Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

У липні 2022 року до Машвського районного суду Полтавської області від [PERSON] надійшов позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ? приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис виданий 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Вікторівною та зареєстрований в реєстрі за №32646, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованість згідно договору №494484471 від 28 серпня 2020 року в сумі 18\~917, 35 гривень таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути судові витрати з відповідача. Короткий зміст позовних вимог Позов мотивовано тим, що 22 серпні 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір №494484471 про надання кредитних коштів у сумі 3000,.00 гривень на строк 30 днів під 1,7 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами. 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Вікторівною видано виконавчий напис №32646 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованість згідно договору №494484471 від 28 серпня 2020 року в сумі 18\~917, 35 гривень, з яких: 6\~250,00 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11\~467,00 гривень прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 1200,00 за вчинення виконавчого напису. 04 листопада 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №32646 про стягнення в безспірному порядку з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованість згідно договору №494484471 від 28 серпня 2020 року в сумі 18\~917, 35 гривень. 02 грудня 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, яку позивач отримує в Українсько-Американському Товаристві з обмеженою відповідальністю «Євромікс» з іноземними інвестиціями. Оспорюваний виконавчий напис позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі нотаріуса, позивач категорично не визнає (присутній спір щодо суми заборгованості), а також позивачем не було отримано жодного повідомлення про вчинення виконавчого напису. Більш того, позивач вважає, що безумовною підставою для скасування виконавчого напису нотаріуса є обставина того, що останній вчинений на підставі електронного кредитного договору, який не посвідчений в нотаріальному порядку, тобто нотаріусом не враховано судове рішення у справі №826/20084/14, постановлене Київським апеляційним адміністративний судом 22.02.2017, яким визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині. Відтак, позивач наголошує на тому, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням процедури його вчинення, та таким виконавчим документом стягнута заборгованість, яка не є безспірною. Процесуальні дії у справі На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14 липня 2022 року вказана справа надійшла в провадження судді Шинкарчука Я.А. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2022 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Одночасно з поданням позовної заяви, [PERSON] подав суду заяву про забезпечення позову у даній справі, в якій позивач просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису виданого 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Вікторівною та зареєстрованого в реєстрі за №32646, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованість згідно договору №494484471 від 28 серпня 2020 року в сумі 18\~917,35 гривень, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.М. до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. Ухвалою суду від 18 липня 2022 року зупинене стягнення на підставі виконавчого напису виданого 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Вікторівною та зареєстрованого в реєстрі за №32646, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованість згідно договору №494484471 від 28 серпня 2020 року в сумі 18 917, 35 гривень, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.М. до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. Згідно ухвали суду від 20 липня 2022 року виправлено допущені в ухвалах суду від 18.07.2022 описки. Слухання справи відкладалось декілька разів у зв`язку із неявкою до суду представника відповідача. В судовому засіданні, яке призначене на 30.11.2022 представник позивача адвокат Мороз С.В. вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» повторно в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутність представника відповідача до суду не подано. На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України відповідач відзив на позов не надав. В матеріалах справи міститься докази отримання відповідачем судової повістки на 30.11.2022. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Вікторівна та приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, заяв, пояснень чи клопотань суду не направляли. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, не направив свого представника для участі у засіданні, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за наявними у справі доказами. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 22 серпні 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір №494484471 на суму кредиту 3000,00 гривень строком на 30 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, із дисконтною процентною ставкою 1,44 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами (пункту 1 Договору) (а.с. 8-9). 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Вікторівною видано виконавчий напис №32646 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованість згідно договору №494484471 від 28 серпня 2020 року в сумі 18\~917, 35 гривень, з яких: 6\~250,00 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11\~467,00 гривень прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 1200,00 за вчинення виконавчого напису (а.с. 7). 04 листопада 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №32646 про стягнення в безспірному порядку з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованість згідно договору №494484471 від 28 серпня 2020 року в сумі 18\~917, 35 гривень (а.с. 11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни від 02 грудня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] , яку останній отримує у Українсько-Американському Товаристві з обмеженою відповідальністю «Євромікс» з іноземними інвестиціями (а.с. 14-15). Дані обставини учасниками не заперечувались. Оскільки позивач наголошує на тому, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням процедури його вчинення, та таким виконавчим документом стягнута заборгованість, яка не є безспірною, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до положень статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншій строк давності. Виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (глава 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). На підставі викладеного слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідно право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 закону України «Про нотаріат»). З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Відтак, судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Судом установлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Як встановлено судом, укладений між сторонами кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, при цьому суд враховує, що належним чином повідомлений відповідач зворотного суду не довів, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Також при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правова позиція Верховного суду України в справі за № 6-887 цс17). Отже, виконавчий напис може бути виданий лише за умови, що фінансовою компанією нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості та за наявності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Натомість, дослідивши всі наявні у справі матеріали, судом встановлено, що відповідачем не подану суду доказів того, що саме право вимоги за кредитним договором №494484471 від 22.08.2020 було відступлено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором факторингу ТОВ «Таліон Плюс», а потім за іншим договором факторингу відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс». У суду відсутні докази того, що ці докази були надані приватному нотаріусу при вчиненні ним оспорюваного виконавчого напису. Також право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Дана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Отже, за умовами укладеного 22 серпня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору №494484471 та додатку № 1 до нього, сторони визначили, що розмір кредиту становить 3000,00 гривень, строком користування кредитом 30 днів та 1,44 % - дисконтна процентна ставка за кожний день користування кредитом. Відтак, сукупна вартість кредиту (у процентному вираженні) становить 143,20 % або 4296,00 гривень. Отже, після спливу строку надання позики, а саме з 21.09.2020 припинилося право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою та інших платежів за цим договором. Доказів, що відбулась пролонгація договору, відповідно до його умов, відповідач не надав, і матеріали справи таких відомостей не містять. Між тим, за оспорюваним виконавчим написом із боржника за кредитним договором №494484471 від 22.08.2022 підлягає стягненню загальний розмір заборгованості у сумі 17\~717,35 гривень, з них: 6\~250,00 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту та 11\~467,00 гривень прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Однак, розрахунків відповідної суми заборгованості матеріали справи не містять, як і не надано доказів, що такий розрахунок було подано приватному нотаріусу при вчиненні оспорюваного виконавчого напису. Суду також не представлено будь-яких доказів направлення позивачеві, як боржнику, вимоги про усунення порушень за вказаним кредитним договором. На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також нотаріусом не було належним чином дотримано і самого порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Висновок за результатами розгляду справи Суд дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ? приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Вікторівна, приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат Питання про розподіл судових витрат вирішується згідно з вимогами статті 141 ЦПК України. Так, згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з відповідним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1\~488, 60 гривень, що підтверджено копіями квитанції №0.0.2600312290.1 від 07.07.2022 на суму 992,40 гривень та №0.0.260031413.1 від 07.07.2022 на суму 496,20 гривень (а.с. 1). Оскільки судом позов [PERSON] задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1\~488, 60 гривень в рахунок стягнення судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору. Окрім того, за матеріалами справи позивачем також понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було. У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131 св 19. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи 07 червня 2022 року між адвокатом Мороз Сергієм Вікторовичем та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги № 67. Відповідно до пункту 1.1 якого Клієнт зобов`язується сплатити винагороду (гонорар) та фактичні витрати, необхідні для виконання взятий зобов`язань, у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі. За пунктом 4.2 приведеного вище договору за правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 2000,00 гривень в день підписання даного договору та 2000,00 гривень в день прийняття рішення суду про скасування оспорюваного виконавчого напису (а.с.18-19). Згідно розрахунку витрат на надання [PERSON] професійної правничої допомоги, розмір суми наданої адвокатом професійної правничої допомоги станом на 07.07.2022 складає 4000,00 гривень, а до переліку наданих послуг ввійшли: послуги по наданню первинної консультації та ознайомлення з матеріалами справи, підготовка позовної заяви і направлення її до суду, участь у судових засіданнях (орієнтовно за два засідання) (а.с. 16). При визначенні суми відшкодування правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Про пропорційність і співмірність витрат йдеться і у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, відповідно до висновку якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved