Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У вересні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 6 812,18 грн. за кредитним договором б/н від 02.07.2015 року, а також витрати зі сплати судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.07.2015 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку [PERSON] , між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н. Позичальнику було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшувався до 7 000,00 грн.. [INFO] позичальник помер. Відповідач [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем на день його смерті, а тому, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки заяв про відмову від неї, [PERSON] , не надходило. У зв`язку з порушенням позичальником умов договору, станом на дату його смерті, борг становить 6 812,18 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту, який слід стягнути із спадкоємця позичальника. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у матеріалах справи наявна заява, у якій просить провести розгляд справи за його відсутності, зазначає, що підтримує позов та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2022 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 08.11.2022 року на адресу суду із Першої Фастівської державної нотаріальної контори надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 02 липня 2015 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 55). При підписанні заяви від 02 липня 2015 року позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання батьківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином вказана заява відповідає ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договір приєднання є договір, умови якої встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було видано наступні кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії до 02/19 (дата відкриття 17.02.2015), № [NUMBER] з терміном дії до 05/20 (дата відкриття 18.07.2016), № [NUMBER] з терміном дії до 03/24 (дата відкриття 25.06.2020) (а.с. 108). З довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що по картковому рахунку № [NUMBER] , кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: 05.12.2015 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн., 21.08.2017 кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн., 25.06.2020 року кредитний ліміт було збільшено до 2 000,00 грн., 28.08.2020 року кредитний ліміт було збільшено до 7 000,00 грн., а 19.05.2021 кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. (а.с. 54). У той же час, [INFO] [PERSON] помер (а.с. 114). При зверненні до суду з даним позовом банк вказував, що станом на дату його смерті, борг позичальника становить 6 812,18 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту, яку слід стягнути за рахунок спадкоємця - відповідача по даній справі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За правилом ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як вказано у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 748/3603/15-ц, спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. За змістом ст.1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Як вбачається із матеріалів спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки померлого [PERSON] звернулись 17.09.2021 року дружина померлого [PERSON] (а.с. 146) та мати померлого [PERSON] (а.с. 147). Так, на день смерті, [PERSON] , проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 149). Згідно витягу про зареєстрованих осіб у вказаному приміщенні, за зазначеною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 148). Інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від спадщини матеріали спадкової справи не містять. При цьому, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанова Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц). Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц (провадження №14-53цс18). 01.09.2021 року Фастівською міською державною нотаріальною конторою отримано претензію кредитора від 02.08.2021 року в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців померлого [PERSON] (а.с. 145). Таким чином, суд приходить до висновку про пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника кредитором АТ КБ "Приватбанк" у встановлений законом строк. У той же час, суд не може погодитись із твердженнями представника банку щодо прийняття відповідачем спадщини у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] не подавала заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Про прийняття спадщини відповідачем на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України не свідчать наявні у матеріалах справи документи. На підтвердження такої позиції наявний лише витяг про зареєстрованих осіб у квартирі, у якій проживав спадкодавець на день смерті, що не є беззаперечним доказом прийняття спадщини, оскільки відомості про те, що [PERSON] на день смерті [PERSON] постійно проживала з ним, відсутні. У той же час, із наявних документів спадкової справи неможливо встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого [PERSON] , оскільки надані матеріали спадкової справи не містять ані заяв про прийняття спадини, ані даних про те, що особи, які були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, постійно проживали з ним на день відкриття спадщини, ані виданих нотаріусом свідоцтв про право на спадщину. Крім того, з витребуваної судом копії спадкової справи не вбачається наявність будь-якого спадкового майна померлого [PERSON] , відсутні жодні правовстановлюючі документи, підтверджуючі факт права власності спадкодавця на якесь майно. Більш того, можна дослідити наявність і іншого потенційного спадкоємця І черги до майна померлого, а саме, доньки [PERSON] , на користь якої відмовились від прийняття спадщини інші спадкоємці. Але заяв про прийняття нею спадщини матеріали справи не містять, до неї вимоги позивачем не заявлялись. Суд вважає неправомірним пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців боржника за вибором кредитора, адже у системному аналізі норм чинного законодавства, що врегульовують питання стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, чітко визначено, що кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто. Оскільки з матеріалів справи неможливо дослідити розмір спадкової маси та прийняття у спадщину відповідачем будь-якого майна, суд вважає за неможливе покладання обов`язку відповідальності за кредитними зобов`язаннями на потенційного спадкоємця, який не прийняв у спадщину жодного майна, адже вказане зумовить порушення майнових прав та інтересів такої особи та призведене до дисбалансу спадкових правовідносин лише на користь правомірних очікувань кредитора, що є неприпустимим. Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що на даний час позов АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed