Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] , який діє на підставі довіреності від 07.10.2022 року, справжність підписів на якій засвідчено нотаріусом - Ніно Шошіашвілі в м.Тбілісі, Грузія, звернувся до суду з заявою в інтересах [PERSON] , в якій просить суд встановити факт народження на тимчасово окупованій території України: у м. Феодосії, Автономної Республіки Крим, Україна, дитини [PERSON] , [INFO] , у громадянки України [PERSON] , [INFO] , відомості про батька зазначити відповідно до ч1 ст.135 СК України (за вказівкою матері): [PERSON] , громадянин України, [INFO] . Заявлені вимоги\~обгрунтовано тим,\~що шлюб\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було зареєстровано\~03.10.2017\~року у\~м.\~Феодосії Автономної\~Республіки Крим.\~Вони мають\~дитину - [PERSON] , [INFO] , що народилася у м.Феодосії (Автономна Республіка Крим, Україна), де діяльність державних органів влади України, в т.ч. відділів державної реєстрації актів цивільного стану України на теперішній час припинена та фактично не здійснюється у зв`язку з тимчасовою окупацією\~даної території. Матір`ю дитини є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними медичними документами (родовим сертифікатом та виписним епікрізом). Встановлення факту\~народження заявниці\~необхідно для\~отримання свідоцтва\~про народження\~дитини відповідно\~до законодавства\~України та\~подальшої реалізації\~прав дитини\~як громадянина\~України.\~Походження дитини\~від батька\~необхідно визначити\~відповідно до\~ч.1\~ст.135\~СК України\~за\~вказівкою матері,\~яка в\~зареєстрованому шлюбі\~не перебуває. та записати батьком дитини заявниці [PERSON] , [INFO] . Представник заявниці в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заяву підтримує, просить задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Іван-Франківськ) подала до суду відзив на заяву [PERSON] , в якій просила закрити провадження у справі, оскільки заява останньої не відповідає нормам чинного законодавства, а саме: суперечить вимогам ст.135 СК. Оскільки вищевказана заінтересована особа належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання її представник не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, на підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 18 цього ж Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у визначених Законом випадках підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2017 року між [PERSON] , громадянином\~\~Російської Федерації, [INFO] та [PERSON] , громадянкою України,\~ [INFO] , Феодосійським міським Відділом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було зареєстровано шлюб (а.с.41). [PERSON] своє дошлюбне прізвище не змінювала. З копії паспорта серії [NUMBER] судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України (а.с.37). Відмітка про реєстрацію шлюбу в\~\~цій ксерокопії паспорта\~\~відсутня. Зі змісту виписного епікризу (а.с.43) та родового сертифіката Г 1901577 від 12 листопада 2020 року (а.с.44) вбачається, що [INFO] , у державному бюджетному закладі охорони здоров`я Республіки Крим «Феодосійський медичний центр», в м. Феодосія, Автономна Республіка Крим, у [PERSON] народилась дівчинка вагою 2900 грамів. Cвідоцтво про народження [PERSON] [INFO] в м.Феодосія АР Крим (а.с.42), видане 22 січня 2021 року Феодосійським міським відділом ЗАЦС Департаменту ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим (органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом), є недійсним і не створює правових наслідків відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Отже, у зв`язку з тим, що вказана територія тимчасово окупована російською федерацією, громадянка України\~\~ [PERSON] не може зареєструвати в органах РАЦС народження дитини та отримати Свідоцтво про народження дитини встановленого законодавством України зразка. На підставі викладеного, дослідивши надані суду копії документів, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Задоволення заяви надасть заявниці можливість отримати свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України. Також, відповідно до ст. 317 ЦПК України з метою захисту прав заявниці та дитини слід допустити негайне виконання рішення. При цьому [PERSON] просить суд відомості про батька дитини [PERSON] зазначити відповідно до ч. 1 ст.135 СК України (за вказівкою матері): [PERSON] , громадянин України, [INFO] . Відповідно ч. 1\~ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відомості про батька, вказані в заяві [PERSON] щодо належності його до громадянства України, мають розбіжності із свідоцтвом про народження дитини (а.с.42) та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.41), в яких зазначено, що [PERSON] є громадянином Росії. Хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певні установи, які не діють у відповідності з українським законодавством, але de facto існує на окупованій території, зареєстрували факт реєстрації шлюбу та факт народження певної особи. Таким чином,\~\~відомості щодо громадянства батька дитини не співпадають з відомостями, які просить встановити [PERSON] , а також доводи заяви про те, що\~\~ [PERSON] не перебуває в зареєстрованому шлюбі спростовуються\~\~ наданими\~\~до її заяви\~\~доказами та доводами\~\~самої заяви.\~ Крім того, визначення відомостей про батька дитини в порядку ч.1 ст.135 СК України відноситься до повноважень не суду, а відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснюватиме державну реєстрацію народження дитини.\~ З огляду на викладене, оцінивши докази у їх сукупності та враховуючи вказані розбіжності, суд приходить до висновку, що в даній частині вимог заяви слід відмовити .

Outcome: partial