Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивачки\~ адвокат\~ Ткаченко\~ С.В.\~ 15.09.2022\~ року\~звернулася \~до \~суду із\~ позовом\~ \~ до\~ \~ відповідачів\~ \~ \~про \~визнання \~права \~власності,\~ мотивуючи\~ тим,\~ що [PERSON] , перебувала в шлюбі з нині померлим гр. [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 03.10.1970 року. [PERSON] , надалі також - спадкодавець, помер - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.09.2021р. За життя спадкодавець уклав договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] від 06.04.1998 року, зареєстрований на Товарній Біржі «Українська Біржа Нерухомості». Право власності за померлим було зареєстровано належним чином в КП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» у реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 61 від 06.04.1998р., що підтверджується : реєстраційним посвідченням на договорі купівлі-продажу будинку; листом ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 30.08.2022р. за № 6153. Технічні характеристики будинку підтверджуються листом ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 30.08.2022р. за № 6152. З метою оформлення спадкових прав на нерухоме майно в порядку спадкування на будинок після смерті чоловіка, вона зверталася до приватного нотаріуса - Троцької О.А. Нотаріусом було повідомлено позивача про неможливість оформлення в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат» свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва, на частку в спільному майні подружжя у зв`язку з недодержанням сторонами договору купівлі-продажу будинку, вимог ст. 227 ЦК УРСР. Відмова нотаріуса підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.09.2022 року за № 148/02-31. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину встановлено в «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що затверджено Наказом МЮУ від 22.02.2012 р. за № 296/5. Нормами п.4.18. розділу II, глави 10 «Порядку…» передбачено право спадкоємця на вирішення питання в судовому порядку у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. Позивач - спадкоємиця на підставі закону першої черги після померлого, що прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, що доводиться наступним : 3 довідки нотаріуса - Троцької О.А. від 09.08.2022 за № 134/02-14 вбачається, що після померлого заведена спадкова справа за № 67/2021 від 27.09.2021 року. Спадкоємицею, яка прийняла спадщину є [PERSON] . Відомості про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, станом на 09.08.2022 року у спадковій справі відсутні. З постанови нотаріуса вбачається, що згідно даних Спадкового реєстру заповіти від імені спадкодавця не посвідчувалися. З постанови нотаріуса вбачається, що інші спадкоємиці ( відповідачі у справі ), а саме дочки померлого : [PERSON] ( родинні відносини доводяться свідоцтвом про зародження серії [NUMBER] від 20.08.1971 року та свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 25.11.1989 року) та [PERSON] ( родинні відносини доводяться свідоцтвом про народження від серія [NUMBER] від 17.07.1971 року та витягом від 09.09.2022р. з ДРАЦС про підтвердження дошлюбного прізвища ) від прийняття спадщини відмовилися. Згідно довідки Новоселівської сільської ради № 09.1-15/4/229 від 27.09.2021р. спадкодавець постійно проживав та був зареєстрований по день смерті в [ADDRESS] . З ним була зареєстрована га проживала його дружина. Оскільки, будинок було придбано спадкодавцем у шлюбі з позивачкою, то спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності позивача та спадкодавця, частки яких є рівними по 1/2 за кожним. Нормами ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції від 20.06.1969, що була чинною на момент виникнення права власності на спірну квартиру, встановлено, що це майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 К про ШтаС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ч. 1 ст. 1217 ЦКУ ). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ч.1 ст. 1268 ЦКУ ). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - повноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст.1269 ЦКУ ). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ч. 1 ст.1261 ЦКУ ). Згідно ч. 1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент життя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ч. 1 ст.1218 ЦК України ). Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується і загальних підставах. Щодо дійсності договору купівлі-продажу. Спірний договір купівлі-продажу підписано спадкодавцем 06.04.1998р. Ураховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 1998 року, для їх врегулювання потрібно застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Положення ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, передбачали обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Недодержання цієї вимоги тягне дійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Водночас, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю о частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року № 3 ( діяла на момент укладання правочину ) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу ( у тому числі при придбанні на біржових торгах ). Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак, це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження ( наприклад, ст. 105, 114 ЦКУ ), щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні. Фактично договір не був посвідчений нотаріально у зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 року. Щодо досягнення сторонами істотних умов та виконання договору повідомляємо нижченаведене : За змістом ст. 128,153 ЦК УРСР ( 1963 року ) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З тексту договору вбачається, що при укладанні договору купівлі-продажу сторони домовились про всі його істотні умови : визначили предмет, ціну, строки оплати та передання у власність нерухомого майна. Покупець виконав всі умови, передбачені договором купівлі-продажу та ст. 224 ЦК УРСР : оплатив кошти, зареєстрував договір у органах БТІ, 23 роки відкрито використовував своє майно. Довідкою Новоселівської сільської ради № 09.1-15/4/229 від 27.09.2021р. підтверджується, що спадкодавець, починаючи з 07.04.1998 року постійно проживав та був зареєстрований по день смерті за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною. З наведеного слідує, що продавець передав, а покупець згідно договору купівлі - продажу прийняв та фактично користувався спірним будинком. Таким чином, умови договору сторонами виконано у повному обсязі. При придбанні нерухомого майна сторони договору діяли добросовісно та керувалися діючим на той час законодавством, а саме ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», де вказано, що угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, такі договори законодавством не заборонені, а навіть прямо ним передбачені, знаходяться у правовому полі України. Відповідно ст. 12 ЗУ «Про власність», який діяв у момент укладання вищевказаного договору, громадяни набувають право власності на майно, одержане внаслідок... укладання ... угод, не заборонених законом. Сторони втратили можливість нотаріально посвідчити правочин, оскільки покупець за договором помер. Щодо колізії норм ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми ст. 277 ЦК Української PCP 1963 року. Ст. 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі - продажу житлового будинку ( квартири ) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю -продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Таким чином, незважаючи на існуючу на дату укладання правочину норму, що дозволяла укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення, мала місце колізія норм ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акта, а саме ст. 277 ЦК Української PCP 1963 року, що вимагала обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житла, якщо однією із сторін є фізична особа. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів ( кодексів ), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. У даному випадку наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, а саме ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» проти ст. 277 ЦК Української PCP 1963 року. Оскільки, Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс діяв з 1963 року, то при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, правомірним є застосування сторонами спірного правочину саме ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» ( як нормативного акта, прийнятого пізніше ), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу ( ст.16 ЦК України ). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст.5 ЦПК України ). Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Прохала визнати дійсним договір купівлі - продажу будинку [ADDRESS] від 06.04.1998 року, зареєстрованого на Товарній Біржі «Українська Біржа Нерухомості» за № Т-456Д. Визнати за нею - [PERSON] , право власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] її чоловіка - [PERSON] . Визнати за нею - [PERSON] , право власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS] , як на частку в спільній сумісній власності подружжя. На виконання вимог ч. 1 ст.134, п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України повідомляє, що витрати, які вона понесла і які очікуються у зв`язку з розглядом справи складають витрати на оплату судового збору. На виконання вимог ст. 175 ЦПК України повідомляє, що заходів досудового врегулювання суперечки між сторонами не вживалися; заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися; позивачем іншого позову ( позовів ) до цього ж відповідача ( відповідачів ) з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавалося. Відповідно до ч.5 ст. 95 ЦПК України повідомляє, що оригінали документів, копії яких додаються до позовної заяви зберігаються в неї, якщо по тексту позовної заяви не вказано інше. Копії письмових доказів, які зберігаються у позивача посвідчені в порядку, що встановлений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони у справі не з`явилися, надавши суду заяви про визнання позову ( а. с. 33 40 ). Від представник позивачки адвоката Ткаченко С.В. ( а. с. 21 22 ) також надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та позивачки, де позов підтримала та прохала задовольнити. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін за наявності відповідних заяв від них та по наявним матеріалам справи. Судом встановлено обставини, на які представник позивачки послалася в позові та вони доводяться матеріалами справи на а. с. 8 20, 23 - 24. Суд,\~ дослідивши\~ докази, якими\~ обґрунтовується\~ позов,\~ вважає,\~ що\~ позов\~ підлягає\~ задоволенню із підстав \~ відповідно до ст. 47, 153, 224, 227, 241, 242 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ), так як вказане законодавство \~було \~чинне на\~момент укладання\~спірного правочину\~ \~та \~підлягає \~застосуванню \~в \~даному \~випадку,\~ \~ \~власник майна\~може пред`явити\~позов про\~визнання його\~права власності,\~якщо це\~право оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою.\~ \~Позивачка \~є єдиним\~спадкоємцем \~за законом\~ на\~спадщину,\~що залишилась\~після \~смертіпомерлого.

Outcome: approved