Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

У серпні 2022 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми у розмірі 103 164,25 грн. - 3% річних та інфляційне нарахування за невиконання грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 11405195000 від 24.10.2008р. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. В обгрунтуванн позовних вимог посилався на те, що 05.10.2015р. Святошинським районним судом м. Києва стягнуто заборгованість у розмірі 217 887,87 грн. за договором кредиту про надання споживчого № 11405195000 від 24.10.2008р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] на підставі якого видано виконавчий лист № 759/20388/13-ц. 11.12.2020р. Святошинським районним судом м.Києва у справі № 759/20388/13-ц постановлено ухвалу, якою замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонвступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому провадженні, що здійснюється вісносно [PERSON] з виконання виконавчого листа № 759/20388/13-ц. Станом на дату звернення з даним позовом відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором, а тому наявне порушення грошового зобов`язання. Три проценти річних нараховуються за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Розрахунок 3% річних за порушення зобов`язання з повернення кредиту у сумі 217 887,87 грн. за останні 3 роки до звернення до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 19 609,89 грн. - 3 % річних за період з 30.08.2019р. по 29.08.2022р. та інфляційне нарахування за період 30.08.2019р. по 31.07.2022р. у розмірі 83 554,36 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву в якій зазначив, що відповідно до виконавчого провадження ним сплачувалась заборгованість по кредитному договору, починаючи з моменту відкриття провадження. Вказує, що він є військовослужбовцем ЗСУ, учасником АТО/ООС, про що компанії ТОВ «ФК Гефест» надавалась інформація та копії відповідних документів. Борг, який встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2015р. , яке виконується відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того, відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. З огляду на наведені норми Закону, як на офіцера ЗСУ учасника бойових дій, який боронить Вітчизну від агресії Російської Федерації, поширюються пільги визначені Законом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2015р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 11405195000 від 24.10.2008р. у розмірі 217 887,87 грн. та понесені витрати у розмірі 2 178,88 грн., а всього у розмірі 220 066,75 грн./а.с. 9/. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2020р. замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому провадженні, що здійснюється стосовно [PERSON] на підставі виконавчого листа № 759/20388/13-ц, що виданий на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2015р. № 759/20388/13-ц/а.с.8/. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 13.07.2021р. звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України. Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України). Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання. Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. А тому суд не приймає посилання відповідача на те, що він є офіцером ЗСУ, учасником бойових дій і на нього поширюються пільги визначені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про Соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , оскільки стягнення 3 % річних та індексу інфляції є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, а не штрафні санкції. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ТОВ «ФК Гефест» підлягають задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача 3% річних за період з 30.08.2019 р. по 29.08.2022 р. у сумі 19 609,89 грн. та інфляційних втрат за вказаний період часу у розмірі 83 554,36 грн. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 2 481,00 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved