Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

24 червня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Євро Смарт Пауер" до [PERSON] про спростування недостовірної інформації, захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2021 року цивільну справу № 753/12612 передано судді Шаповаловій К.В. 14 липня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вищевказаної ухвали, позивачем було подано заяву від 29 липня 2021 року (вх. №52948) про усунення недоліків. Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 18 жовтня 2021 року. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року було задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі як співвідповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАВІС-КІНО" та Товариство з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет". Підготовче засідання було відкладено на 02 грудня 2021 року на 14:30 год. 27 жовтня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вх. №74159). 19 листопада 2021 року на адресу суду від адвоката Здоровця С.В., який представляє інтереси ТОВ "ГРАВІС-КІНО" та ТОВ "1+1 Інтернет", надійшов відзив на позовну заяву (вх. №80800), відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідачів витрати понесені ними на професійну правову допомогу. 01 грудня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. №83964) та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу відповідачів-2, 3. 01 грудня 2021 року до суду від представника відповідача-2 та відповідача-3 надійшло клопотання про долучення доказу (вх. №83970). Підготовче засідання призначене на 02 грудня 2021 року було відкладено на 26 січня 2022 року. 13 грудня 2021 року до суду від представника відповідача-2 та відповідача-3 надійшло клопотання про долучення доказу (вх. №87150). Підготовче засідання призначене на 26 січня 2022 року не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді в період з 24 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року включно. Згодом підготовче засідання було призначено на 29 березня 2022 року. 02 лютого на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх. № 7223) та уточнене клопотання про витребування доказів (вх. № 7222), а також письмові пояснення щодо клопотання представника відповідачів -2, 3 про долучення доказу. Також 2 лютого 2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача (вх 7221) про долучення доказів. Підготовче засідання призначене на 29 березня 2022 року не відбулось оскільки, відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом підготовче засідання було призначено на 30 червня 2022 року. 17 червня 2022 року до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх. №23486). 28 червня 2022 року від позивача надійшла заява (вх. №25556) про стягнення витрат на правову допомогу. 28 червня 2022 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів у справі: висновку експерта від 20 червня 2022 року № 874/06/2022 за результатами семантико-текстуального дослідження та висновку експертизи цифрових відеозаписів, оприлюднених у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет від 15 червня 2022 року № 871/06/2022. Підготовче засідання призначене на 30 червня 2022 року було відкладено на 08 серпня 2022 року за клопотанням представників сторін для ознайомлення із матеріалами справи. 18 липня 2022 року від позивача надійшло заперечення на клопотання представника відповідача про долучення доказів (вх. 329459). Підготовче засідання 08 серпня 2022 року було відкладено на 24 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача. Підготовче засідання призначене на 24 серпня 2022 року не відбулось та в подальшому призначено на 26 серпня 2022 року. Ухвалою суду від 26 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 5 жовтня 2022 року. 12 вересня 2022 року до суду від представника відповідачів надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 29 вересня 2022 року від представника позивача надійшли письмові пояснення стосовно долучено представником відповідача чеку від 16 березня 2021 року. У судовому засіданні 5 жовтня 2022 року учасниками справи було надано пояснення та частково досліджені письмові докази у справі із наданням паралельно учасниками справи пояснень/заперечень щодо кожного дослідженого доказу у справі. Так представник позивача зазначив, що в ефірі телеканалу 2+2 [INFO] року вийшов сюжет програми «[INFO]», в якому розповідалось про мережу АЗС «БРСМ-НАФТА». Вказаний сюжет також було розміщено на веб-сайті за посиланням [INFO] . Зауважив, що вказаний відео сюжет містить недостовірну інформацію, яка є негативною, стосується позивача та вливає на його ділову репутацію. Зокрема зауважив, що вислови: «- ми по поличках розкладем ставлення одного із найбільш схематозних бізнесів в Україні; -хто і як розбагатів на смертях українців та на підробленому паливі для вашого авто; -наче брати близнюки [PERSON] та [PERSON] зійшлись у спільній любові до уникнення від сплати податків і кустарного виробництва бензину; -ми вже показували як міні НПЗ, що працює для БРСМ, виготовляє бензин із додаванням заборонених речовин, таких як моноетелен (ММА)та уникають сплати акцизу та продають це у своїй мережі; -втікнувши до Італії, [PERSON] продовжує керувати бізнесом, бодяжити бензин із небезпечними розчинниками, виводити готівку через чеки на заправках; -подивитись як красиво веде бізнес на гроші від українських податкових схем і продажу сурогатного бензину [PERSON] в Італії можете і ви..» є фактичними даними, а не оціночним судження. Факт того, що бензин на АЗС БРСМ-НАФТА відповідає вимогам ДСТУ підтверджується доказами, долученими до справи, зокрема протоколами випробувань, паспортами якості та сертифікатами відповідності. Вказав, що така інформаціє фактично є звинуваченням у вчиненні дій щодо підроблення пального, кустарного виробництва бензину, продаж сурогатного бензину, за яке настає кримінальна відповідальність за статтею 204 КК України. Також просив суд врахувати, що позивач не є виробником палива, зокрема бензину. Паливо він отримує від постачальника ТОВ «Катма-Груп», яке в свою чергу купує його у виробника ТОВ «Стандарт-Ойл-2000». Просив суд визнати зазначену інформацію недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію позивача. Зобов`язати відповідачів спростувати зазначену інформацію у такий же спосіб, як вона була поширена, та видалити відеосюжет з недостовірною інформацією програми «[INFO]» випуск за [INFO] року 15 сезон, розміщену на сайті [INFO], за відповідними посиланнями та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200 000 грн та судові витрати. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, вказав, що відео сюжет жодним чином не стосується позивача, оскільки не містить жодної згадки про товариство. Сторонній спостерігач. який передивлявся відео ніяким чином не асоціював його з ТОВ «Євро Смарт Пауер». Власником торгівельної марки є саме [PERSON] . Заперечив факт поширення відео сюжету в ефірі телеканалу 2+2 та не заперечував поширення такого відео сюжету за посиланнями [INFO] та [INFO] . Зауважив, що позивачем не надано доказів того, що він єдина юридична особа, яка використовує знак для товарів та послуг « [INFO] », що зокрема підтверджується й умовами ліцензійного договору, укладеного між позивачем та власником торгівельної марки. Вказав, що поширена у відео сюжеті інформація не є фактичними даними, та за своєю семантико-текстуальною характеристикою не може бути спростована. Вказав, що журналісти мають певні докази, які надають їм право робити оціночні судження. Крім того, певні фрази в оспорюваному сюжеті, зокрема: «ми вже показували як міні НПЗ, що працює для БРСМ, виготовляє бензин із додаванням заборонених речовин, таких як моноетелен (ММА)та уникають сплати акцизу та продають це у своїй мережі» це фраза з іншого сюжету, який не оспорювався, зокрема позивачем Зауважив, що позивачем не було надано суду доказів того, що поширена інформація вплинула на його ділову репутацію, а заявлена моральна шкода не підлягає задоволенню, оскільки юридичній особі не може бути завдано моральної шкоди, лише певні збитки, проте, таке позивачем не доводилось суду. Просив у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на правову допомогу. У судовому засіданні була оголошена перерва до 10 жовтня 2022 року. 7 жовтня 2022 року до суду від представника відповідачів надійшло клопотання про огляд доказів за їх місцем знаходження, яке було задоволено судом. 10 жовтня 2022 року судове засідання у справі не відбулось через довготривалу повітряну тривогу, оголошену по всій території України, в тому числі у м. Києві, що була зумовлена масованими ракетними обстрілами з боку російської федерації. Наступне судове засідання у справі було призначено на 28 жовтня 2022 року. 12 жовтня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання у справі для витребування додаткових доказів у справі, про виклик у справі свідка та про долучення доказу - листа АМКУ. У судовому засіданні 28 жовтня 2022 року суд, заслухавши обґрунтування клопотання представника позивача та думку представника відповідачів, ухвалив клопотання задовольнити частково. Долучити до матеріалів справи лист АМКУ, з урахуванням того, що він був отриманий позивачем лише 4 жовтня 2022 року, тобто після закриття підготовчого провадження у справі. У задоволенні клопотання про повернення до підготовчого засідання у справі судом було відмовлено з підстав недоведеності представником позивача того, що клопотання про витребування доказів та виклик свідка не могли бути ним заявлені протягом всього часу проведення підготовчого провадження, з урахуванням його тривалості, або одночасно із поданням позовної заяви. Крім того, необхідність у заявлені такого клопотання виникла у представника позивача виключно після того, як він заслухав аргументи представника відповідача безпосередньо у судовому засіданні та при досліджені певних письмових доказів, з приводу яких представник відповідача надав свої заперечення. Суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У судовому засіданні 4 листопада 2022 року судом було продовжено дослідження письмових доказів у справі, а також досліджено докази за місцем їх знаходження, зокрема веб-сайти та оглянуто відео сюжет, що долучався представником позивача до позовної заяви, та з приводу якого позивач звернувся із позовом до суду. У справі оголошено перерву до 18 листопада 2022 року. 7 листопада 2022 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучені до матеріалів справи скріншотів сторінки веб-сайту БРСМ-НАФТА, зокрема розділу «Контакти». У судовому засіданні 18 листопада 2022 року представник позивача заперечував проти долучення вказаних скріншотів. Судом було задоволено подане клопотання представника відповідачів. У судовому засіданні представники сторін виступили у судових дебатах, а також, враховуючи заперечення представника позивача щодо долучених скріншотів, досліджено докази, на підставі статті 85 ЦПК України, що засвідчено відповідним протоколом. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, доходить до наступних висновків. Звертаючись із позовом до суду, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію ТОВ «Євро Смарт Пауер» інформацію, поширену [PERSON] , ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет», а саме: «- ми по поличках розкладем ставлення одного із найбільш схематозних бізнесів в Україні; хто і як розбагатів на смертях українців та на підробленому паливі для вашого авто; наче брати близнюки [PERSON] та [PERSON] зійшлись у спільній любові до уникнення від сплати податків і кустарного виробництва бензину; ми вже показували як міні НПЗ, що працює для БРСМ, виготовляє бензин із додаванням заборонених речовин, таких як моноетелен (ММА)та уникають сплати акцизу та продають це у своїй мережі; втікнувши до Італії, [PERSON] продовжує керувати бізнесом, бодяжити бензин із небезпечними розчинниками, виводити готівку через чеки на заправках; подивитись як красиво веде бізнес на гроші від українських податкових схем і продажу сурогатного бензину [PERSON] в Італії можете і ви..». Судом встановлено та вказане не заперечувалось, зокрема представником відповідачів, що за посиланням [INFO] та [INFO] було розміщено відео-сюжет програми «[INFO]», який містить оспорювану позивачем інформацію. Веб-сайт https://1plus1.video/ належить ТОВ «1+1 Інтернет», що зокрема підтверджується угодою користувача на використання відео-сервісу 1PLUS1. VIDEO, даного веб-сайту за посиланням https://1plus1.video/rules/, з якої вбачається, що адміністратором цього сайту є ТОВ «1+1 Інтернет». Крім того, за посиланням [INFO] розміщена «Політика конфіденційності та захисту персональних даних», в якій зазначено, що ТОВ «1+1 Інтернет» є володільцем та розпорядником персональних даних користувачів сайту. На веб-сайті Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення відображено, що ТОВ «Гравіс-Кіно» є телемовником каналу під логотипом «2+2». За посиланням [INFO] в розділі «Описание» зазначено, що: «[INFO] на 1+1- спецпроект телеканала, который раследует самые актуальные экономические, финансовые и социальные проблемы страны». Представник відповідачів заперечував як у відзиві на позов так і у судових засіданнях щодо виходу сюжету в ефірі телеканалу «2+2», аргументуючи, зокрема тим, що строк зберігання усіх передач, які телеорганізацію транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію зберігаються протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. Поряд з цим представник відповідачів вказав, що позивач звернувся із адвокатським запитом від 2 червня 2021 року, проте з нього не можливо було встановити, що позивач оскаржує зміст телепередачі, а тому архівна копія телеефіру не зберіглась. Суд зазначає, що 2 червня 2021 року адвокат Сахошко М.О., в інтересах [PERSON] звернулась до ТОВ «Гравіс-Кіно» із запитом щодо надання копії відео-сюжету програми «[INFO]», 56 випуск за [INFO] року, 15 сезон. Згідно відповіді ТОВ «Гравіс-Кіно», яка була долучена до відзиву, останній надіслав на адвокатський запит копію витребуваного відеозапису та витяг з журналу обліку телепередач. Поряд з цим вказана відповідь не містить будь-якої інформації про те, що [INFO] року в ефір телеканалу «2+2» не виходила програма «[INFO]», 56 випуск за [INFO] року, 15 сезон, або виходив інший сюжет (випуск, сезон). Стосовно витягу з журналу обліку передач телеканалу «2+2» суд зазначає, що вказаний витяг не можна вважати належним доказом у справі, оскільки він оформлений на аркуші А4 у довільній формі-таблиці, не містить будь-яких реквізитів, що надають можливість переконатись в тому, що це саме «Витяг» з журналу обліку передач, не містить підпису осіб, який такий витяг сформували та інших реквізитів, які б надали можливість впевнитись у тому, що оригінал (повна версія) журналу обліку має саме таку форму, таку кількість «колонок», з таким найменуванням. Поряд з цим, суд зазначає, що у відзиві на позов представник вказав, що немає можливості надати копію відео сюжету, з тих підстав, що він не зберігся на час написання відзиву, при цьому представник відповідача не викладав доводів та не надавав доказів, що такий сюжет не виходив [INFO] року, або, що у той день, час виходила зовсім інша програма/інший сюжет програми «[INFO]», який не має відношення до вказаного спору. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (абз. 1 частини 4). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена ( частина 6). Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Підставою для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. При цьому недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до положень статті 32 Конституції України та статей 91, 94, 201, 277 Цивільного кодексу України самостійним об`єктом судового захисту є особисті немайнові права як фізичних, так і юридичних осіб. Особливим способом захисту та відновлення зазначених прав є, зокрема, спростування недостовірної інформації, внаслідок поширення якої такі права порушені. Суд враховує, що для застосування зазначеного способу захисту (відновлення) прав необхідною є наявність усіх елементів складу відповідного правопорушення. Тобто інформація має бути поширеною (доведеною до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб), має стосуватися позивача, має бути недостовірною (такою, що не відповідає дійсності), має порушувати особисті немайнові права позивача. При цьому вина особи, яка поширила недостовірну інформацію, не є необхідним елементом правопорушення для зобов`язання її спростувати таку інформацію. Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи відомості, які не відповідають дійсності, є твердженнями про факти і події, які не мали місця у реальності у час, до якого відносяться оспорювані відомості. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з практики Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» («Карпюк та інші проти України», № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 дійшла висновку, що для досягнення мети здійснення судового розгляду, позивач має право надати або відеозапис, отриманий у порядку статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», або відеозапис з електронного інтернет-джерела (електронної платформи), на якому (якій) розміщено відеоролик. Якщо особа не має такого запису і надає копію, отриману з інших джерел, відповідно до частини п`ятої статті 100 ЦПК України суд може витребувати відеозапис за наявності сумніву у відповідності поданого відеозапису оригіналу. Якщо відеозапис не зберігся взагалі, то сторони мають право доводити факти порушеного права у справі будь-якими доказами. Під час розгляду справи, враховуючи пояснення представників сторін, а також докази, надані на підтвердження та спростування заявлених позовних вимог, з урахуванням дослідження (перегляду) відео сюжету, що був долучений представником позивача до матеріалів справи, а також відображений, зокрема на веб сайті за посиланням: https://1plus1.video/groshi/15-sezon/56-vipusk-za-31-travnya-2021-roku-podatok-na-rozkish-hto zaroblyae-na-pidrobnomu-palivi-zakrittya-neba-nad-teritorieyu-bilorusi-groshi та https://www.youtube.com/watch?v=oGdSikM0FRI&list судом було встановлено, що позивачем доведено факт поширення відповідачами спірного відео сюжету у вказаних позивачем джерелах. Щодо питання, що поширена інформація стосується позивача, суд зазначає таке. У позовній заяві ТОВ «Євро Смарт Пауер» стверджує, що поширена інформація у вказаному вище сюжеті стосується саме ТОВ «Євро Смарт Пауер», як товариства, яке на підставі ліцензійного договору використовує торгівельну марку «БРСМ-НАФТА». Судом встановлено, що відповідно до виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та свідоцтва на знаки для товарів і послуг [PERSON] є власником торгівельної марки «БРСМ-НАФТА» знак для товарів і послуг , зареєстрований 27 жовтня 2014 року, свідоцтво № [NUMBER] . (а.