Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 18.07.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належить позивачу на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 червня 2021 року за № 42617638. Відповідач по справі є колишньою власницею зазначеного житлового будинку, яка зареєстрована в ньому з 28 грудня 1998 року, але фактично не проживає. Реєстрація та фактичне не проживання в будинку відповідача порушує право позивача на користування та розпорядження своєю власністю. Посилаючись на\~вищевикладнене, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву про підтримання позовних вимог та можливість розгляду справи за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права приватної власності на житловий будинок було задоволено. Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 липня 2003 року, дійсним. Визнано за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: -А1-1 житловий будинок, загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 21,7; -а2-1-прибудова; -Б-сарай, -В-літня кухня; -Г-сарай; -К-сарай; -Д -вбиральня; -Е- дітній душ; -П-погріб; № 2,5,6,7-огорожа; -№ 3-водоколонка; -№ 8 вигрібна яма. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 червня 2021 року за № 42617638, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення суду від 07.05.2021 року. Відповідно до акту про проживання особи, виданого 29 липня 2022 року головою квартального комітету № 21, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адреою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за вищевказаною адресою з травня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі\~ст.386 ЦК України\~власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, створює позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved