Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Гакман С.П., звернувся до Новоселицького районного суду Чернівецької області з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 10 серпня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний актовий запис № 833. Від шлюбу у сторін дітей немає. Вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося через обман, що зробило неможливим подальше спільне проживання. Шлюбні відносини припинені з серпня 2022 та з цього часу сторони спільного господарства не ведуть. З посиланням на відповідні правові норми позивач просить задовольнити позов та розірвати шлюб, оскільки збереження шлюбу суперечить його інтересам. Строк на примирення просить суд не надавати. Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Садгірського районного суду м. Чернівці. Згідно даних Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 вказана справа передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 16.11.2022 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28 листопада 2022 року про що повідомлено сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Гакман С.П. 28.11.2022 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, однак скерувала 28.11.2022 до суду власноручну заяву у якій просила розгляд справи провести за її відсутності. Шлюб просила розірвати, термін на примирення не надавати. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши письмові матеріали справи та подані до суду заяви, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між позивачем - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 10 серпня 2022 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний актовий запис № 833, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно 21 вересня 2022 року (а.с. 4). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, примирення між ними стало неможливим, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. При цьому, суд виходить із того, що шлюб - це сімейний союз, слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. В даному випадку суд не знаходить підстав для надання строку на примирення, враховуючи, що сторони не просили про таке. Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, та беручи до уваги те, що примушування до шлюбу не допускається, позивач, як чоловік, не бажає примиритися, переконливо має намір розірвати шлюб, а відповідач просила суд не надавати строк на примирення, при цьому погодилася на розірвання шлюбу, враховуючи відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу (оскільки доказів існування таких суду не надано) та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. При цьому судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, переконливе бажання чоловіка розірвати шлюб, а також те, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права чоловіка та жінки. Питання про стягнення судових витрат із відповідачки позивач не заявляє. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 - 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved