Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] на свою користь нарахування індексу інфляції за час прострочення виконання зобов`язання в розмірі 21993,55 грн., три проценти річних в розмірі 2341,70 грн., та 12000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що Рішенням Рівненського міського суду від 12 травня 2010 року по цивільній справі № 2- 2034/10 розірвано договір ген підряду на виконання будівельно-монтажних робіт від 07 червня 2008 року, укладений між позивачем [PERSON] та ПП «ЄВІС», стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4 000 гривень в рахунок відшкодування коштів, сплачених позивачем, стягнуто солідарно з ПП «ЄВІС» та [PERSON] на користь [PERSON] 450,00 гривень витрат на правову допомогу та 120,00 гривень витрат на ІТЗ розгляду справи та державне мито 75 грн. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 18 червня 2010 року. В подальшому Рішенням Рівненського міського суду від 13 травня 2013 року по цивільній справі № 569/4612/13-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 792,81 гривень нарахування індексу інфляцій за час прострочення виконання зобов`язання (згідно рішення від 12.05.2010 року по справі №2-2034/10) та 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 08 липня 2013 року. Станом на момент звернення позивача з позовом відповідач, свої зобов`язання про відшкодування майнової та моральної шкоди (погашення заборгованості) відповідач не виконав, державною виконавчою службою сума боргу не стягнута. Також позивач зазначає, що має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду. Ухвалою від 06.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження по справі. Позивач у судове засідання не з`явився. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судового засідання, про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Згідно з ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2010 року по цивільній справі № 2-2034/10 з [PERSON] па користь позивача стягнуто кошти, що складалася з 4000 грн. в рахунок відшкодування коштів, сплачених позивачем, 3500 грн., в рахунок відшкодування коштів сплачених позивачем, 1000 грн. моральної шкоди, вирішено питання про стягнення ітз та судових витрат. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2013 року по цивільній справі №569/4612/13-ц з [PERSON] на користь позивача стягнуто суму коштів , в розмірі 2 792,81 гривень, що складається із індексу інфляції та моральної шкоди. Зазначені рішення суду набрали законної сили та є чинними, а тому, виходячи із положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, має преюдиційне значення при розгляді даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки це є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у, постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, що пов`язано з невиконанням ним рішення суду у справі № 2-2034/10, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний інфляційні втрати та сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості, позивачем нараховано три проценти річних за період з період з 01.07.2013 по 21.08.2022 у розмірі 2341,70 грн., індекс інфляції за період липня 2013 по липень 2022 становить 21993,55 грн. Даний розрахунок, проведений позивачем належним чином, є обґрунтованим, та приймається судом до уваги. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, у розмірі 12000 грн., суд зазначає наступне. Обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач зазначив, що більше 12 років бездіяльністю відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки позивач є інвалідом другої групи, йому необхідні кошти на лікування, він постійно лікується в кардіологічному відділенні ЦМЛ м.Рівне. Психологічне напруження, розчарування та незручності, душевні страждання виникли внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обставин даної справи, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, суд дійшов висновку, що позивач зазнав моральних страждань в наслідок невиконання відповідачем рішення суду. Разом з тим, розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 2000 грн. для відшкодування винною особою\~позивачу, що буде достатнім та справедливим. Відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial