Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

22.08.2022 гр. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Чорнобаївський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. Позовну заяву мотивує тим, що 10.01.2022 шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , було розірвано. З відповідачем вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.11.2020 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.08.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач тривалий час офіційно не працює і будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.11.2020 за відповідачем утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина за період з серпня 2020 року по червень 2022 року включно в розмірі 44518 грн. 12 коп. Розмір заборгованості підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 709/1234/20. Вказаний розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржувався. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам відповідачем частково сплачено заборгованість по аліментам на утримання сина за наступні періоди та у розмірах: за березень 2021 року - 2312,38 грн., за листопад 2021 року - 9931 грн. За проведеними нею розрахунками, за період з серпня 2020 року по червень 2022 року включно, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем [PERSON] на утримання сина становить 47963, 28 грн. Окрім цього, просить врахувати те, що відповідач є працездатною особою, на має на утримання інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини не має. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 47963,28 грн. 10.11.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відомостям якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Сума заборгованості по аліментам, яка вказана позивачем у позові, є невірною, так 03.03.2021 ним було сплачено позивачу грошові кошти в сумі 2312,38 грн.; 16.04.2021 - кошти в розмірі 1909,55 грн.; 12.09.2022 - кошти в розмірі 2000 грн.; 13.10.2022 - в розмірі 3010 грн. Отже, загальна сума, яка неврахована позивачем за отримані аліменти, складає 9231,93 грн. У зв`язку із відсутністю постійної роботи, тяжким матеріальним становищем, дійсно аліменти ним сплачувалися не регулярно. Окрім аліментів на утримання неповнолітньої дитини ним сплачуються аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. 01.11.2022 ним було взято в борг грошові кошти в сумі 20000 грн., а 03.11.2022 переведено на рахунок позивача аліменти в розмірі 20050 грн. 13 коп. У п. 22 постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Позивачем, всупереч вказаним положенням, заявлено позовні вимоги на суму, яка є більшою ніж загальна сума заборгованості. Отже, позивач, звертаючись до суду, не довела обставини, які мають значення для справи, не надала належних та допустимих доказів, а тому у задоволенні позову слід відмовити з підстав недоведеності саме такого розміру пені. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Солод В.М. позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Не заперечував факт сплати відповідачем на користь позивача 16.04.2021 коштів в розмірі 1909,55 грн. та просив не враховувати вказану суму у розрахунок заборгованості неустойки (пені). Зауважив на тому, що інші платежі на суму 2000 грн., 3010 грн., 20050,13 грн. сплачені відповідачем вже після звернення позивача із позовом до суду, а тому вказані платежі не повинні враховуватись при обчисленні пені. Також, погодився з твердженням відповідача про те, що сума неустойки (пені), яка нарахована на заборгованість по аліментам, не повинна перевищувати 100 % заборгованості по аліментам. Заперечував щодо відсутності вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментам, оскільки відповідач є працездатною людиною за віком та станом здоров`я, а тому мав можливість працевлаштуватися та сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина. Отже, вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що заборгованість по аліментам виникла не по вині останнього. Крім того, просив суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача. Зауважив на тому, що окрім аліментів на утримання неповнолітньої дитини з нього рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області були стягнуті аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Він тривалий час не працював, а тому не мав можливість регулярно сплачувати аліменти на утримання дитини. На запитання суду повідомив, що на обліку в центрі зайнятості населення він не перебував та не перебуває, інвалідності немає, існує за рахунок неофіційних заробітків. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки в утворенні заборгованості відсутня його вина. Крім того, позивач надала суду не вірний розрахунок неустойки (пені) по аліментам. Також, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., оскільки, на його думку, вказані витрати повинна нести позивачка. Представник третьої особи Чорнобаївський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, 13.10.2022 звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 33). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08.01.2020 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 26. В графі «батько» зазначений [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] (а.с. 14). До позовної заяви позивачем додане рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.11.2020, справа № 709/1234/20, яке роздруковане з Єдиного державного реєстру судових рішень та не містить ідентифікацію фізичних осіб (сторін по справі) та не містить відмітки про набрання рішенням законної сили (а.с. 15-17). Однак в судовому засіданні відповідачем не заперечувався той факт, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.11.2020 стягнуті з нього на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.08.2020 і до досягнення ним повноліття. Також, даним рішенням з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення малолітнім сином трирічного віку, починаючи з 11 серпня 2020. Вказане рішення набрало законної сили та знаходиться на виконанні у Чорнобаївському районному відділі державної виконавчої служби ЦМУМЮ(м. Київ). Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у вищевказаному розмірі визнаний відповідачем, не суперечить іншим матеріалам справи та відомостям з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин та вважає встановленими. Також, до позовної заяви позивачем доданий розрахунок заборгованості по аліментах здійснений державним виконавцем Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби ЦМУМЮ(м. Київ) Меланченко М.І. відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 19). Згідно відомостям розрахунку у зв`язку з відсутністю у державного виконавця відомостей щодо фактичного заробітку або доходу боржника за період встановлення заборгованості, заборгованість по аліментам була визначена державним виконавцем виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, але враховуючи п. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Так, відповідно до відомостям розрахунку заборгованості по аліментах за період з серпня 2020 року по червень 2022 року відповідачу нарахована заборгованість по аліментах в загальному розмірі 44518, 12 грн., яка складається з наступних щомісячних нарахувань: серпень 2020 року - 1920,50 грн. (не сплачена); вересень 2020 року - 1920,50 грн. (не сплачена); жовтень 2020 року - 1920,50 грн. (не сплачена); листопад 2020 року - 1920,50 грн. (не сплачена); грудень 2020 року -1920,50 грн. (не сплачена); січень 2021 року - 1920,50 грн. (не сплачена); лютий 2021 року - 1920,50 грн. (не сплачена); березень 2021 року -1920,50 грн. (сплачені аліменти в розмірі 2312,38 грн.); квітень 2021 року - 1920,50 грн. (не сплачена); травень 2021 року - 1920,50 грн. (не сплачена); червень 2021 року - 1920,50 грн. (не сплачена); липень 2021 року - 2610 грн. (не сплачена); серпень 2021 року - 2610 грн. (не сплачена); вересень 2021 року - 2610 грн. (не сплачена); жовтень 2021 року - 2610 грн. (не сплачена); листопад 2021 року - 2610 грн. (сплачені аліменти в розмірі 9931 грн.); грудень 2021 року - 2610 грн. (не сплачена); січень 2022 року - 3009,25 грн. (не сплачена); лютий 2022 року - 3009,25 грн. (не сплачена); березень 2022 року - 3009,25 грн. (не сплачена); квітень 2022 року - 3009,25 грн. (не сплачена); травень 2022 року - 3009,25 грн. (не сплачена); червень 2022 року - 3009,25 грн. (не сплачена). В судовому засіданні було встановлено, що 16.04.2021 року відповідачем сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 1909, 55 грн. в рахунок сплати аліментів, що підтверджується копією квитанції № RC_P9JEU5QJN4WXSJ720800 від 16.04.2021, яка приєднана відповідачем до відзиву на позов. Надходження вказаної суми на рахунок позивача було визнано в судовому засіданні представником позивача, а тому суд враховує вказану суму у розрахунок заборгованості по аліментам, як сплату аліментів у квітні 2021 року в розмірі 1909, 55 грн. (квітень 2022 року - 1920,50 грн. (сплачені аліменти в розмірі 1909,55 грн.). Судом також були дослідженні копії квитанцій приєднаних відповідачем до відзиву на позов, згідно яким відповідачем було перераховано на рахунок позивача наступні грошові кошти в рахунок сплати аліментів: 12.09.2022 в сумі 2000 грн. (копія квитанції № RS_SL6815w7MGL30ON66UR від 12.09.2022); 13.10.2022 в сумі 3010 грн. (копія квитанції № RS_TRUY25WJWKH5L0TZ8TY1 від 13.10.2022); 03.11.2022 в сумі 20050,13 грн. (копія квитанції № RC_GMDOVT5WSBOPALX1L015A від 03.11.2022). Однак, суд констатує, що вказані платежі були перераховані відповідачем на користь позивача після подачі позовної заяви до суду, а тому не враховуються судом під час здійснення розрахунку неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Також, суд звертає увагу на те, що наданий державним виконавцем розрахунок про наявний розмір заборгованості за аліментами відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувався та його дані не спростовані. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди суд враховує правові висновки зазначені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначені у постанові від 19.01.2022, справа № 711/679/21, відповідно до яких при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця їх виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Звертаючись до суду із позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивачкою [PERSON] додано розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с. 5-11), який на думку суду містить невірний розрахунок в частині зарахування часткових платежів аліментів, неврахування позивачем в своїх розрахунках платежу здійсненого відповідачем в розмірі 1909,55 грн., невірного застосування позивачем формулювання «не більше 100 % заборгованості». Розрахунок пені по аліментам за період з серпня 2020 року по червень 2022 року включно належить здійснювати таким чином: №Заборгованість по аліментах за відповідний місяцьКількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць, починаючи з 01 числа наступного місяця до дня їх погашення ((суд врахував часткову сплату аліментів в сумі 2312,38 грн. - 03.03.2021, 1909,55 грн. - 16.04.2021, 9931 грн. - 01.11.2021 (враховуючи відсутність відомостей щодо дня сплати аліментів датою для обрахунку визначено перше число відповідного місяця) в рахунок погашення заборгованості за період починаючи з першого місяця заборгованості)), кількість днів не погашеної заборгованості розрахована станом на 22.08.2022 (день звернення з позовом до суду)) Розрахунок пеніРозмір пені за відповідний період 1.серпень 2020 р.- 1920,50 1831920,50Х183Х1%3514,51 2.вересень 2020 р. - 1920,50 1971920,50Х197Х1%3783,38 3.жовтень 2020 р. -1920,503651920,50Х365Х1%7009,82 4.листопад 2020 р. -1920,50 3351920,50Х335Х1%6433,67 5.грудень 2020 р. -1920,50 3041920,50Х304Х1%5838,32 6.січень 2021 р. - 1920,502731920,50Х273Х1%5242,96 7.лютий 2021 р. - 1920,50 2451920,50Х245Х1%4705,22 8.березень 2021 р. -1211,07 (сума заборгованості яка залишилась за відповідний місяць після врахування судом часткової сплати аліментів)5081211,07Х508Х1%6152,23 9.квітень 2021 р. -1920,50 4781920,50Х478Х1%9 180,00 10.травень 2021 р. -1920,50 4471920,50Х447Х1%8584,63 11.червень 2021 р. - 1920,504171920,50Х417Х1%8 008,48 12.липень 2021 р. - 2610,00 3862610,00Х386Х1%10074,60 13.серпень 2021 р. -2610,003552610,00Х355Х1%9265,50 14.вересень 2021 р. -2610,00 3252610,00Х325Х1%8482,50 15.жовтень 2021 р. -2610,00 2942610,00Х294Х1%7673,40 16.листопад 2021 р. - 2610,002642610,00Х264Х1%6890,40 17.грудень 2021 р. - 2610,00 2332610,00Х233Х1%6081,30 18.січень 2022 р. - 3009,252023009,25Х202Х1%6078,68 19.лютий 2022 р. - 3009,25 1743009,25Х174Х1%5236,09 20.березень 2022 р. -3009,25 1433009,25Х143Х1%4303,23 21. квітень 2022 р. - 3009,251133009,25Х113Х1%3400,45 22.травень 2022 р. -3009,25 823009,25Х82Х1%2467,58 21. червень 2022 р. - 3009,25523009,25Х52Х1%1564,81 Отже, за підрахунками суду, розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з серпня 2020 року по червень 2022 року включно становить 139971,76 грн. Однак, оскільки сукупний розмір заборгованості по аліментах за вищезазначений період становить 42608,57 грн. розмір неустойки (пені) повинен бути обмежений вказаною сумою, враховуючи те, що розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості. Стосовно тверджень відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У відзиві на позов та в судовому засіданні відповідач зазначає про те, що він тривалий час не працював, а тому перебував у тяжкому фінансовому становищі, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам. Однак, суд констатує, що жодних доказів знаходження у тяжкому фінансовому становищі останній не надав. Так останній повідомив, що на обліку в центрі зайнятості населення він не перебуває та не перебував, інвалідності немає, не повідомив про наявність у нього на утриманні інших непрацездатних осіб (батьків, інших неповнолітніх дітей), необхідності орендувати житло тощо. Повідомив про те, що він існує на кошти тимчасових неофіційних заробітків. Таким чином, на думку суду, відповідач не довів перед судом належними та допустимим доказами, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів. Суд звертає увагу, що саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, враховуючи те, що судом встановлена наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів та останнім не спростована його вина в цьому, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 42608, 57 грн. Відповідно до положень ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи той факт, що відповідач не довів перед судом належними та допустимими доказами свій тяжкий фінансовий стан та наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, позивач, відповідно до положень ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 881,55 грн. (88,83% Х 992,40/100%). В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. представником позивача - адвокатом Солодом В.М. подана до суду додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 11.11.2022, відповідно до умов якої розмір гонорару адвоката становить 3000 грн. (фіксована сума), який сплачується в готівковій формі в касу адвоката в момент підписання додаткової угоди та квитанція до прибуткового касового ордеру № 113 від 11.11.2022 про прийняття від [PERSON] 3000 грн. за надання юридичних послуг. Отже, оцінюючи розмір витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що вона відповідає рівню складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому підлягає до стягненню в розмірі 2664,90 грн., враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача (3000 Х 88,83% /100%). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial