Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 серпня 2022 року звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовує тим, що він з 4 вересня 2008 року перебував у шлюбі із [PERSON] , у період якого у них з відповідачкою народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 20 липня 2021 року шлюб між ними розірвано, а діти після розірвання шлюбу залишилися проживати з ним. Відповідачка не здійснює догляду за дітьми, не бере участі в їхньому вихованні та спілкуванні з ними, більшість часу проводить у своїх батьків у Закарпатській області. Діти весь час проживають з ним, він займається їхнім вихованням, доглядає та опікується ними. Відповідачка уникає зустрічі із дітьми, ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання, не піклується про них, не виховує, не проявляє до дітей материнської турботи та не спілкується з ними. Просив позовні вимоги задовольнити та постановити рішення, яким позбавити відповідачку батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач та його представник не прибули, однак від представника позивача - адвоката Родікова І.С. надійшло клопотання, у якому останній просив позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та без участі позивача. Відповідачка в судове засідання не прибула, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У підготовчому судовому засіданні відповідачка підтримала свою заяву про визнання нею позову, та додатково зазначила, що дійсно більше року не проживає з дітьми, так як виїхала на проживання до Закарпатської області, не займається їх вихованням, не утримує дітей матеріально, а тому в інтересах дітей не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області Гаєвська О.Т. в судове засідання не прибула, спрямувала до суду заяву, у якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, розгляд справи просила завершувати без її участі. 23 серпня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 14 вересня 2022 року на підставі ухвали суду зобов`язано орган опіки та піклування - службу у справах дітей Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області надати суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Станом на 12 жовтня 2022 року до суду надійшов такий висновок. Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 4 вересня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ), а [INFO] дочка [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франкіської області від 20 липня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, сина [PERSON] та дочку [PERSON] залишено проживати з батьком. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Як роз`яснено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У підготовчому судовому засіданні відповідачка підтримала свою заяву про визнання нею позову, та додатково зазначила, що дійсно більше року не проживає з дітьми, так як виїхала на проживання до Закарпатської області, не займається іх вихованням, не утримує дітей матеріально. Визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві. У разі визнання відповідачем позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Судом під час підготовчого судового засідання відповідачці були роз`ясненні наслідки визнання нею позову та позбавлення її батьківських прав, а також поновлення її в батьківських прав. Однак, відповідачка зазначила, що в інтересах дітей погоджується із позбавленням її батьківських прав. Факт повторної неявки у судове засідання відповідачки, яка достовірно знала про розгляд цієї справи, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дітей. Суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи, на це звернув увагу Касаційний цивільний суду у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, Зі змісту позовної заяви убачається, що мати дітей - відповідачка [PERSON] понад рік, тобто з часу розірвання шлюбу повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а саме виїхала на проживання до іншої місцевості, з дітьми не проживає, а відтак не проявляє батьківської турботи щодо сина та дочки, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також матеріально дітей не забезпечує. Факт самоусунення відповідачки від виховання дітей підтверджуєься і тим, що вона при розгляді справи про розірвання шлюбу просила суд залишити дітей проживати з батьком. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 68, складеного уповноваженими особами Нижньострутинського старостинського округу Рожнятівської селищної ради Івано-Франківської області, умови проживання сім`ї [PERSON] є задовільними. З письмових пояснень малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які були долучені до висновку органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » убачається, що їх мати говорить неправду, не бажає займатися ними, може телефонувати їм в нічний час (03.00 год.), а тому вони погоджуються, щоб мати була позбавлена батьківських прав. При розгляді судом справи обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо обставин справи. При цьому, такий висновок не є обов`язковим для суду і він може не погодитися з ним, якщо вважатиме, що він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини. На вимогу суду, виконавчим комітетом Рожнятівської селищної ради Івано-Франківської області було надано висновок органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », затверджений рішенням виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради Івано-Франківської області № 133 від 11 жовтня 2022 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка фактично проживає в [ADDRESS] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають в [ADDRESS] . Зазначений висновок фактично обґрунтовано тим, що [PERSON] згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 02073 від 6 травня 2004 року перебувала на обліку в психо-наркологічному відділенні Хустської районної поліклініки, де проходила стаціонарне лікування. З 2009 року знаходиться на диспансерному нагляді в психоневрологічному кабінеті КНП «Рожнятівська багатопрофільна лікарня» РСР та неодноразово скеровувалася для проходження стаціонарного лікування в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР». Має ІІ групу інвалідності, діагноз (F-20.0) - параноїдна приступоподібно-прогредієнтна шизофренія, афективно-параноїдний синдром, що і є причиною періодичних проявів її байдужості до дітей та неможливості виконання своїх батьківських обов`язків. Ознайомившись із долученими до матеріалів висновку медичними документами суд вважає, що орган опіки та піклування самостійно, не будучи компетентним органом в галузі медицини зробив висновок про те, що наявні захворювання у відповідачки є причиною періодичних проявів її байдужості до дітей та неможливості виконання своїх батьківських обов`язків, а тому суд не може погодитися із таким висновком і вважає його необгрунтованим. Окрім того, із вище зазначених медичних документів вбачається, що особа останній раз перебувала на лікуванні в 2009 році, тобто понад 12 років тому. Відповідно до частини третьої пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Однак, будь-яких доказів того, що відповідачка страждає на душевну хворобу, недоумство чи інше тяжке захворювання сторонами не надано. У справі відсутній висновок судової - психіатричної експертизи, який би підтвердив наявність у [PERSON] зазначених захворювань та що ці захворювання у відповідачки є причиною періодичних проявів її байдужості до дітей та неможливості виконання своїх батьківських обов`язків. Також слід зазначити, що відповідачка, як убачається з характеристики наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Флоріан Шуз" з 29 серпня 2022 року працює у товаристві, а отже стан її здоров`я на теперішній час є задовільним. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, не виховує, не займається їх підготовкою до самостійного життя, будучи працевлаштованою матеріально дітей не підтримує, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дітей, як складову виховання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу Україрни, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, однак, враховуючи, що відповідачка має інвалідність другої групи, то у відповідності до приписів статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відтак, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved