Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом у якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що поживає та користується квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] ) з 1996 року. Вищезазначена квартиру у користування їй було видано кооперативом «Тепличним» у 1996 р. на підставі талону, але талон був втрачений та вона не змогла здійснити оформлення права власності на вищевказану квартиру. На момент звернення до суду право власності на квартиру оформлено не було. У зв`язку з відсутністю будь-яких документів вона вимушена звернутись до суду з метою визнання права власності на дану квартиру в порядку набувальної давності. Ухвалою суду від 10.12.2022 позовну заяву залишено без руху, запропоновано протягом десяти днів усунути зазначені в ній недоліки. На виконання ухвали суду від 10.12.2022 позивачем надано заяву про усунення недоліків від 24.12.2022 та клопотання про залучення третьої особи ТОВ «Агрокомбінату «Тепличний» від 10.01.2022. Ухвалою суду від 11.01.2022 позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10:00 02.02.2022, залучено до справи у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «Агрокомбінат тепличний». 01.02.2022 від представника третьої особи ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» надійшла заява , в якій зазначено, що третя особа не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с.43). Ухвалою суду від 02.02.2022 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена для розгляду по суті на 10:00 03.03.2022. Протокольною ухвалою суду від 03.03.2022 слухання справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 10:00 06.05.2022. Протокольною ухвалою суду від 06.05.2022 слухання справи відкладено для виклику учасників провадження на 10:30 22.06.2022. 22.06.2022 до суду представником відповідача надано відзив, згідно якого заперечує щодо задоволення позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що виникнення права власності за набувальною давністю можливе за сукупності обставин передбачених ч.1 ст.344 ЦК України, позивачем зазначено що з 1996 року і по теперішній час вона проживає у спірній квартирі, яка була надана їй кооперативом «Тепличний» однак доказів зазначеного до заяви не надає, тож представник відповідача вважає, що позивачем не доведено факт добросовісного володіння квартирою та просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. У судовому засіданні 22.06.2022 допитані свідки: [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що її мати отримувала квартиру по [ADDRESS] разом з позивачкою та оформила право власності на неї ще в 1999 році. Мати отримувала цю квартиру в кооперативі «Тепличний». Позивачка проживає є її сусідкою та скільки вона пам`ятає проживає в тій квартирі разом з донькою. [PERSON] , [INFO] , пояснив, що проживає в [ADDRESS] з 2007 року і весь цей час по сусідству проживала позивачка. Зараз деякий час не проживає в зазначеній квартирі, а тільки навідується, оскільки в квартирі відсутнє електроостачання. Протокольною ухвалою суду від 22.06.2022 слухання справи відкладено для ознайомлення з відзивом на 11:00 13.07.2022 13.07.2022 до суду надійшла заява представника Сумської міської ради про розгляд позовної заяви без їх участі, заперечення викладені у відзиві підтримали (а.с.80). Протокольною ухвалою суду від 13.07.2022 слухання справи відкладено за клопотанням позивачки на 11:00 09.08.2022. Ухвалою суду від 09.08.2022 слухання справи відкладено для витребування доказів за клопотанням позивача на 11:00 04.10.2022 Протокольною ухвалою суду від 04.10.2022 слухання справи відкладено на 10:30 22.11.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. 04.10.2022 від представника ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» надійшла заява у якій останній зазначає. Що у підприємства відсутні документи зазначені в ухвалі суду від 09.08.2022 та такі документи КСП «Тепличний» не передавалися до ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний». В судове засідання позивачка, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явилася, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у їх відсутність, представником відповідача раніше надано відзив у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчудження об`єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] відомості відсутні (а.с.29) Згідно повідомлення Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради квартира [ADDRESS] у комунальній власності Сумської міської територіальної громади не перебуває (а.с.76), інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна відсутня (а.с.77). На підтвердження факту проживання за адресою [ADDRESS] , долучає до матеріалів справи акт та письмові пояснення, згідно Акту від 06.08.2021 складеного [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою [ADDRESS] відповідно у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.6), останні склали цей акт про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але з 1996 року по цей час проживає за адресою [ADDRESS] , аналогічні пояснення зазначено в письмових заявах [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,8) Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Норми статті 344 ЦК України передбачають правила набуття права власності на майно за набувальною давністю. Так, за змістом частин першої і четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Позивачка [PERSON] вказує у своєму позові про те, що з 1996 року по даний час - тобто понад 10 років вона безперервно і відкрито користується квартирою [ADDRESS] , яка була надана їй для проживання кооперативом «Тепличним» на підставі талону, який було втрачено, позивач вважає, що в силу положень статті 344 ЦК України вона набула права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 27.07.2022 у праві №642/2541/19 Верховний Суд дійшов висновку, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 виснувала, що відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України. Під час розгляд у справи судом встановлено, що позивачка на початковий момент отримання нею спірного нерухомого майна достовірно знала про те, що це майно належить кооперативу «Тепличний». На момент заволодіння цим майном позивач достовірно знав про відсутність у нього підстав для набуття власності на відповідне житло. Позивач мав правову підставу для заволодіння чужим майном, а саме нею у позові зазначено що кооперативом було видано талон, який було втрачено, Водночас, документи що підтверджують факт передачі [PERSON] спірної квартири КСП «Тепличне» у 1996, витяги з журналу реєстрації проведення таких дій, копії такого талону на користування житловим приміщенням, відомості про власника земельної ділянки на якій розташована спірна квартира у правонаступників КСП «Тепличний» - ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» відсутні. За таких обставин суд констатує відсутність безтитульності і добросовісності володіння позивачем чужим майном, як обов`язкових умов набуття ним такого майна у власність за набувальною давністю. Згідно ч.2 ст. 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не надано доказів які б беззаперечно доводили факт існування спірної квартири, зокрема матеріали справи не містять технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, або інших доказів, які можуть підтвердити існування вказаної квартири. Зокрема даних про те, що приміщення, про яке йдеться мова в позовній заяві є житловим, а також даних про його межі, зважаючи на ту обставину, що буд. [ADDRESS] є багатоквартирним і містить у своєму складі як житлові, так і нежитлові приміщення. Крім того, суд критично відноситься до показань свідків та акту складеного сусідами про безперервне проживання [PERSON] , оскільки вони не підтверджені жодними об`єктивними даними. Більш того, свідок [PERSON] показав, що на даний час позивачка фактично лише навідується в квартиру. Допустимих і достатніх доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. Наведені обставини в сукупності унеможливлюють застосування до спірних правовідносин положень статті 344 ЦК України і визнання за позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. На підставі наведеного, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними і безпідставними та до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивача і залишаються за ним.

Outcome: dismissed