с. 26-30). Відповідно до ліцензійного договору від 7 листопада 2019 року № 07/11/19/1Л [PERSON] , як ліцензіар торгівельної марки «БРСМ-НАФТА» надав за плату ліцензіату - ТОВ «Євро Смарт Пауер» дозвіл на використання знаку у своїй господарській діяльності при виробництві та/або розповсюдженні товарів. Згідно із пунктом 1.4 договору вид ліцензії на використання знаку за цим договором - невиключна. У судовому засіданні за участі представників сторін судом було переглянуто частину відео сюжету програми «[INFO]» 15 сезон, 56 випуск за [INFO] року, яка стосується предмету спору та встановлено, що дійсно під час цієї частини сюжету на екрані з`являється зображення торгівельної марки «БРСМ-НАФТА» та протягом сюжету згадуються прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » та йде розповідь про їх життя та діяльність. В той же час вказаний сюжет не містить жодної інформації чи згадування про таке товариство як «Євро Смарт Пауер». Тобто, у спірному відеосюжеті, не вказувалось чіткої інформації (назви, найменування, організаційно-правової форми, тощо), яка б стосувалась позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер», або могла б надати можливість сторонньому спостерігачу зрозуміти будь-яким чином, що у вказаному сюжеті (як повністю так і за тими часовими відрізками, що зазначені у позовній заяві) мова йде про діяльність позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер». Заперечуючи проти заявлених вимог позивача, представник відповідача, зокрема вказав, що позивач серед інших суб`єктів набув право на використання торгівельної марки та не є єдиною юридичною особою, яка її використовує, зазначаючи, що такими користувачами, зокрема є ТОВ «Інтергеоком» та ТОВ «БРСМ Нафта». На спростування вказаної інформації, представником позивача до матеріалів справи надано лист ТОВ «Інтергеоком» від 25 листопада 2021 року, листи ТОВ «БРСМ», ТОВ «БРСМ-НАФТА» та лист підписаний від імені [PERSON] . Проте суд критично оцінює вказані листи, з огляду на те, що вони не є належними та допустимими доказами у справі та не спростовують тверджень представника відповідача. Отже, судом встановлено, що інформація, яка висвітлювалась у відео сюжеті програми «[INFO]» [INFO] року не стосувалась позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер». Посилання представника позивача на висновок семантико-текстуального дослідження від 20 червня 2022 року № 874/06/2022, в якому зокрема експертом зроблено висновок, що відповідно до змістовно-асоціативного зв`язку негативна інформація щодо АЗС «БРСМ-НАФТА» поширюється і на ТОВ «Євро Смарт Пауер», суд також оцінює критично, з урахуванням того, що саме на суд покладено обов`язок під час розгляду подібних позовів, серед іншого встановити чи дійсно розповсюджена інформація стосується певної особи. Крім того, у вказаному висновку зазначено, що така інформація поширюється на позивача із зазначенням: «принаймі для невизначеного кола осіб, обізнаних з цим фактом». Сам факт встановлення експертом, що спірні висловлювання є негативними за механізмом змістовно-асоціативного зв`язку щодо позивача, не є предметом встановлення у спорі з вимогами про спростування інформації, оскільки негативними можуть бути як фактичні твердження так і оціночні судження. Стосовно висновку експерта про те, що наявні у сюжеті висловлювання негативного характеру є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями, суд зазначає, що остаточне рішення щодо віднесення висловлювань до фактичних тверджень чи оціночних суджень належить до компетенції суду, оскільки визначення характеру висловлювань відповідачів, які є предметом доказування у даній справі, не потребує спеціальних знань, а тому вищезазначений експертний висновок не є обов`язковим при вирішенні даної справи. Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд зазначає, що підставою для задоволення вимог у дифамаційному спорі (спорі про приниження честі, гідності та ділової репутації) є та обставина, що оспорювана інформація стосується саме певної юридичної особи, яка повинна ідентифікувати особу, щодо якої вона поширюється. В той же час, під час розгляду справи представником позивача не було доведено, а судом не було встановлено, що інформація, яка була розповсюджена у сюжеті програми «[INFO]» за [INFO] року, стосовно якої пред`явлено саме цей позов, стосується позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер». Посилання представника позивача на лист Антимонопольного комітету України від 26 вересня 2022 року як на підтвердження того, що торгівельна марка «БРСМ-НАФТА» асоціюється саме з ТОВ «Євро Смарт Пауер» оцінюється судом критично, оскільки такий лист не стосується спірного сюжету та не спростовує встановлені судом обставини. Зауваження представника позивача про те, що у спірному сюжеті відображалась саме АЗС «БРСМ-НАФТА» за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 54, яку відповідно до договору оренди орендує саме позивач, що додатково підтверджує факт того, що розповсюджена інформації у сюжеті стосується позивача, судом оцінюється критично, оскільки у переглянутому сюжеті АЗС відображались не один раз та будь-яка інформація, яка надає можливість встановити точну адресу місця знаходження таких АЗС, сюжет не містить. До того ж інформація щодо особи орендаря того чи іншого приміщення відома саме певному визначеному колу осіб, та не означає, що вона відома будь-якому пересічному громадянину (сторонньому спостерігачу). Відповідно до правової позицій, викладеної у постанові Верховного Суду від 19 липня 2018 року у справі № 910/5117/17, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Cлід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів. Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Системний аналіз норм права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини вказує на те, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише інформація, що є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. У даному випадку суд відзначає, що викладена у відеосюжеті від [INFO] року інформація: " ми по поличках розкладем ставлення одного із найбільш схематозних бізнесів в Україні; хто і як розбагатів на смертях українців та на підробленому паливі для вашого авто; наче брати близнюки [PERSON] та [PERSON] зійшлись у спільній любові до уникнення від сплати податків і кустарного виробництва бензину» не містить фактичних даних, а є вираженням суб`єктивної думки журналістів та має результатом інформацію, яка лежить в межах завдань, що стоять перед засобами масової інформації, у формі, що розпалює суспільний інтерес та такі висловлювання не виходять за межу оціночного судження. Інформація: «ми вже показували як міні НПЗ, що працює для БРСМ, виготовляє бензин із додаванням заборонених речовин, таких як моноетелен (ММА)та уникають сплати акцизу та продають це у своїй мережі», як було встановлено під час розгляду справи, з урахуванням переглянутого сюжету та в контексті всього сюжету, стосується нафтопереробних заводів, мова про які йшла в інших сюжетах відповідача, які використовувались у цій програмі. Вказана інформація також жодним чином не стосується позивача, оскільки як вказав, представник позивача у судових засіданнях, ТОВ «Євро Смарт Пауер» не є виробником пального. Вказане також підтверджується листом ДПС України від 9 червня 2021 року № 16/26-15-09-0717 (а.с. 68). Інформація «втікнувши до Італії, [PERSON] продовжує керувати бізнесом, бодяжити бензин із небезпечними розчинниками, виводити готівку через чеки на заправках; подивитись як красиво веде бізнес на гроші від українських податкових схем і продажу сурогатного бензину [PERSON] в Італії можете і ви..» також не стосується позивача та не створює у стороннього спостерігача будь-яких асоціацій, що вказана інформація є про ТОВ «Євро Смарт Пауер». Стосовно долучених до позовної заяви декларацій відповідності та сертифікатів відповідності палива від 29 вересня 2020 року суд зазначає, що такі документи видавались виробнику палива ТОВ «Стандарт Ойл-2000», а протоколи випробувань від 17 березня 2021 року № 82-н, 83-н, 84-н, 85-н, 86-н тощо, та висновок експертів від 5 травня 2021 року № 7389/7601 були здійснені на замовлення ТОВ «Катма Груп», які є постачальниками палива, яке виробляє ТОВ «Стандарт Ойл-2000», та надавали особисто зразки палива для дослідження. У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 757/43705/19-ц (провадження № 61-9538св20) зроблено такі висновки: «Під час розгляду справ про захист ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною завданням суду є забезпечення балансу прав та свобод учасників інформаційних правовідносин щодо недопущення поширення інформації, яка не відповідає дійсності, - з одного боку (приватний інтерес), а з іншого - недопущення ситуації, коли такі позови використовуються з метою обмеження загальних засад свободи слова, права громадськості бути обізнаною (публічний інтерес). Розглядаючи зазначені спори, суд зобов`язаний виважено підійти до необхідності обмеження свободи вираження поглядів та ретельно обґрунтувати ухвалене рішення щодо наявності в інформації, яка визнається недостовірною, ознак реального завдання шкоди репутації, порушення прав інших осіб, з метою забезпечення професійного захисту журналістики та недопущення надмірного втручання в право громадськості на отримання інформації». Таким чином, розглянувши наведені доводи сторін та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач не підтвердив обставин щодо неправдивості поширеної інформації, не довів факту, що така інформація стосується позивача та порушила його особисті немайнові права. Відтак, з урахуванням обставин, встановлених у даній справі, в діях відповідача відсутній склад правопорушення, передбачений статтею 277 ЦК України, а тому позовній вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про спростування інформації, викладеної у відеосюжеті від [INFO] року, зобов`язання відповідачів видалити відеосюжет, що вийшов у програмі «[INFO]» від [INFO] року, то ці вимоги є похідними від вимог про визнання недостовірною поширеної інформації. Відтак, зважаючи на відмову у задоволенні вимог про визнання недостовірною інформації, похідні вимоги також не підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 грн суд зазначає таке. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється суспільна оцінка діяльності, яку здійснює така юридична особа як учасник суспільних відносин. Позивачем не наведено фактів та відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України не подано доказів того, яким чином зміст поширеної інформації від [INFO] року вплинув на його ділову репутацію та які фактичні (підтверджені відповідними доказами) наслідки для ділової репутації позивача спричинила викладена у сюжеті інформація. Також позивачем не наведено обставин того, в чому полягає завдана йому шкода та не наведено жодних доказів настання такої шкоди, а тому така вимога також не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати позивача залишаються за ним. Щодо заяви представника відповідачів про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у загальному розмірі 153320 грн, суд зазначає таке. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Звертаючись із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] 40 000, грн, відповідачів ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет» по 56600 грн кожному. До заяви представником було долучено: договори про надання правової (правничої) допомоги від 5 серпня 2019 року, укладені з ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет» та додатки 1 до договорів від 5 серпня 2019 року, в яких зокрема визначено вид судочинства, в яких представляє інтереси відповідачів адвокат Здоровець С.В., предмет спору та розмір гонорару, який залежить від інстанції, яка розглядає спір, предмету спору та виду сторони у справі. Крім того, представником відповідачів долучено копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 15 серпня 2022 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Здоровцем С.В. на представництво інтересів саме у цивільній справі № 753/12612/21. Відповідно до умов договору послуги за ним включають в себе представництво інтересів замовника в судах та складання у зв`язку з цим заяв, скарг, вчинення будь-яких інших юридично значимих дій для захисту прав та законних інтересів замовника. Також долучено платіжне доручення від 31 серпня 2022 року про сплату [PERSON] на рахунок адвоката Здоровця С.В.20025 грн з призначенням платежу: «переказ власних коштів». Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача, заперечуючи проти поданої заяви та звертаючись із заявою про зменшення витрат на правову допомогу, вказав, що вказані представником відповідача суми не містять жодних обчислень, є необґрунтованими, неспівмірними та надав для порівняння пояснення стосовно того, які суми витрат на правову допомогу є в інших юридичних компаніях. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням того, що всі заяви з процесуальних питань, в тому числі відзив, подавались представником від імені всіх відповідачів, та вони мають єдині обґрунтування для всіх відповідачів, зважаючи на те, що від імені відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву не подавався, а представництво його інтересів адвокат почав здійснювати лише при розгляді позову по суті, враховуючи розгляд справи в загальному позовному провадженні, тривалість судових засідань та процесуальні дії, які вчинялись, з урахуванням письмових заперечень представника позивача та його заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлені витрати представником відповідачів у загальному розмірі 153320 грн не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника відповідачів про стягнення правничої допомоги: на користь [PERSON] у розмірі 5000 грн та на користь ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет» по 12500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved