Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

І. Суть спору 03.11.2022 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають одну малолітню дитину. Проте, спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони не проживають як подружжя та не ведуть спільного господарства. Спільне майно відсутнє. Підставою для звернення до суду із даним позовом стала наявність у відповідача з 2016 року іншої сім`ї в якій народилося двоє дітей. Між подружжям досягнуто попередньої згоди щодо утримання та місця проживання спільної дитини. Зазначає, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з нею. Спору щодо спільного майна немає. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, малолітнього синазалишити проживати з нею. 11.11.2022 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про відшкодування відповідачем позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про здійснення розгляду справи без її участі та участі позивача, підтримання позовних вимог у повному обсязі та прохання їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився. Від нього надійшла заява про здійснення розгляду справи без його участі та визнання позову у повному обсязі в тому числі і щодо вимоги про відшкодування ним позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 08.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. 15.11.2022 року для участі у судовому засіданні сторони не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16 травня 2009 року Іваничівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за актовим записом № 22, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.05.2009 року (а.с.9). У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.12.2016 року (а.с.14). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивача, сторони не проживають як подружжя та не ведуть спільного господарства. Підставою для звернення до суду із даним позовом стала наявність у відповідача з 2016 року іншої сім`ї в якій народилося двоє дітей. Між подружжям досягнуто попередньої згоди щодо утримання та місця проживання спільної дитини. Зазначає, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з нею. Спільне майно подружжя відсутнє. Відповідач визнає позов у повному обсязі та не заперечує протий ого задоволення. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду За таких обставинах, суд прийшов до переконання, що сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Враховуючи, що судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними не можливе та суперечать інтересам сторін, суд дійшов до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для його розірвання. Оскільки між сторонами досягнуто попередньої згоди щодо місця проживання дитини, яка після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою, то за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд вважає необхідним одночасно з вимогою про розірвання шлюбу вирішити питання про залишення проживання малолітньої дитини з матір`ю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує його права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанції позивачкою [PERSON] було сплачено 992,40 грн. судового збору. У зв`язку із повним задоволенням позову, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Представник позивача подала до суду заяву у якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги серії АС №1039040 від 01.11.2022 року, акт приймання-передачі виконаних робіт від 01.11.2022 року № 3, рахунок-фактура № 1 від 02.11.2022 року (до договору про надання правничої допомоги № 3 від 01.11.2022 року) та договір № 3 про надання правничої допомоги від 01.11.2022 року. Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позову в тому числі в частині розміру понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень, така вимога підлягає до задоволення.

Outcome: approved