Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про визнання протиправним рішенням та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що між [PERSON] та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» укладено договір про постачання природного газу, особовий рахунок № [NUMBER] . 11.03.2019 року позивачем [PERSON] було виявлено зупинку засобу обліку газу за адресою: [ADDRESS] , про що він одразу телефонним дзвінком повідомив відповідача Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз». 14.03.2019 року до позивача прибули працівники Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» та оглянувши зовні засіб обліку та пломби, повідомили про їх цілісність та початок демонтажу для відправлення засобу обліку на експертизу. Перед початком демонтажу позивача попрохали вимкнути у будинку газові прилади та надати особовий рахунок, у зв`язку з чим позивач пішов до будинку. Після повернення через 5 хвилин, засіб обліку вже був демонтований та запакований у пакет. Окрім цього, на той момент був складений акт про порушення від 14.03.2019 року без номеру. В акті про порушення від 14.03.2019 року [PERSON] зазначено про наявність та цілісність пломб лічильника, а операторами ГРМ було вказано про необхідність діагностики пломби, при цьому не зазначено про порушення самої пломби чи про порушення вимог Кодексу газопостачання. 19.03.2019 року відповідно до вимог акту від 14.03.2019 року, позивач з`явився до АТ «Дніпрогаз» та до моменту початку експертизи подав лист за вх.№ЗГ-1985 з вимогами про: здійснення експертизи засобу обліку виключно за його присутності; надання акту пломбування засобу обліку зав №U01297059; запрошення на експертизу представників виробника ЗВТ та виробника пломби; перенесення (призначення) дати експертизи засобу обліку до усунення всіх зауважень. До початку проведення експертизи [PERSON] було повідомлено, що експертиза переноситься та його завчасно сповістять про дату та час її проведення. 01.04.2019 року позивач отримав лист АТ "Дніпрогаз" від 22.03.2019 року, у якому повідомлено про нову дату експертизи 28.03.2019 року. Таким чином, позивач не міг з`явитися на проведення експертизи, оскільки не був завчасно повідомлений про її дату. 15.05.2019 року [PERSON] отримав лист АТ "Дніпрогаз" від 26.04.2019 року за вих.№49101.7-Лв-З598-0419, з повідомленням про проведення експертизи без його участі та виявлені порушення. Згідно з отриманою інформацією, за результатами експертизи було складено акт про порушення та здійснено розрахунок необлікованого об`єму природного газу. 29.06.2019 року позивачу надійшов лист АТ «Дніпрогаз» від 14.06.2019 року за вих. № 49101.7-Лв- 4469-0619 з додатками: копія акту №89 експертизи лічильника газу від 09.04.2019 року; копія акту про порушення №44 від 09.04.2019 року; копія акту-розрахунку №1195 від 15.04.2019 року. Із вказаного листа стало відомо, що 09.04.2019 року була проведена експертиза поза встановлені законом строки, без його участі, без запрошення на експертизу представників виробника ЗВТ та виробника пломби, про що позивач просив у зверненні від 19.03.2019 року за №ЗГ-1985. За наслідками проведення експертизи позивачу [PERSON] нараховано 26150,54 грн., які він на вимогу відповідача повинен сплатити. Позивач зазначав, що жодних порушень не вчиняв, але йому надано акт-розрахунок №1195, де зазначено про проведення нарахувань на підставі акта про порушення №433 від 14.03.2019 року у сумі 26150,54 грн. На підставі зазначеного позивач просить визнати протиправним рішення Комісії Оператора ГРМ про задоволення Акту про порушення №44 від 09.04.2019 оформлене протоколом від 15.04.2019; зобов`язати відповідача провести за особовим рахунком [PERSON] перерахунок розміру платежів за спожитий природний газ шляхом виключення нарахованих збитків завданих порушеннями споживача в сумі 26\~150,54 грн. згідно Акту-розрахунку №1195 та стягнути з відповідача судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г. від 06.08.2021 задоволено самовідвід судді Якименко Л.Г. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 11.08.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.05.2022 витребувані докази по справі. Ухвалою суду від 11.05.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо витребування доказів. Ухвалою суду від 23.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 24.11.2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання позивач надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача Кондратенко Д.А. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши до суду відзив на позов, в якому крім іншого просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. (а.с.43-49). Суд вислухав пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню, з огляду на наступні обставини. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що\~АТ «Дніпрогаз» надає послуги з розподілу природного газу за місцем проживання позивача - приватного домоволодіння [ADDRESS] , на підставі Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.15 року №2498. Взаємовідносини між сторонами врегульовано також Кодексом газорозподільних систем, (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494, та іншими нормативно-правовими актами. 14.03.2019 року за адресою позивача за його заявою про зупинку лічильного механізму співробітниками АТ «Дніпрогаз» було оглянуто газовий лічильник Асtaris зав.№U01297059. В ході огляду було виявлено ознаки несанкціонованого втручання в роботу засобу вимірювальної техніки, що потребувало додаткового обстеження заводської пломби, зовнішнього огляду та лічильного механізму комісією Оператора ГРМ шляхом проведення його експертизи. У присутності позивача було складено акт про порушення № 433 від 14.03.2019 року, згідно вимог розділу XI Кодексу ГРМ, акт (протокол) про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи №890 від 14.03.2019 року та акт про виявлені порушення №890 від 14.03.2019 року у відповідності до Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженого наказом Мінпаливенерго від 27.12.2005 року № 619 (далі - Положення). В акті про порушення споживач висловив зауваження, що зупинка лічильного механізму відбулася через те, що повірка газового лічильника не проводилась з 2006 року, інші документи підписані споживачем без зауважень, другі примірники актів вручено споживачу. В акті про демонтаж лічильника було зазначено про запрошення споживача 19.03.2019 року до АТ «Дніпрогаз» для проведення експертизи, в акті про порушення вказано про дні його розгляду комісією Оператора ГРМ. На місце знятого лічильника встановлено лічильник з обмінного фонду АТ «Дніпрогаз». Лічильник газу, який було демонтовано, для захисту від зовнішнього втручання в нього до дня проведення експертизи, представниками АТ «Дніпрогаз» опломбовано на вхідному та вихідному патрубках, та поміщено в пакет з цупкого матеріалу, який також було опломбовано, про що зазначено в акті. Відповідно до п. 2 гл. 9 розд. X Кодексу ГРМ, перевірка комерційного ВОГ, а також контрольний огляд вузла обліку здійснюється у будь-який час доби та у присутності споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) або його представника. Пунктом 3.1.3. вищезазначеного Положення встановлено, що лічильники газу під час експлуатації підлягають експертизі, зокрема, у випадку ознак порушень конструкції лічильника газу, у тому числі справності лічильного механізму, або порушень у роботі лічильника; ознак зняття мастичних пломб або порушення повірчого тавра; зриву або пошкодження пломб газопостачальної (газотранспортної) організації на лічильнику газу або на патрубках лічильника. Відповідно до п. 3.2.2. Положення, у разі виявлення представником газопостачальної (газотранспортної) організації ознак порушень, зазначених у підпункті 3.1.3 цього Положення складається акт про виявлені порушення у двох примірниках за формою наведеною у додатку 1. Один примірник акту про виявлені порушення залишено у споживача, а другий у представника газопостачальної організації. Демонтаж лічильника газу та його пломбування до проведення експертизи, зазначення необхідної інформації проведено у відповідності до п. 3.2.4. Положення та п. 2 гл. 10 розд. X Кодексу ГРМ. Згідно п. 3.2.5. Положення, акт про демонтаж лічильника газу складається у двох примірниках за формою, наведеною у додатку 2. Один примірник акта залишається у споживача, а другий - залишається у представника газопостачальної (газотранспортної) організації. Згідно п. 3.2.7. Положення, у разі демонтажу лічильника газу на підставі акта про виявлені порушення на період проведення експертизи газопостачальна (газотранспортна) організація при демонтажі лічильника газу зобов`язана безкоштовно встановити на його місце лічильник газу з власного обмінного фонду. Відповідно до п. 3.2.8. Положення, демонтований лічильник газу доставляється на місце проведення експертизи представником газопостачальної (газотранспортної) організації або споживачем (на його бажання), про що робиться відповідний запис в акті про демонтаж лічильника газу. Вказані вимоги виконано співробітниками АТ «Дніпрогаз» у повному обсязі. В той же час, Позивач на вказану в акті дату на експертизу не прибув, а також в наступні дні на експертизу не прибув, про причину своєї неявки не повідомив, у зв`язку з чим експертиза була проведена за його відсутності. Позивачем було подано 19.03.2019 року заяву про перенесення дати експертизи та вимоги вчинити певні дії. На вказану заяву відповідачем 22.03.2019 року було направлено на адресу позивача письмову відповідь, якою, у тому числі, було роз`яснено, що позивач має можливість до 28.03.2019 року бути присутнім при проведенні експертизи лічильника та самостійно звернутись до завода-виробника з питань присутності їх представника під час проведення експертизи. Як зазначив позивач, вказану письмову відповідь він отримав 01.04.2019 року. Експертизу лічильника було проведено 09 квітня 2019 року. Згідно п.4. гл.10 розд.ХІ Кодексу ГРМ, споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) зобов`язаний бути присутнім під час проведення експертизи. За неможливості бути присутнім під час проведення експертизи споживач може дати письмову згоду у довільній формі на проведення експертизи без його присутності або у присутності уповноваженої ним іншої особи. У разі неприбуття споживача та/або уповноваженої ним особи на експертизу проведення експертизи ЗВТ та/або пломби проводиться без його участі. Так, 09.04.2019 року комісією АТ «Дніпрогаз» з проведення експертизи ПГЛ, до складу якої входить державний повіритель - представник Державного підприємства «Дніпростандартметрологія», оглянуто пакувальний матеріал, встановлено його цілісність, після чого проведено експертизу демонтованого у споживача газового лічильника. За результатом проведення експертизи встановлено, що замість заводської пломби встановлено металічну заготовку з імітацією відбитків заводу-виробника, на тильній стороні заготовки відтиск у дзеркальному відображенні. В результаті заміни пломби е доступ до суматора. Вказані пошкодження свідчать, що заводська пломба на лічильному механізмі була видалена та замінена кустарним способом на заготовку з імітацією відбитку заводу-виробника на ній, з метою отримання доступу до лічильного механізму для заниження його показників та подальшого приховування втручання, що є несанкціонованим втручанням в роботу лічильника газу. Суд не приймає до уваги посилання позивача про неможливість встановлення пошкодження пломби заводу-виробника на лічильнику без присутності представника заводу-виробника, оскільки Кодекс ГРМ та Положення не встановлюють такої вимоги. Крім того, позивач не до проведення експертизи 09.04.2020 року, не після її проведення, а також під час розгляду справи не ініціював проведення експертизи ЗВТ та/або пломби суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу», можливість якої передбачена Кодексом ГРМ. За визначенням Кодексу ГРМ, несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Несанкціонований відбір природного газу - відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема цього Кодексу. За висновком комісії, лічильник визнано непридатним для подальшої експлуатації, про що державний повіритель видав відповідну довідку. Результати зафіксовано в акті експертизи лічильника газу № 89 від 09.04.2019 року (п. 8 гл. 10. розд. X Кодексу ГРМ). Експертизу було проведено повноважним складом комісії у відповідності до вимог глави 10 розд. X Кодексу ГРМ та п. 3.3. Положення щодо експертизи лічильника газу. Згідно п. 11 гл. 10. розд. X Кодексу ГРМ, відповідно до висновків експертизи проводяться відповідні подальші заходи, передбачені цим Кодексом. П. 1 гл. 2 розд. розд. XI Кодексу ГРМ встановлює, що несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу) відноситься до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу. Згідно п. 1, 2 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. Відповідно до п. 8 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Згідно п.10 гл.5 розд.ХІ Кодексу ГРМ, споживач (несанкціонований споживач) зобов`язаний бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, на якому буде розглядатися складений на нього акт про порушення. За неможливості бути присутнім на засіданні особисто споживач (несанкціонований споживач) має право дати письмову згоду у довільній формі на проведення засідання без його присутності або у присутності його уповноваженої особи. У разі неприбуття споживача (несанкціонованого споживача) та/або уповноваженої ним особи на засідання комісії остання розглядає складений акт про порушення без його (її) участі. У зв`язку з неприбуттям позивача на засідання комісії, 15.04.2019 року повноважним складом комісії Оператора ГРМ було розглянуто акт про порушення від 14.03.2019 року № 433, встановлено втручання споживача в роботу лічильника газу та прийнято рішення про його задоволення, складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Отже, неприбуття споживача на засідання комісії не є перешкодою для розгляду та прийняття рішення за актом про порушення №433 від 14.03.2019 року. Згідно п. 11 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Згідно п. 1 гл. 3 розд. розд. XI Кодексу ГРМ, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням (додаток 15 цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Тож, комісією Оператора ГРМ з розгляду актів про порушення за актом-розрахунком №1195 від 15.04.2019 року розраховано необлікований об`єм природного газу за період з 30.12.2018 року по 13.03.2019 року, який склав 2 252,62 м3\~на суму 26 150,54 гривень. Відповідно до п. 11 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період до 01 числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення (тобто до закритого балансового періоду), не потребує коригування (включення до) закритих періодів, а його вартість в повному обсязі має бути компенсована споживачем (несанкціонованим споживачем) Оператору ГРМ. При цьому вартість природного газу визначається за цінами закупівлі природного газу Оператором ГРМ протягом періоду необлікованого природного газу. Згідно п. 12 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача). Вимоги даного пункту виконано, рахунок на оплату отримано позивачем. Також, на його неодноразові письмові звернення йому надавались вичерпні відповіді, надавались роз`яснення, детальні розрахунки та документи щодо нарахування необлікованого обсягу природного газу. Таким чином, оскільки, в ході експертизи, яку проведено повноважним складом комісії, було підтверджено несанкціоноване втручання споживача в роботу лічильника, а 15.04.2019 року повноважним складом комісії Оператора ГРМ було розглянуто акт про порушення від 14.03.2019 року № 433: встановлено втручання споживача в роботу лічильника газу та прийнято рішення зафіксоване у Протоколі засідання комісії оператора ГРМ від 15.04.2019 року про його задоволення; складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьова проти України зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі Фрідлендер проти Франції). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов"язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України, встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов"язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов"язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об"єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України. Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У ст. 8 Конституції України зазначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач, в обгрунтування заявлених позовних вимог належних доказів не надав. Суд, з урахуванням зазначеного, проаналізувавши викладені норми Закону, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed