Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Вважаючи себе єдиним спадкоємцем за законом, позивач звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу №270/2020 та позивачу нотаріусом було роз`яснено необхідність встановлення факту її спільного проживання з [PERSON] в судовому порядку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року в справі №127/8128/20 її заява була задоволена та встановлений факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 2000 року по день його смерті [INFO] . Після візиту до нотаріуса позивач дізналася, що із заявою про прийняття спадщини також звернулася [PERSON] , яка є рідною тіткою [PERSON] . Одночасно [PERSON] звернулася до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду. Постановою Вінницького апеляційного суду рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю залишена без розгляду. Позивач вказує, що вона з 2000 року і до [INFO] проживала разом з [PERSON] , перебуваючи з ним у фактичних шлюбних відносинах, вони вели спільний побут, мали спільний бюджет, до того ж з ними проживав син позивачки від попереднього шлюбу - [PERSON] , якого [PERSON] виховував як рідного сина. У 2011 році [PERSON] захворів та лише вона його супроводжувала у лікарнях, доглядала, купувала ліки та продукти харчування. Дані обставини можуть підтвердити і свідки. Позивач, бажаючи реалізувати своє право на спадщину, звернулася до суду з цим позовом та просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2000 року по день смерті останнього - [INFO] . Крім того, вказує, що оскільки у померлого [PERSON] спадкоємців першої черги за законом немає, заповіт за життя він не складав, а його тітка - відповідачка [PERSON] як спадкоємиця третьої черги звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а позивачка, як вона зазначає, є спадкоємицею четвертої черги за законом, адже проживала з [PERSON] однією сім`єю протягом тривалого часу, здійснювала над ним опіку, матеріально його забезпечувала, надавала спадкодавцеві іншу допомогу, при цьому [PERSON] перебував у безпорадному стані, тому [PERSON] вважає, що має право на зміну черговості права на спадкування. Відтак також просила визнати за нею, спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцем третьої черги - [PERSON] після смерті [PERSON] . На підставі викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2021 року справа передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 16 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження в справі. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому безумовно заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині зміни черговості спадкування з огляду на те, що ч. 2 ст. 1259 ЦК України, яка передбачає зміну черговості спадкування, містить перелік юридичних фактів, які повинні бути встановлені в судовому порядку, та які є підставою для здійснення такої зміни. Вказує, що даний перелік є підставою для зміни черговості спадкування та може бути застосований лише при наявності усіх юридичних фактів, що визначений ним. Обставина перебування спадкодавця у безпорадному стані міститься у даному переліку, а враховуючи те, що [PERSON] не перебував у безпорадному стані через свою хворобу, тому відсутні підстави для зміни порядку черговості спадкування. Щодо позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, відповідач вказує, що на момент подання відзиву не може ані визнати цю вимогу, а ні заперечувати щодо неї. Правом на надання відповіді на відзив позивач не скористалася. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] та задоволенні клопотання про виклик свідків. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року, підготовче провадження у справі закрите, справа призначено до судового розгляду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) відмовлено в задоволенні клопотання про визнання явки відповідача обов`язковою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницького ї області від 02 грудня 2022 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) відмовлено представнику відповідача в прийнятті додаткових доказів, зважаючи на відсутність поважних причин ненадання цих доказів в установлений строк. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шикунова А. О. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених в позові, вказуючи, що зібраними в справі доказами доводиться як факт спільного проживання, так і підстави для зміни черговості для одержання права на спадкування. При цьому також звертали увагу, що у відповідачки відсутнє волевиявлення на отримання спадщини, що слідує з її пояснень, наданих в межах кримінального провадження. Представник відповідача - адвокат Чернілевська Р. В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, вказуючи, що відсутні докази, які б підтверджували підстави для зміни черговості для одержання права на спадкування, а також зазначала, що померлий з позивачкою за життя не досягли спільного бажання створити сім`ю, якщо вони проживали протягом 20 років, свої стосунки не оформили, відсутні будь-які письмові докази, де б спадкодавець вказував на наявність інших членів сім`ї, а при оформленні субсидії померлий зазначав себе як одинокий чоловік. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що він дружив з сином позивачки - [PERSON] , вони навчались в одному класі та сиділи разом за однією партою з 1996 року по 2006 рік, часто проводили час разом, він приходив додому до [PERSON] . Коли перебув у [PERSON] бачив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ). [PERSON] свідок знає з 2002 року як вітчима [PERSON] , він деколи забирав [PERSON] зі школи. Після закінчення школи вони з [PERSON] зустрічались рідше, останній розповідав йому, що вітчим хворіє, переніс інсульт, після якого стан здоров`я погіршився, він перестав ходити. Особисто з 2006 року свідок [PERSON] не бачив. Допитана в судовому засіданні [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки та померлого. [PERSON] знає з моменту заселення в даний будинок, тобто з 1963 року, а [PERSON] - з 2000 року, коли повернулась із відрядження та дізналась від матері про їх одруження. В [PERSON] від першого шлюбу було два сина: [PERSON] та [PERSON] . Останній завжди проживав разом із [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] - періодично приїжджав. Також в даній квартирі раніше проживали батьки [PERSON] , які померли. Алла доглядала батька [PERSON] та займалась його похованням. Знає, що у [PERSON] є ще тітка, рідна сестра його матері - [PERSON] , яка проживає в с. Бохониках, однак до [PERSON] не приїжджала, між ними були певні непорозуміння. Відносини між [PERSON] і [PERSON] були теплими, він представляв її як свою дружиною, вони разом проводили час, гуляли. Вона облаштувала для [PERSON] робоче місце в дворі (кіоск), де останній ремонтував взуття. Пам`ятає, що в 2012 році, коли вона поверталась з робити, проходячи біля робочого місця [PERSON] , йому стало погано. З`ясувалося, що в нього був інсульт, в 2015 році був повторний. З того часу його стан погіршувався, він потребував сторонньої допомоги, не виходив на вулицю, спочатку пересувався по кімнаті, опираючись на стіну, а згодом - лише на інвалідному візку. Свідок провідувала померлого, останній завжди розповідав як дружина його доглядає (займалась його лікування, купувала ліки, робила массаж). В грудні 2019 року у [PERSON] був третій інсульт, він був госпіталізований та помер на початку 2020 році. За життя [PERSON] мав намір зареєструвати шлюб з [PERSON] , однак не встиг. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки, проживає в сусідньому будинку. [PERSON] знає з дитинства (їх матері працювали на одній роботі). Мати [PERSON] мала рідну сестру [PERSON] з якою перебувала не в дружніх стосунках. В 2000 році свідок побачила [PERSON] , який гуляв з [PERSON] , тримаючись за руки, та представив її як свою дружину. Також вказувала, що вони проживали в квартирі [PERSON] разом з сином [PERSON] - [PERSON] , якого [PERSON] сприймав як свого власного сина, ходив на батьківські збори, турбувався про нього. Старший син [PERSON] приходив до них в гості. Свідок також зазначила, що [PERSON] хворів (гіпертонія, інсульт), в останні часи на вулицю не виходив, по кімнаті пересувався спочатку, опираючись на стіну, а потім - в інвалідному візку, деколи вона його бачила на балконі. [PERSON] мав третю групу інвалідності. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що він проживає в сусідньому будинку. [PERSON] знає з 1962 року, а [PERSON] - з 2000 року. Свідок вказував, що [PERSON] з [PERSON] проживали як одна сім`я, вона допомогла [PERSON] облаштувати робоче місце у дворі будинку (кісок для ремонту взуття). В 2015 року [PERSON] переніс інсульт, свідок допомагав при його госпіталізації в лікарню (зносив його з четвертого поверху на перший). З того часу [PERSON] на вулицю не виходив, пересувався за допомогою інвалідного візка, потребував стороннього догляду, перебував на утриманні [PERSON] , яка турбувалася та доглядала його. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в одному під`їзді з [PERSON] та є старшою по будинку. Свідок охарактеризувала позивачку як добру, ввічливу людину, дбайливу дружину та матір. Вказувала, що про спільне проживання [PERSON] з [PERSON] дізналась коли в дворі з`явився [PERSON] - син [PERSON] , який почав дружити з її сином, а [PERSON] при розмові представив [PERSON] як свою дружину. [PERSON] мешкав в квартирі із своїм батьком, [PERSON] та її дітьми, за межі Вінниці не виїжджав, родичі [PERSON] до нього не приїжджали, свідок їх ніколи не бачила. Працював [PERSON] до 2015 року на території будинку в кіоску (ремонтував взуття). Після перенесення інсульту з квартири не виходив, переміщався за допомогою інвалідного візка. Свідок на прохання [PERSON] провідувала [PERSON] , допомагала по догляду за ним, коли [PERSON] була на роботі. Вказувала на теплі, родинні стосунки між померлим та позивачкою. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона мешкає в сусідньому будинку і знала, що в сусідньому дворі знаходився кіоск з ремонту взуття, де працював чоловік, ім`я якого вона не знає, та вона не раз зверталась до нього з прохання відремонтувати взуття. При зустрічах з ним, вона бачила його одного, востаннє бачила як він сидів на лавочці біля будинку. Повідомила, що приблизно рік назад до неї підійшов [PERSON] та запропонував їй надати свідчення в суді з приводу відомих їй обставин щодо чоловіка, який ремонтував взуття. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що [PERSON] є його рідною тіткою, а [PERSON] - його двоюрідним братом. Про смерть брата він дізнався випадково, від сусідів [PERSON] , на похороні не був. Після цієї звістки почав займатись пошуками адвоката з метою оформлення спадщини та йому порекомендували адвокатів в будинку « [PERSON] », де він познайомився із « [PERSON] », який порадив звернутись до нотаріуса. Взявши тітку з собою, вони приїхали до нотаріуса з метою подачі документів на прийняття спадщини. Під час розмови із нотаріусом їм стало відомо про те, що право на подання заяви про прийняття спадщини має лише тітка, а також те, що до нотаріуса також звернулась із заявою [PERSON] , яка повідомила нотаріусу, що у [PERSON] родичів не має. Свідок запевняє, що [PERSON] він не знає та ніколи не бачив. Коли приїжджав до [PERSON] додому, не помічав речей, які свідчили про те, що [PERSON] одружився або проживає із жінкою, свідок в телефонному режимі не спілкувався з братом, зустрічі в більшості були випадковими, при зустрічах останній почував себе добре, стороннього догляду не потребував. [PERSON] проживає в с. Бохонки, їй 89 років, стан здоров`я її не задовільний, остання потребує догляду. [PERSON] приїжджав до тітки в село, однак останніх десять років свідок з ним в селі не зустрічався, при цьому тітка йому розповідала про те, що [PERSON] приїжджав. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що раніше працювали разом з позивачкою. З [PERSON] свідок познайомилась десь в 2006 році, [PERSON] представила його як свого чоловіка, свідок не раз користувалась його послугами по ремонту взуття. Сім`я була дружня, їхні відносини були теплі та взаємні, вона здивована, що вони не мали зареєстрованого шлюбу. Свідок приходила до них в гості. В квартирі також проживав батько [PERSON] , який згодом помер, та син [PERSON] . Це була гарна родинна, [PERSON] любив та сприймав [PERSON] як свого власного сина та вказував, що це його родина, інших родичів в нього не має. З 2015 року стан здоров`я [PERSON] погіршився, переніс інсульт, крім того мав зайву вагу, важко дихав, ноги набрякали, не раз був госпіталізований в лікарню. Після інсульту з квартири не виходив, [PERSON] купувала йому ліки, придбала інвалідного візка. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона разом з позивачкою працювали в косметичні компанії, а [PERSON] знає з 2000 року. Алла мешкала в квартирі [PERSON] , також з ними жив її син від першого шлюбу [PERSON] та батько [PERSON] , який помер. Свідок інколи бувала в них вдома (на свята, день народження), [PERSON] зустрічав [PERSON] з роботи. Відносини між ними були сімейними. [PERSON] часто хворів, [PERSON] доглядала його, купувала ліки, відвідувала у лікарні. З 2015 року стан [PERSON] значно погіршився, він перестав ходити, переміщався за допомогою інвалідного візка. Під час розмови з [PERSON] , останній розповідав свідкові про те, що має намір переписати його квартиру на [PERSON] . Про родичів [PERSON] не згадував, розповідав лише про свою матір. Він тривалий час не працював, згодом почав ремонтувати взуття в дворі, а після інсульту взагалі не працював, так як стан здоров`я його був не задовільний, всі витрати покривалися за рахунок доходу позивачки. Суд, вислухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в ї сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами СК України та ЦК України стосовно проживання однією сім`єю та наслідків такого проживання, підстав для зміни черговості одержання права на спадкування. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 січня 2020 року. 03 червня 2020 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №270/2020 за заявою [PERSON] . Відповідачка [PERSON] також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від 19 червня 2020 року після смерті її рідного племінника [PERSON] . За життя [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 2016 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно з рішенням від 12 травня 2016 року №1104). За цією адресою були зареєстровані: [PERSON] (дата зняття з реєстрації - 15 травня 1992 року), [PERSON] (дата зняття з реєстрації - 27 березня 2013 року) та [PERSON] ( дата зняття з реєстрації - 13 лютого 2020 року). Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 08 червня 1977 року є квартира [ADDRESS] (штамп про реєстрацію місця проживання у паспорті позивачки). Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» від 20 лютого 2020 року №148 [PERSON] не зареєстрована, однак проживає з 2000 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно до акту від 20 лютого 2020 року №12028. Як слідує з виписки з карткового рахунку [PERSON] в ПАТ «Приватбанк» остання систематично сплачувала комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] ( платежі за період 2012 - 2021 року, а. с. 227-240, т.1). З карткового рахунку [PERSON] в 2017- 2018 роках також сплачувався єдиний податок, соціальний внесок за [PERSON] ( а.с. 47-49, т.1). За замовленням [PERSON] у цій квартирі проводилися роботи по підсиленню балконної плити, зовнішнє обшиття та ремонт даху (договори від 06 вересня 2012 року та 18 вересня 2012 року та акти виконаних робіт, а. с. 56-60, т.1). Вказана квартира за замовленням [PERSON] приєднана до мережі для надання телекомунікаційних послуг (а. с. 50-55, 113-117, т.1). [PERSON] є сином [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 грудня 1988 року, а.с.118, т.1). Останній, будучи суб`єктом декларування в 2016-2020 роках, зазначав своє фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (копії щорічних декларацій за 2016-2020 роки, а. с. 80-112, т.1). [PERSON] був особою з ІІІ групою інвалідності безтерміново (довідка від 17 вересня 2015 року серії 12 ААА №053211). Крім того, судом установлено, що померлий [PERSON] мав ряд серцево-судинних та інших хвороб, проходив різного роду обстеження у зв`язку із хворобами та лікувався, у лікарню звертався у супроводі [PERSON] як дружини, вона ж здійснювала його догляд, про що вказується медичними закладами у відповідях на запити адвоката позивачки, долучених до матеріалів справи. [PERSON] після смерті [PERSON] здійснила поховання останнього, що підтверджується копією свідоцтвом про поховання від 14 січня 2020 року №58, виданим КП ВМР «Комбінат комунальних підприємств», а також довідкою Вінницького обласного центру ритуальних товарів і послуг «Реквієм» від 12 серпня 2020 року №12/08/20-1. Допитані в судовому засідання як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, що позивачка з померлим [PERSON] з 2000 року по день смерті останнього проживали спільно однією сім`єю за вищевказаною адресою, вели спільний побут, мали спільний бюджет. Суд бере до уваги, що свідки надавали показання, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів, вони не спростовані показаннями свідків сторони відповідачки: [PERSON] та [PERSON] . Показання цих свідків узгоджуються з поясненнями самої позивачки і не суперечать матеріалам справи та перебувають в узгодженому та логічному взаємозв`язку з іншими наявними у матеріалах справи доказами, зокрема щодо участі позивачки в утриманні квартири, її ремонті, веденні спільного побуту, наявність спільного бюджету, тощо. Крім того, позивачкою надані фотокартки, на яких зображені чоловік, жінка та підліток чоловічого роду, з яких також слідує, що між зображеними на них людьми існують близькі, родинні відносини, чоловік та жінка сфотографовані в моменти прояву теплих почуттів між ними. Судом установлено, що жінкою, зображеною на знімках, є позивач, зовнішність чоловіка, зображеного на знімках, схожа на зовнішність [PERSON] , зображеній на фотокартці в пенсійному посвідченні останнього. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц). Однак в даній справі суд оцінює ці докази в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до вимог законодавства членами сім`ї можуть бути визнані інші особи, які не є родичами за умови постійного проживання разом та ведення спільного господарства. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020року №757/8786/15-ц. Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців четвертої черги за законом відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, з огляду на наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] , спільно вели господарство, мали спільний бюджет та спільні витрати, допомагали один одному, що притаманно подружжю, а тому суд вважає доведеним факт проживання позивачки однією сім`єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу. Відповідачем належних, допустимих та достатніх доказів, які могли б підтвердити відсутність факту проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю, суду надано не було. Як вказувалося не спростовують вказані обставини і свідки сторони відповідача. Щодо посилання сторони відповідача на оформлення померлим в 2015 році субсидії як одинокою особою, то суд відмічає, що оформлення субсидії це правовідносини між особою, яка звернулася за її наданням, та відповідними органами, до компетенції яких належить надання субсидії, та суд не здійснював оцінку доказам щодо цих обставин. Разом із тим, звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2000 року по день смерті [PERSON] - [INFO] . Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Однак відповідно до положень Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв до 01 січня 2004 року, фактичні шлюбні відносини не породжували будь-яких правових наслідків для сторін та виникнення прав та обов`язків подружжя. Сімейний кодекс України у редакції Закону України від 10 січня 2002 року набув чинності 1 січня 2004 року і правовідносини, що виникли до 01 січня 2004 року, не регулює. За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Отже факт саме проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року. Факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем може бути встановлено судом лише з дня набрання чинності СК України, 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не було передбачено. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 16 грудня 2020 року в справі №493/915/16-ц, а також в постанові від 11 січня 2022 року в справі №320/178/18. Таким чином суд дійшов висновку, що підлягає встановленню факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по день смерті останнього - [INFO] . Щодо позовних вимог в частині зміни черговості одержання права на спадкування, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщиниі не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. За змістом ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18)). Як установлено, зокрема, із матеріалів спадкової справи № 270/2020 померлого [PERSON] , спадкоємцем третьої черги спадкування після померлого [PERSON] є його тітка - відповідачка [PERSON] , яка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у визначений законодавством строк. Щодо тверджень позивачки про відсутність волевиявлення відповідачки на прийняття спадщини після померлого [PERSON] з огляду на пояснення [PERSON] як свідка в межах кримінального провадження, то суд не бере їх до уваги, зважаючи, що такі пояснення не спростовують та скасовують заяву [PERSON] про прийняття спадщини, подану в установленому порядку, а її дійсність не є предметом спору. Позивач [PERSON] , яка як установлено судом спільно проживала зі спадкодавцем більше п`яти років та є спадкоємець четвертої черги спадкування, просила суд змінити черговість спадкування і визнати за нею право на спадкування за законом в третій черзі, мотивуючи свої вимоги у тому числі тим, що спадкодавець через свою інвалідність та безпорадний стан потребував опіки, матеріального забезпечення і стороннього догляду, які позивач йому надавала. Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] згідно виписок з історії хвороб, медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, медичних довідок та результатів медичного обстеження дійсно мав ряд захворювань, зокрема, серцево-судинне, що потребувало лікування та відповідних обстежень. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №053211 від 17 вересня 2015 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності загального захворювання безтерміново та 12 лютого 2016 року видане відповідне посвідчення серії [NUMBER] . Щодо ознак здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо) та надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, судом установлено, що позивач проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тісно спілкувалися, проводили час разом та спільно виховували сина позивачки від першого шлюбу, що безумовно свідчить про наявність ознак опіки над спадкодавцем. Щодо матеріального забезпечення спадкодавця, судом установлено отримання [PERSON] доходу за період з 2008-2015 роки, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу, надану Пенсійним фондом України. Після 2015 року [PERSON] отримував соціальну допомогу, як особа з інвалідністю та не працював. При цьому, позивач вказує як на факт утримання нею спадкодавця те, що розмір її доходів, як суб`єкта підприємницької діяльності, значно перевищував доходи [PERSON] , а також факт оплати нею комунальних послуг за місцем проживання спадкодавця, починаючи з 2013 року. Суд приймає такі доводи позивачки. Водночас звертає увагу і на, хоча і не значні, але доходи спадкодавця. Тобто належить стверджувати про матеріальне утримання спадкодавця. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що поняття тривалий час належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначатися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості. Встановлені судом обставини матеріальних витрат, період їх здійснення, а також час спільного проживання позивачки із померлим понад п`ятнадцять років, свідчать про досить тривалий характер дій. Разом із тим, під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем надано достатньо письмових доказів, що підтверджують факт того, що спадкодавець мав захворювання та неодноразового проходив лікування та обстеження в медичних закладах. Проте наявність у справі медичних документів не свідчать про те, що [PERSON] перебував у безпорадному стані в розумінні ч.2 ст. 1259 ЦК України, не міг себе самостійно обслуговувати та потребував специфічного догляду. Такий висновок, зокрема, потребує спеціальних знань в медицині, однак, належних і допустимих доказів такого характеру позивачка суду не надала, клопотань про проведення медичної експертизи не заявляла. При цьому слід зазначити, що спадкодавцеві була встановлена ІІІ група інвалідності та при її встановлені не визначено жодних особливостей її встановлення, як-то необхідність стороннього догляду внаслідок безпорадного стану, тощо. Не визначала таких особливостей й індивідуальна програма реабілітації спадкодавця як особи з інвалідністю ІІІ групи. Щодо ж до показань свідків, то останні, враховуючи суб`єктивне розуміння безпорадного стану, при відсутності відповідних доказів медичного характеру, не можуть бути достатніми доказами, на що неодноразово також звертав увагу Верховний Суд, зокрема в постановах від 30 травня 2019 року в справі №346/1178/17, від 17 жовтня 2018 року в справі №200/21452/15-ц. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки нею не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність усіх вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування разом із спадкоємцем третьої черги. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у випадку часткового задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] при зверненні до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування сплатила судовий збір в розмірі 1816,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено частково та встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що становить половину від заявлених позовних вимог до [PERSON] , з останньої на користь [PERSON] слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908,00 гривень. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд звертає увагу учасників на положення ч.8 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зважаючи, що представником позивача заявлено в установленому порядку про надання доказів витрат на правничу допомогу, тому вказане питання буде вирішене з урахуванням вказаних вище положень, а також наявних доказів про витрати на правничу допомогу позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial