Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна», [PERSON] у якому просить: визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканність ділової репутації, наступну інформацію розповсюджену у інтернет-виданні «polithub», що розміщена на серверах ТОВ «Хостинг Україна»; зобов`язати видавництво «polithub» - ТОВ «Хостінг Україна» та [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом оприлюднення на своєму сайті та в друкованих виданнях обласного рівня з виділенням такої публікації та вибачення щодо розміщеної неправдивої статті заголовок « [INFO] », яка розміщена на сайті https://www.polithub.com.ua/ та те, що він [PERSON] являється фігурантом кримінального провадження щодо незаконного виготовлення тютюнових виробів, а також, що він працює начальником служби безпеки компанії «Глобал Білд Інжиніринг». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.01.2022 під час перегляду стрічки новин в соціальній мережі «Facebook» позивач побачив публікацію статті у інтернет-виданні «polithub» із заголовком «Колишні правоохоронці та родичі впливових тернополян організували підпільний цех з виготовлення цигарок». Вважає, що у вказаній публікації поширено брехню про те, що він являється фігурантом кримінального провадження щодо незаконного виготовлення тютюнових виробів, а також про те, що він нібито працює начальником служби безпеки компанії «Глобал Бідл Інжиніринг». Зазначена інформація не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, створює негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих. Після того, як родичам та друзям позивача стало відомо, що останній є фігурантом кримінального провадження щодо незаконного виготовлення тютюнових виробів, вони перестали з ним спілкуватися, підтримувати родинні та дружні відносини. Водночас, під час розмови з громадянином [PERSON] , позивачу стало відомо, що інтернет-видання «polithub» являється його власністю і він створив дане видання з метою отримання доходу шляхом публікування та поширення неправдивої інформації стосовно громадян Тернопільщини. Звернувшись до реєстранта доменного іменні [INFO] , а саме до ТзОВ «Хостінг Україна», з метою з`ясування інформації про власника веб-сайту, йому було відмовлено, з огляду на що позивач вважає, що його права порушені також ТзОВ «Хостінг Україна». Тому, враховуючи викладене, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 17.01.2022 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 08.02.2022, у зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 13.05.2022 судом отримано відзив відповідача ТзОВ «Хостінг Україна», у якому товариство просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. Товариство надає послуги хостингу для сайту «polithub.com.ua» на замовлення фізичної особи. Зокрема, особа (замовник послуг хостингу) замовляє у товариства послуги зі зберігання інформації, обирає та створює відповідні файли, визначає режим доступу до них в мережі Інтернет, оплачує вказані послуги. При наданні послуг з реєстрації доменних імен товариство виступає в якості реєстратора доменних імен, а реєстрантом є особа, яка обирає доменне ім`я для свого інтернет-ресурсу, обирає доменну зону, налаштовує параметри роботи домену та визначає джерело відображення інформації, оплачує послуги з реєстрації доменного імені. Товариство не є адміністратором веб-сайту « [INFO] » та не в змозі розміщувати на сайтах своїх клієнтів ту чи іншу інформацію. Водночас, у товариства немає відомостей про те, що інформація на вказаному сайті розміщена незаконно, хто є її автором та хто може володіти, користуватися та керувати її розміщенням. Ухвалою суду від 29.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини нез`явлення до суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не подали. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~ Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно роздруківки із веб-сайту «polithub.com.ua» 09.01.2022 на цьому веб-сайті було розміщено статтю «Колишні правоохоронці та родичі впливових тернополян організували підпільний цех з виготовлення цигарок?». У статті опубліковано, зокрема, інформацію наступного змісту: «… Фігурантом кримінального провадження є і [PERSON] , який як пригадаємо до березня минулого року працював оперуповноваженим в Управлінні стратегічних розслідувань, також є двоюрідним братом [PERSON] (дружини заступника голови Тернопільської обласної ради [PERSON] ). У наших публікаціях вже є згадки про дану особу. Також, по завершені кар`єри «міліціонера» [PERSON] спробував прилаштуватися у тепле місце до Управління капітального будівництва Тернопільської обласної адміністрації, але не склалось. Подейкують, що впливовий родич [PERSON] просто не захотів цього робити. І як виявилося зупинився [PERSON] начальником служби безпеки компанії «Глобал Білд Інжиніринг», до якої за даними місцевих ЗМІ причетний екс-нардеп Роман Заставний …». Відповідно до ч. 4 статті 32\~Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положеннями ч. 1 статті 201\~ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299\~ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п. 18 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 та від 02 лютого 2022 року у справі №199/4585/18 зазначив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет». Власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу (стаття 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Згідно з частиною одинадцятою статті 52-1\~Закону України\~«Про авторське\~право і\~суміжні права» власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини. Відповідно до ч. 2 статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями частин 1, 5, 6, 7 статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При пред`явленні позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] визначив відповідачами Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна», як реєстратора доменного іменні веб-сайту «polithub.com.ua», та [PERSON] , як власника веб-сайту « [INFO] ». На підтвердження факту поширення інформації відповідачами, позивач надав лише скріншот опублікованих матеріалів у соціальній мережі «Facebook» та інформацію з сайту [INFO] про ІР адресу « [INFO] », блоки ІР адрес провайдера « [INFO] », хостинг-провайдера « [INFO] », місцезнаходження сайту « [INFO] », домен « [INFO] », з яких вбачається, що ТОВ «Хостінг Україна» надає послуги хостингу для веб-сайту «polithub.com.ua». Належне вирішення заявлених позивачем вимог передбачає залучення до участі у справі автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту. Відповідно до частин першої, другої статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами. Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №711/9146/16-ц зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційної скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І\~«Загальні положення»\~ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі». Відповідно до частини першої статті 5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частиною першою статті 7\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора, проте у даній справі, наведені докази позивачем до суду не надані. Скріншот (роздруківка) опублікованих матеріалів у соціальній мережі «Facebook» є належним та допустимим доказом в разі, якщо цей доказ буде надано з урахуванням вищевказаних вимог до електронного документа та буде доведено, що оспорену інформацію на веб-сайті « [INFO] » поширив саме [PERSON] , як автор публікації чи/і, як власник веб-сайту. У своєму позові позивач вказує на те, що під час розмови із [PERSON] йому стало відомо, що останній є власником інтернет-видання « [INFO] ». Проте, ця обставина є лише припущенням позивача, так як не доведена жодним доказом по даній справі. Згідно вимог ч.6. ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для доведення вищевказаного позивач вправі був звернутись до суду із клопотанням про витребування доказів, у тому числі про витребування в компетентних уповноважених осіб даних про власника веб-сайту «polithub.com.ua». Проте, із таким клопотанням позивач до суду не звертався. Однак, подав заяву про розгляд справи без його участі. За змістом статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач відповідно до статей 80, 81\~ЦПК України не довів факту поширення інформації саме відповідачами чи одним із них, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed