Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому вказала, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано 05 лютого 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 29. Від даного шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони проживають окремо, подружні стосунки припинено, спільне господарство не ведеться, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів та взаємне непорозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю, подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам. При цьому позивачка зазначила, що вона бажає щоб неповнолітні діти проживали разом з нею, оскільки вона має всі необхідні умови для їхнього належного життя і повноцінного розвитку та запевнила, що не чинитиме жодних перешкод при спілкуванні дітей з батьком, так як зацікавлена у тому, щоб діти не були позбавлені батьківського піклування. Тому позивачка просила суд розірвати шлюб та залишити неповнолітніх дітей проживати разом з нею. Відповідачем надано відзив на позов, в якому зазначено, що проти розірвання шлюбу він не заперечує. При цьому відповідач запевнив, що жодних домовленостей щодо проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу разом з матір`ю не було досягнуто і взагалі він бажає, щоб діти залишилися проживати з ним. 02.06.2022 [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Зачепилівської селищної ради Харківської області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що для гармонійного розвитку малолітніх дітей та їхнього подальшого благополуччя, необхідно визначити місце проживання разом з ним, оскільки він, на відміну від матері, яка є безробітною, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату та може утримувати дітей. Натомість єдиним джерелом доходу матері дітей є аліменти, які з нього присуджені до стягнення на підставі судового наказу від 07.04.2022, від сплати яких він не відмовляється та неодноразово телефонував останній з вимогою надати реквізити банківської картки куди потрібно перераховувати кошти, а також звертався із аналогічною заявою до бухгалтерії підприємства, в якому він працює. Також [PERSON] зазначив, що відповідачка за зустрічним позовом не дає йому можливості бачитись з дітьми та відмовляється виходити на зв`язок задля отримання коштів на утримання дітей. Ухвалою суду від 14.07.2022 зустрічний позов [PERSON] прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] та об`єднаний в одне провадження. У судовому засіданні 14.11.2022 позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на те, що вона як мати належним чином доглядає за дітьми, займається їх лікуванням, для дітей створені належні умови. Син [PERSON] має захворювання головного мозку (новоутворення невідомого характеру), потребує лікування та спеціальних коригувальних занять, йому потрібна особлива материнська турбота, тому вона вважає за доцільне проживання дітей разом з нею. Батько дітей з лютого 2022 року, коли вона виїхала на постійне місце проживання в с. Кочетівка Красноградського (Зачепилівського) району Харківської області, жодного разу не відвідав дітей. Крім того після винесення судового наказу в квітні 2022 року відповідач не сплачував аліменти на дітей, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 15 918,79 грн. Лише у вересні 2022 року відповідач заплатив аліменти в сумі 5 500 грн. [PERSON] додала, що вона не заперечує проти спілкування батька з дітьми та не чинить перешкод у відвідуванні їх, однак останній цього не робить. У судовому засіданні 14.11.2022 представник Служби у справах дітей Зачепилівської селищної ради Харківської області Товстоног Ю.М. вказала, що не заперечує проти позовних вимог [PERSON] та вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю, в обґрунтування чого надала відповідний висновок Органу опіки та піклування Зачепилівської селищної ради Харківської області від 09.11.2022. Також Товстоног Ю.М. зазначила, що з лютого 2022 року [PERSON] разом з малолітніми дітьми повернулася з м. Дніпро, де проживала разом з відповідачем, до будинку своїх батьків в с. Кочетівка Красноградського району Харківської області, в якому проживає по теперішній час. Будинок придатний для проживання, в дітей є окрема кімната, в якій є всі необхідні меблі та побутові прилади. Діти навчаються в Зачепилівському ліцеї, а син [PERSON] , який хворіє, за висновком Красноградського ІРЦ, навчається інклюзивно за індивідуальною програмою. Мати супроводжує дітей під час навчання та прикладає максимум зусиль для їхнього виховання та утримання, діти забезпечені всіма необхідними речами - одягом, взуттям, шкільним приладдям, книгами, іграшками. Батько не спілкується з дітьми, не приїздить до них, участі в шкільному житті не приймає. За місцем проживання і мати, і батько, характеризуються позитивно, однак враховуючи стан здоров`я сина [PERSON] , який потребує особливого догляду та виховання, комісія з питань захисту прав дитини при Зачепилівській селищній раді Харківської області вважає за доцільне встановити місце проживання дітей разом з матір`ю. При цьому рекомендується матері дітей [PERSON] не чинити перешкоди в спілкуванні батька [PERSON] з дітьми. У судове засідання 30.11.2022 позивачка не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила суд задовольнити її вимоги в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] жодного разу в судові засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він наполягав на своїх зустрічних вимогах, при цьому проти розірвання шлюбу не заперечував. У судове засідання 30.11.2022 представник Служби у справах дітей Зачепилівської селищної ради Харківської області Товстоног Ю.М. не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій визнала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала проти визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи без їхньої участі, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу суд відзначає наступне. Судом встановлено, що шлюб сторін зареєстрований 05лютого 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, вони проживають окремо, їх спільне сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, спільне господарство не ведеться, відповідач в своїй заяві не заперечував проти розірвання шлюбу, тому суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 лютого 2013 року між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №29. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Згідно довідки Зачепилівської селищної ради Харківської області № 0926 від 21.03.2022 [PERSON] разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5). Зачепилівська селищна рада Красноградського району Харківської області, в особі органу опіки та піклування, надала висновок № 1285/03.01-25 від 09.11.2022, відповідно до якого на підставі дослідження умов проживання, інформації з лікарні та школи, орган опіки та піклування дійшов висновку, що у інтересах дітей місце їх проживання слід визначити з матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що батько дітей [PERSON] працює електромонтером в АТ «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та отримує заробітну плату в середньому розмірі близько 10 000 - 12 000 грн. на місяць. [PERSON] проживає в м. Дніпро у квартирі разом з батьками, характеризується позитивно. Відповідно до довідки Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 01.09.2022 становить 15 918,79 грн. Згідно квитанції від 23.09.2022 [PERSON] частково сплатив заборгованість по аліментах в розмірі 5 500 грн. Мати [PERSON] разом з дітьми з лютого 2022 року проживає в с. Кочетівка Красноградського (Зачепилівського) району Харківської області в будинку своїх батьків. З 07.04.2022 [PERSON] зареєстрована як безробітна у Зачепилівській районній філії Харківського обласного центру зайнятості де отримує грошові виплати у середньому розмірі 7 000-8500 грн. на місяць. Діти навчаються в Зачепилівському ліцеї, син [PERSON] має захворювання головного мозку (новоутворення невідомого характеру), потребує лікування та спеціальних коригувальних занять, він навчається за інклюзивною програмою. Враховуючи встановлені судом обставини, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову [PERSON] , оскільки проживання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дітей та не порушує прав батька [PERSON] на участь у спілкуванні та вихованні дітей. Як вбачається із матеріалів уточненої позовної заяви, позивачка [PERSON] не очікує відшкодування понесених нею судових витрат, тому дане питання судом не вирішується. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, тому питання про відшкодування судових витрат судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved