Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

07 жовтня 2022 року до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області суду надійшла вказана цивільна справа про розірвання шлюбу. Позивачка звернулася з позовною заявою до відповідача в якій зазначила, що з [PERSON] перебуває у шлюбі з 16 листопада 2013 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис №5. Неповнолітніх спільних дітей не мають. Подружнє життя в сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені. Позивачка вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] , прізвище після розірвання шлюбу залишити " [PERSON] ". Позивачка в судове засідання надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а справу просила слухати за її відсутності. Відповідач просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що надав письмову заяву. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Сторони зареєстрували свій шлюб 16 листопада 2013 року виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 5, відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Через несумісність характерів шлюб виявився невдалим і сторони припинили стосунки. Позивачка вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить їх інтересам, на примирення не згодна. Про примирення не просить і відповідач та згодний на розірвання шлюбу з позивачем. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в задоволенні позову буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved