Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований з дозволу позивача відповідач [PERSON] , [INFO] , який за місцем реєстрації не проживає з 2002року. Відповідач фактично не проживає в будинку більше близько 20 років, так як проживає за кордоном, в Росії. .Добровільно зняУтися з реєстрації відповідач не побажав, коли приїджав додому в 2014р. Його реєстрація створює для позивача певні проблеми, зокрема щодо отримання права на субсидії. Враховуючи, що [PERSON] з 2002року у вказаному житловому будинку не проживає та не користується ним без поважної причини, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. Представник позивача [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,відповідно до вимог ст.128 ч.11 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається , що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Право власності позивача підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2019року, №180880264. З довідки виконавчого комітету-4 Доманівської селищної ради Вознесенського району, №495 від 14.09..2022року, вбачається , що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 06.04.2000р.в [ADDRESS] , однак за місцем реєстрації не проживає з 2002року. Факт не проживання відповідача у будинку підтверджується дослідженим в судовому засіданні письмовими дорказами, а саме- Актом встановлення фактичного місця проживання від 14.09.2022року, складеного комісією, в якому зазначено, що в данному будинку [PERSON] лише зареєстрований , але не проживає за даною адресою з 2002року. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 ЦК України передбачено сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суду необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності. За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Із пояснень позивача, викладених в позові, судом встановлено, що [PERSON] з 2002р.не проживає за місцем реєстрації. Ствердження позивача підтверджується дослідженим в судовому засіданні актом обстеження фактичного місця проживання позивача та членів його сім"ї.. Враховуючи, що [PERSON] більше одного року не користується житловим будинком позивача без поважних причин, що свідчить про втрату ним права на користування цим житлом, а також створює позивачеві перешкоди в користуванні житлом та його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов"язані з сплатою судового збору в розмірі 992.40 грн.,У звязку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати .

Outcome: approved