Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради, третя особа приватний нотаріус Душейко Л.М., яким просить - встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), з [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 3840 від 26.11.2019р., за адресою: [ADDRESS] з 1994 року по день смерті [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 3840 від 26.11.2019р. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживала з [PERSON] в цивільному шлюбі однією сім`єю з 1994р. по день його смерті, тобто проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а тому вважає себе спадкоємцем майна померлого у четверту чергу, інших спадкоємців (черг) немає. ІІ. Хід справи та процесуальні дії суду. 26.06.2020 року ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. відкрито загальне позовне провадження. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020 року № 770 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Черенкову Н.П. Справу передано судді Черенковій Н.П. 04.01.2021 року . Ухвалою від 04.01.2021 року дану справу прийнято до провадження, ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 18.03.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Душейко Олесі Михайлівни копію спадкової справи, заведену після смерті [INFO] [PERSON] та викликано свідків свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 01.04.2021 року приватний нотаріус направила на адресу суду копію спалкової справи №1/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 02.04.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. На неодноразові виклики до суду представник Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, своїх заперечень не надав. Третя особа на виклики суду у судове засідання не з`явилась, свої правом на надання пояснень не скористалась. Сторони до судового засідання не з`явилися. Позивач просила про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач не з`явився, про час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом постановлено про розгляд справи у його відсутність, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Фіксація судового процесу не здійснювалася, відповідно вимогам ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Обставини справи, встановлені судом [PERSON] з 1993р. проживає за адресою: [ADDRESS] . По сусідству в квартирі [ADDRESS] проживав [PERSON] та його мати [PERSON] . З 1994р. позивач з [PERSON] стали проживати разом однією сім`єю. Шлюб вони не реєстрували, так як не планували дітей. З початку сумісного життя вони проживали в її квартирі. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті вони стали проживати в об`єднаній квартирі [ADDRESS] та [ADDRESS] . Зазначене об`єднання квартир вони юридично не оформили, тому комунальні послуги сплачувались за кожну квартиру окремо. Але фактично доступу до квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилась спадщина - квартира [ADDRESS] . У встановлений законом 6-ти місячний строк позивач прийняла спадщину шляхом подачі заяви нотаріусу. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. 26.05.2020р. приватний нотаріус Душейко О.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відмова нотаріуса мотивована тим, що [PERSON] не надала доказів родинних та інших відносин зі спадкодавцем. Відповідно до даних паспорту [NUMBER] , виданого [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27.04.1993р. (л.с. 32). Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане повторно 30.06.2021р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). свідчить, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 19.12.1991р. (актовий запис 376). (л.с. 107) На підставі свідоцтва про право власності від 29.12.1994р., виданого на підставі розпорядження Виконавчого комітету Миколаївської міської Ради № 06042 від 01.12.1994р., [PERSON] та [PERSON] є власниками, по Ѕ кожен, квартири [ADDRESS] . (л.с. 9) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2005 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції ( актовий запис № 759). (л.с.8) 27.08.2007р. державний нотаріус Першої миколаївської держаної нотаріальної контори видав Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕО № 938474, відповідно до якого спадкоємцем всього майна [PERSON] є її син [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з Ѕ квартири [ADDRESS] (л.с. 10). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.11.2019 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ( актовий запис № 3840). (л.с.8) Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] заведено Спадкову справу за № 1/2020 приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Душейко О.М. (л.с. 52, 53). 26.05.20р. приватний нотаріус Душейко О.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням доказів родинних зв`язків (л.с. 68). ІV. Висновки та мотиви суду, оцінка доказів, застосовані норми права. Положення Кодексу про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Вказана правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17 та у силу частини четвертої статті 263 ЦПК України застосована судом при вирішенні даної справи. З урахуванням зазначених норм законодавства суд дійшов висновку про те, що не підлягає встановленню факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період до [INFO] . Щодо встановлення факту спільного проживання як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу із 01.01.2004 суд керується таким. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач надала суду фотографії, письмові докази та за клопотанням останньої судом допитано свідків. Допитані у якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] , були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Проживали разом спочатку в квартирі [ADDRESS] , а після смерті матері [PERSON] об`єднали квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] фактично в одну квартиру, де і проживали разом до дня смерті [PERSON] . З долучених до матеріалів фотознімків вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були на них сфотографовані разом, коли в родині та в їх знайомих відбувалися свята (а.с. 15). Письмові докази, долучені до матеріалів справи, свідчать, що [PERSON] та [PERSON] були близькими, довіряли один одному, дбали один про одного - Похованням [PERSON] займалась саме [PERSON] - накладна на оплату ритуальних послуг від 26.11.19р. (л.с. 11). [PERSON] має вільний доступ до особистих документів [PERSON] ,про що свідчать водійське посвідчення, посвідка про народження, трудова книжка, військовий білет, диплом про вищу освіту, пенсійне посвідчення, правовстановчі документи на нерухомість (л.с.12, 13, 14). Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи [PERSON] зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. З огляду на встановлені судом обставини, досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивач довів проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, оскільки їхнім взаєминам були притаманні ознаки сім`ї - сумісне проживання, сумісне ведення господарства, сумісні витрати та сумісне (як подружжя) поводження в суспільстві, перед знайомими та близькими. Щодо права на спадщину позивача та інших осіб. Відповідно до договору найму від 20.09.2007р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання винайняла квартиру [ADDRESS] для проживання строком на 1 рік. Даний договір був завірений ТОВ «Соборне» (л.с. 108). Суд приймає до уваги доводи позивача, що відповідно до договору найму від 20.09.2007р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання скористалась лише правом на реєстрацію в квартирі [ADDRESS] , але ніколи в даній квартирі не проживала. Суд погоджується, що даний договір не містить пункту автоматичної пролонгації дії договору, а тому його дія закінчилась 20.09.2008р. Згідно Акту від 18.02.22р., підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] , - в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає та не проживала, в квартирі відсутні її речі. (л.с ) Долучені до справи квитанції на оплату комунальних послуг за вересень 2012р., за липень 2017р., свідчать що кількість осіб проживаючих в квартирі [ADDRESS] - одна особа. (л.с. 109, 110) Своїм листом від 10.02.2022р. Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської Ради повідомив, що станом 02.02.2022р. в Реєстрі територіальної громади м. Миколаєва відсутні відомості про реєстрацію [PERSON] за адресою [ADDRESS] . (л.с. 129) Матеріали спадкової справи не містять даних про наявность інших спадкоємців або осіб, які претендують на спірну квартиру чи інше спадкове майно(л.с. 52). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчисляти з моменту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 5.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам слід враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання однією сім`єю до набрання чинності ЦК. Крім того, слід звернути увагу, що до спадкоємців четвертої черги також відносяться зведені брати та сестри (діти від попереднього шлюбу вітчима чи мачухи), свати (батьки подружжя), свекор (батько чоловіка), свекруха (мати чоловіка), тесть (батько дружини), теща (мати дружини), невістка (дружина сина, дружина брата), шурин, шуряк (брат дружини), дівер (брат чоловіка), своячениця ( сестра дружини), зовиця (сестра чоловіка), зять (чоловік дочки, чоловік сестри), ястров (дружина дівера), свояк (чоловік сестри дружини). При визначенні кола осіб, проживаючих однією сім`єю із спадкодавцем, слід виходити також із положень ст.3 Сімейного кодексу України, згідно якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки; сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До спадкоємців четвертої черги слід також віднести й тих осіб, які не пов`язані із спадкодавцем кровним спорідненням, не були його родичем, не знаходилися у шлюбі та інших осіб, які з певних причин проживали однією сім`єю. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Оскільки [PERSON] та померлий [INFO] [PERSON] проживали однією сім`єю у період з 01.01.2004р. по 26.11.2019р., що становить не менше як п`ять років, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , так як подала у шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори, позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом житлової квартири [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] , однак через відсутність належних підтверджуючих документів спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, то з метою захисту законного права позивача на спадщину суд визнає за необхідне позов задовольнити. На підставі викладеного і

Outcome: partial