Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

18 жовтня 2022 року, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, з Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшов вказаний позов, який був розподілений судді Савенку А.І. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилається на те, що в лютому 2022 року, з додатку «Дія», стало відомо про відкриття 24 січня 2022 року приватним виконавцем Приходьком Ю.М. виконавчого провадження №68338023, щодо примусового виконання виконавчого напису №46958 від 16 грудня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., щодо стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «ФК «Дінеро» заборгованості за Кредитним договором від 10 вересня 2019 року №AG1331511 в сумі - 18 797 грн. Позивач стверджує, що вказана заборгованість на час вчинення виконавчого напису нотаріуса була необґрунтована та безпідставна, а її розмір спірний. Вказує, що ним не було отримано письмової вимоги (повідомлення) ні від відповідача ні від приватного нотаріуса, а тому позивач не визнає розмір заборгованості, нарахованої ТОВ «ФК «Дінеро», оскільки він був позбавлений будь-якої інформації зі сторони стягувача щодо таких кредитних зобов`язань, що обмежило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх. Більше того, позивач вказує, що не укладав та не підписував будь-яких нотаріально завірених договорів кредитування. Таким чином, позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного законодавства. Вказані обставини на переконання позивача є підставами для визнання такого виконавчого напису не дійсним. У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №46958, вчинений 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Дінеро» заборгованості в сумі - 18 797 грн. Крім того, наполягає на розподілу судових витрат у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути з відповідача. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 24 листопада 2022 року. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи, шляхом використання електронного зв`язку, повідомлялися належним чином (а.с. 45, 46). Разом з позовом, було подано письмове клопотання, підписане представником позивача, про здійснення розгляду даної справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с. 28). Відповідач ТОВ «ФК «Дінеро» свого представника в судове засідання не направило, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, шляхом використання поштового та електронного зв`язку (а.с. 54, 56, 57, 58), а також шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 55). Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся поштовим зв`язком (а.с. 53). Заперечень та пояснень від третьої особи не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. в судове засідання не з`явився, 28 жовтня 2022 року засобами електронного зв`язку звернувся з клопотанням щодо здійснення розгляду справи без його участі (а.с. 50). Заперечень та пояснень від третьої особи не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис №46958, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», за період з 03 грудня 2019 року по 23 жовтня 2021 року, заборгованість за Кредитним договором від 10 вересня 2019 року №AG1331511, номер кредиту у інформаційно-телекомунікаційній системі компанії L8155969 укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО», у загальному розмірі - 18 147 грн, з яких: 15 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 147 грн - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Крім того, за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача кошти, в розмірі 650 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Таким чином виконавчий напис виданий на загальну суму - 18 797 грн, що підтверджується відповідною копією виконавчого напису (а.с. 13). 24 січня 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М., в межах виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68338023 (а.с. 15). Крім того, в межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем було здійснено інші заходи спрямовані на виконання спірного виконавчого листа, зокрема винесені наступні постанови: постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24 січня 2021 року (а.с. 16); постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 24 січня 2022 року (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, як на момент вчинення приватним нотаріусом Бригідою В.О. спірного виконавчого напису №№46958 від 16 грудня 2021 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що Кредитний договір від 10 вересня 2019 року №AG1331511, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО» та позивачем [PERSON] посвідчувався нотаріально. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору, як у його змісті (а.с. 14), так і в самому виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі №754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №137/1666/16-ц. Протягом усього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України, з метою отримання спірного виконавчого напису, не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіді В.О. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Крім того, стороною відповідача не було надано доказів надсилання стороні позивача досудових вимог про виконання зобов`язань за кредитним договором, що позбавило його процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від установи первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед кредитною установою, сума відсотків, пені та штрафів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за договором позики шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд,

Outcome: approved