Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом, у якому просить виконавчий напис вчинений 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міськогонотаріального\~округу Кубою\~Ю.В. зареєстрований в реєстрі за № 1249 про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фінанс»(надалі ТОВ «Платінум Фінанс») 18895 грн. 15 коп. заборгованості за кредитним договором № 590054417 від 06 серпня 2008 року, - визнати таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовує позов тим, що в жовтні 2021 року вона отримала від головного державного виконавця Красилівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (надалі Красилівський відділ ДВС) Гаруліча М.В. постанову про відкриття виконавчого провадження № 6642489 з виконання виконавчого напису № 1249, вчиненого приватним нотаріусом Київського міськогонотаріального округу Кубою Ю.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Платінум Фінанс»заборгованості в розмірі 18895 грн. 15 коп. Виходячи з предмету на норм права, що стали підставою для вчинення спірного виконавчого напису, позивач вважає, що він вчинений в порушення норм права, а заборгованість не є безспірною. Вважає, що у приватного нотаріуса Куби Ю.В. не було підстав вчиняти виконавчий напис, оскільки згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено зміни до вказаного Переліку, зокрема щодо можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині пункту 2 цих змін «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Чинна редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. Листом Міністерства юстиції України від 25 червня 2020 року №5235/19.5.6/32-20 «Щодо вчинення виконавчих написів» доведено до відома усіх нотаріусів, що вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе, а тому у нотаріуса не було правових підстав для видачі виконавчого напису. З таких підстав позивач просить позов задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій позов підтримала, справу просила розглянути у її відсутність, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача ТОВ «Платінум Фінанс»в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, причини неявки суду не повідомив. Третя особа\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Куба Ю.В.в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Красилівського відділу ДВС в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій справу просив розглянути на розсуд суду та у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 24\~липня 2019\~року приватним нотаріусом Київського міськогонотаріального округу Кубою Ю.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 1249,\~у відповідності\~до якого з [PERSON] на користь ТОВ «Платінум Фінанс» стягнуто\~заборгованість\~за кредитним\~договором №\~590054417 від 06 серпня 2008 року за період з 10 грудня 2008 року по 15 травня 2019 року в сумі 18895 грн. 15 коп. Постановою головного державного виконавця Красилівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гаруліча М.В. від 11 серпня 2021 року відкрите виконавче провадження № 6642489 з виконання виконавчого напису № 1249, вчиненого приватним нотаріусом Київського міськогонотаріального округу Кубою Ю.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Платінум Фінанс»заборгованості в розмірі 18895 грн. 15 коп. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 4, 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частина 2 ст. 76 ЦПК України встановлює вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі. До них належить: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів. Доказування, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Київського міськогонотаріального округу Куба Ю.В. керувалася ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ 29 червня 1999 року, при цьому, приватний нотаріус зазначив, що строк платежу за кредитним договором настав, а боржником допущено прострочення платежів. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду, у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство України не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин, а тому, станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису 24 травня 2021 року, правові підстави для його вчинення були відсутні, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Зважаючи на вказане, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис - визнанню таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст.\~13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved