Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач як орган опіки та піклування звернувся до суду в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з позовною заявою (в подальшому - уточненою), в якій просить позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх неповнолітньої доньки, встановити піклування над неповнолітньою дитиною, призначити їй піклувальника та стягнути аліменти на її утримання. В обґрунтування позову, в подальшому уточненого, позивачем зазначено, що 24 травня 2022 року до Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області звернувся з письмовою заявою [PERSON] (ІІІ особа у справі), який просив тимчасово влаштувати в його родину неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , (ІІІ особа) також подала до Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області письмову заяву, в якій вона не заперечувала проти її влаштування до [PERSON] , якого вважає своїм дідусем. Службою у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області були прийняті й опрацьовані подані документи, здійснено обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та встановлено, що батьками неповнолітньої дитини є відповідачі [PERSON] , зареєстрований за цією ж адресою, та [PERSON] , які фактично від початку народження дитини її покинули, за цією адресою близько 13 років не проживають, їх місце перебування не відоме. Утриманням, вихованням, розвитком дитини весь час займалися бабуся по батькові - [PERSON] та її чоловік [PERSON] (ІІІ особа), якого дитина вважає своїм дідусем. Слобожанська селищна рада Чугуївського району Харківської області як орган опіки та піклування зверталася з заявою до органів поліції з метою пошуку батьків дитини, тобто відповідачів по справі, однак встановити місце перебування вказаних осіб не видалося за можливе. [INFO] бабуся по батькові - [PERSON] померла, і неповнолітня [PERSON] , [INFO] , до теперішнього часу постійно проживає разом з ІІІ особою - [PERSON] за адресою [ADDRESS] , який повністю утримує дитину, займається її розвитком і вихованням. 24 травня 2022 року Службою у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] , [INFO] , поставлена на облік як дитина, яка залишилася без батьківського піклування та наказом № 01-05/4 від 24.05.2022 року тимчасово влаштована в сім`ю родичів до [PERSON] 05.08.2022 року Службою у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а також про можливість призначення піклувальником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] громадянина [PERSON] . Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] покинули дитину, близько 13 років не займаються її утриманням, розвитком та вихованням, а отже злісно ухиляються від виконання батьківських обов`язків, виходячи з найкращих інтересів дитини, позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі, позбавивши відповідачів батьківських прав стосовно їх неповнолітньої доньки, та призначити [PERSON] , [INFO] , піклувальником [PERSON] , на користь якого стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі по ј частці заробітку (всіх видів доходів) щомісячно. (а.с.1-5, Увалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.08.2022 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, з викликом учасників в підготовче судове засідання та в судове засідання по розгляду справи по суті. В підготовче судове засідання з`явилися представник позивача О.Рєпнікова , ІІІ особи - [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , представник Служби в справах дітей С.Плавун, які просили задовольнити позов в повному обсязі, зазначивши, що його задоволення в повній мірі буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.76) В судове засідання по розгляду справи по суті учасники справи не з`явилися. Представник позивача та ІІІ особи подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі доказів. В разі повторної неявки відповідачів не заперечували проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. (а.с.52, 64, 66, 67, 68, 73,74) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, ні в підготовче судове засідання, ні повторно в судове засідання по розгляду справи по суті не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавали. Згідно інформації Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 13.07.2022 року, відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - не зареєстрована й не проживає (а.с.33) Крім того, за інформацією відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, відповідач [PERSON] на території Харківської області зареєстрованою не значиться (а.с.7, 35) Згідно інформації відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 21.07.2022 року відповідач [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 34) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.11.2022 року постановлено ухвалити заочне рішення по справі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, додані до неї, заяви учасників, суд встановив наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області 23.04.2009 року, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12) Згідно відповіді начальника відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області С.Приймака, працівниками відділу поліції було проведено заходи, направлені на встановлення місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] , за результатами яких визначити місце знаходження відповідачів не видалося за можливе (а.с.18) Згідно відповіді начальника Зміївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) за період з 01.01.2015 року по теперішній час актових записів про смерть [PERSON] та [PERSON] не виявлено (а.с.50) Наказом начальника Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-06/12 від 24.05.2022 року, малолітня [PERSON] , [INFO] , взята на облік як дитина, яка залишилася без батьківського піклування (а.с.19) 24 травня 2022 року [PERSON] письмово звернувся до Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області з проханням тимчасово влаштувати в його родину неповнолітню [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування, в якій зобов`язувався нести відповідальність за її життя та здоров`я (а.с.15) 24 травня 2022 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] , письмово звернулася до Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області з проханням влаштувати її на проживання до дідуся [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.16) Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , ІІІ особа [PERSON] , [INFO] , код ЄДРПОУ [NUMBER] , постійно проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-11) Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , між ним та [PERSON] 11.09.1982 року був укладений шлюб, зареєстрований Нижньобишкинською сільською радою Готвальдівського району Харківської області (а.с.14) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області 06.07.2020 року (а.с.13) Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 24.05.2022 року, проведеного відповідальними особами Служби в справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області за адресою: [ADDRESS] , для неповнолітньої [PERSON] створено задовільні умови проживання, дитина має окрему кімнату, з зонами навчання та відпочинку. Умови в родині доброзичливі, дідусь піклується за онукою та займається її вихованням (а.с.17) Наказом начальника Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-05/4 від 24.05.2022 року, [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю родича [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до часу вирішення питання щодо встановлення місцезнаходження батьків (а.с.20) Згідно з ч.ч.5, 6 статті 9 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Служби у справах дітей та висновку Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області як органу опіки і піклування, відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з дитиною не проживають, навчанням та вихованням доньки не займаються, матеріально не забезпечують. Фактичний догляд за дитиною, її вихованням та утриманням займалися бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] , та до теперішнього часу - дідусь [PERSON] . Батьки злісно ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а тому орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав стосовно доньки (а.с.21-24) 04 серпня 2022 року неповнолітня [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області з письмовою заявою про те, щоб її піклувальником призначили дідуся [PERSON] , з яким вона проживає від народження ( а.с.43) Згідно інформації-характеристики КЗ «Нижньобишкинська ЗОШ І-ІІ ступенів» Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, неповнолітня [PERSON] навчається у закладі з першого класу. Є старанною, працелюбною ученицею, свідомо виконує правила поведінки. Вихованням і доглядом дитини займається дідусь [PERSON] , який цікавиться життям дитини у школі, відвідує батьківські збори, дитина охайна і доглянута (а.с.44) Згідно висновку Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, ІІІ особа - [PERSON] як за станом здоров`я, так і за своїми особистими якостями може виконувати обов`язки піклувальника неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а тому орган опіки і піклування вважає за доцільне призначити його піклувальником дитини (а.с.45, 51) Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років . Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року. Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому, на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це крайній захід впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] злісно ухиляються від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, фактично покинули дитину у бабусі й дідуся та не проживають з нею більше 10 років. Відповідачі не цікавляться життям доньки, не піклуються про стан її здоров`я, навчання, не проявляють батьківської турботи, не створюють належних умов для виховання та розвитку дитини. Подані позивачем документи підтверджують проведення неодноразових заходів по встановленню місцезнаходження відповідачів для забезпечення виконання ними їх батьківських обов`язків. Таким чином, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки позивачем належним чином обґрунтовано, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини та сприятиме захисту її прав. Відповідно до положень статті 55 Цивільного кодексу України, з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки, встановлюються опіка та піклування. Над неповнолітними особами віком від 14 до 18 років, які є сиротами або позбавленими батьківського піклування, за змістом статті 59 Цивільного кодексу України, встановлюється піклування. Згідно ч.4 статті 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно частин 3, 4 статті 63 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Згідно ч.2 статті 244 Сімейного кодексу України, при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до положень статті 64 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; або якщо поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Згідно статті 69 Цивільного кодексу України, піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. В підготовчому судовому засіданні, а раніше - письмовими заявами до органу опіки і піклування, неповнолітня [PERSON] просила призначити її піклувальником [PERSON] , в родині якого вона проживає від народження, якого вона вважає своїм дідусем, який виховує та утримує її. ІІІ особа - [PERSON] висловив свою згоду на призначення його піклувальником неповнолітньої [PERSON] , зазначивши, що фактично з дня народження дитини виконує обов`язки щодо її виховання та утримання, оскільки батько дитини, [PERSON] , який є сином його дружини від першого шлюбу, та мати - відповідач [PERSON] , покинули дитину в ранньому віці, їхнє місце перебування не відоме, вони не цікавляться життям і вихованням доньки. Таким чином, судом не встановлено перешкод для призначення [PERSON] піклувальником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.3 статті 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.1 статті 180, статті 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, з відповідачів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , належить з кожного стягнути аліменти в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, з відповідачів належить стягнути в дохід держави в особі Державного казначейства України суму судового збору в розмірі по 992,40 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved