Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований [PERSON] . Однак з 2020 року не проживає в даному житловому будинку, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей не має, тощо. Враховуючи викладене, позивач як власник майна вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою в якій просить розгляд справи здійснювати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майено про реєстрацію права власності від 17.09.2014 року. (а.с.7) Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 762 від 08.09.2021 р. за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] по даний час. (а.с.9) Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, шлюб між якими розірвано, понад два роки не проживає за вищевказаною адресою, не сплачує комунальні платежі, в утримання житла участі не приймає. Фактичне місце перебування та засоби зв`язку позивачу не відомі. Згідно з актом встановлення факту проживання та реєстрації від 07.09.2022 р., складеного депутатом Сквирської міської ради Бондарчук К.Ф., вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає упродовж двох років. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в житловому будинку обмежує право позивача у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач тривалий час не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому з жовтня 2020 року, внаслідок чого створює перешкоди позивачу як власнику житла у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved