Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 06 лютого 2022 року (надійшла до суду 10 березня 2022 року), в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 24 квітня 2010 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №124; після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 24 квітня 2010 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спочатку стосунки між подружжям складались добре, однак з часом погіршились у зв`язку з виникненням сварок, відсутністю взаєморозуміння, поваги, втратою почуття любові, що в сукупності призвело до їх остаточного припинення. Наразі вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. На переконання позивача, шлюб між ними розпався остаточно та наразі носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме її інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Спір про визначення місця проживання дітей між подружжям відсутній, оскільки за погодженням з [PERSON] , діти залишились проживати з [PERSON] . У разі виникнення майнового спору, його вирішення здійснюватиметься в окремому порядку. Ухвалою суду від 23 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.13). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу та відновленні дошлюбного прізвища « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у тому числі шляхом направлення повісток СМС, в порядку ст.128 ЦПК України публікацією оголошень на сайті Судова влада, в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 24 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №124 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 24 квітня 2010 року, а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 05 жовтня 2010 року та серії [NUMBER] від 03 жовтня 2017 року відповідно (а.с.6, 7). Як слідує з довідки КОМ ДІС НОВА КОМ №17 від 27 січня 2022 року (а.с.8), малолітні діти значаться зареєстрованими з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відомості про наявність між сторонами спору про визначення їх місця проживання в матеріалах справи відсутні. Відповідач [PERSON] хоча й значиться зареєстрованим за вказаною адресою, однак, як зазначила позивач, фактично не проживає. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Як вказувала позивача, що не спростовано відповідачем,шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з виникненням сварок, відсутністю взаєморозуміння, поваги та втратою почуття любові. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків, притаманних подружжю, не підтримують. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 квітня 2010 року (а.с.5) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе відновити з огляду на заявлення позивачем відповідної вимоги стосовно цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.15-а), стягнути з відповідача на її користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved