Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась 29.06.2022 до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.2-27). Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між ними із відповідачем 15 липня 2010 року було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №983. Від шлюбу, за час спільного проживання [INFO] , у них народилася донька - [PERSON] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними постійно виникали сварки, відсутнє взаєморозуміння. Подружні стосунки між ними припинені, а тому сім`я існує лише формально. За таких обставин просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] » Крім того, вказує на те, що донька залишилася проживати разом із позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні. Оскільки відповідач на даний час працює, але не офіційно, має мінливий непостійний дохід, вважає, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу та сплачувати на її користь на утримання доньки [PERSON] , аліменти щомісячно, у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто у розмірі 2744 грн. з дня подання заяви і до досягнення повноліття їх донькою. А також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Рух справи у суді, заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20.07.2022 було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 24.08.2022 (а.с.30). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.09.2022 вказану цивільну справу передано судді Мінів О.І. для розгляду (а.с.34) 04.10.2022ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області підготовче засідання у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 07.11.2022 (а.с.40) 07.11.2022 судове засіданні не відбулось. Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. 07.11.2022 на адресу суду надійшла заява від позивачки [PERSON] у якій остання позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути без її участі. Представник позивачки адвокат Мороз Є.В. 07.11.2022 скерувала до суду заяву про долучення до матеріалів справи уточнений розрахунок витрат на правову допомогу та Акт прийняття-передачу наданих послуг. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак 07.11.2022 скерував до суду заяву, в якій позов визнає повністю щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дочку [PERSON] в розмірі 2744 грн., а також щодо понесених позивачкою судових витрат. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано 15 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 983, і що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2010 року (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.11.2014 року, [PERSON] , народилася [INFO] , а батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Судом встановлено, що згідно даних довідки №190 від 05.07.2022 року виданої житлово-будівельним кооперативом №65, [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу сімї входить власник батко - [PERSON] , [INFO] , вона та її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] (а.с.22) Згідно довідки №01-19/149 від 28.06.2022 виданої [PERSON] про те, що вона є ученицею 2-Б класу Чернівецького ліцею №17 «Успіх» (а.с.23) У відповідності до довідок №45, 343 від 05.07.2022 [PERSON] працює в Чернівецькому перинатальному центрі з 16.03.2009р. на посаді «Сестра медична 1к» по теперішній час та її сукупний дохід з 01.01.2022 по 30.06.2022 склав 81000,00 грн.(а.с.24-25) Норми права, які застосував суд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Отже, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Що стосується позову в частині розірвання шлюбу, то судом встановлено, що з врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Крім того, судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим, втрачена основа подружніх відносин, що підтверджується мотивами викладеними в позовній заяві та визнанням позову відповідачем, а тому суд вважає за таких умов, що шлюб може бути розірвано. Що стосується позовних вимог в частині вирішення питання про стягнення аліментів, то суд в даному випадку враховує факт проживання дитини (доньки) з матір`ю; вік дитини, матеріальний стан позивача, вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, матеріальне становище, та те, що утримання дитини є обов`язком обох батьків, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача, підлягають до задоволення, у зв`язку із їх повним визнанням відповідачем, а тому з відповідача слід стягувати з аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: доньки - [PERSON] в розмірі 2744 (дві тисячі сімсот сорок чотири) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня її утримання. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 29.06.2022. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. Разом із тим, у зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 992,40 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. Крім того, у зв`язку із понесеними судовими витратами, що позивачка понесла при подачі позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 992,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 гривень, що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 27.06.2022, укладений між позивачкою та адвокатом Мороз Є.В., Ордером про надання правничої допомоги [PERSON] , попереднім розрахунком судових витрат та Актом про прийняття - передачу наданих послуг, згідно якого замовник повністю оплатила надані послуги в розмірі 2500 грн., слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] .. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 ст.ст. 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved