, Ставищенського району, Київської області, актовий запис № 12, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . 21.11.1985 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21.11.1985. Сторони [PERSON] та [PERSON] 29.06.2001 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 750, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . На підставі рішення Київської міської ради від 30.01.2003 № 249/409 відповідачу [PERSON] було видано державний акт на земельну ділянку площею 0,0718 га на [ADDRESS] , що підтверджується даними державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 147852 від 14.11.2003. Розпорядженням Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації від 05.06.2009 № 640 [PERSON] погоджено проект будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . 27.10.2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві Сапсаю В.П. надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 1702-Сл/С. 30.03.2010 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві відповідачу було видано сертифікат відповідності серії КВ № 000091, який засвідчує відповідність закінченого будівництва приватного житлового будинку і господарських споруд на [ADDRESS] , загальна площа будинку -255,8 кв.м., житлова площа будинку -66,9 кв.м., кількість поверхів - 2 поверхи + масандра, гараж двоповерховий - 36,7 кв.м., душова -3,2 кв.м. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 12.12.2011 р. видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] , на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підстав наказу Головного управління житлового забезпечення.№ 1472-С/ЖБ від 08.12.2011. 05.01.2012 Комунальним підприємством Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна було сформовано витяг про державну реєстрацію прав № 32788206 від 05.01.2012, номер запису - 46572, в книзі 684-98, право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , 12.12.2011 видане Головним управлінням житлового забезпечення (наказ № 1472-С/ЖБ від 08.12.2011). 06.11.2009 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, інвентаризаційна справа № 116168, було видано відповідачу технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 316545064 від 01.12.2022 вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , площею 255,8 кв.м. належить на праві власності [PERSON] , не перебуває під забороною відчуження. Відповідно до висновку про вартість майна, складеного ТОВ «АЙБІ-КОНСАЛТ», ринкова вартість будинку становить 7 098 260,40 грн. (дата оцінки 08.11.2021). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їй на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. У даному випадку відповідачем позов визнано, що будинок був збудований за спільні кошти подружжя. Відтак, у даній справі діє презумпція спільності права власності подружжя на будинок, який був набутий в період шлюбу. Тому, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а частки чоловіка та дружини є рівними. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд з урахуванням наданих доказів, доходить висновку, що спірний будинок був набутий сторонами під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 її частину. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved