Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Представник виконавчого комітету Тульчинської міської ради звернувся з позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що відповідно до свідоцтва про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 07.06.2019, актовий запис № 124 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00023330162 від 09.07.2019, відомості про батьків: батько- [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням виконкому Тульчинської міської ради від 09.07.2019 № 147 малолітню [PERSON] було відібрано у матері [PERSON] за обставин безпосередньої загрози для життя здоров`я дитини та передано батьку - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви [PERSON] від 09.07.2019, малолітню [PERSON] було тимчасово влаштовано до КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» у зв`язку із складними життєвими обставинами. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.10.2019, по цивільній справі №148/1396/19 малолітню [PERSON] було відібрано від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та передано її батьку [PERSON] ; З 02.02.2021 малолітня [PERSON] , перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Тульчинської міської ради та перебуває на повному державному утриманні в КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР». Відповідно до інформації, яка надавалася КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР», з моменту влаштування дитини до закладу до 12.03.2020, батьки провідували доньку: мати один раз на тиждень, батько один раз на місяць. В зв`язку з введенням карантину, з 12.03.2020 відвідування дітей стало обмеженим. 3 того часу батько перестав цікавитися дитиною, матір цікавилася розвитком дитини все рідше та рідше. Батько дитини - [PERSON] , у своїх поясненнях щодо подальшого перебування малолітньої у закладі, які надавалися до служби у справах дітей Тульчинської міської ради, вказував на те, що забере дитину до себе після налагодження свого побуту та здоров`я, однак [INFO] останній помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 11.10.2021 Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). 3 моменту відібрання малолітньої, мати дитини - [PERSON] займається виключно своїм особистим життям, відсторонилась від виховання дитини, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, заходи щодо повернення дитини в сім`ю нею не приймалися. Крім того, 23.06.2021 працівниками служби у справах дітей Тульчинської міської ради обстежено житлово-побутові умови проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та за результатами обстеження встановлено, що вона проживає з дочкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] в будинку, який належить йому на праві власності (з 2021 року будинок перебуває у заставі відповідно до договору іпотеки). У будинку наявне водопостачання та водовідведення, газове опалення. Рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] », було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідач, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки так, як не зробила нічого, щоб повернути собі дитину хоча б мала це зробити, тобто: свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому, відповідно до ст. 184 СК України, позивач бажає стягнути з неї аліменти у розмірі ј частини (однієї чверті) заробітку (доходу), але не меньше 50 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частини (однієї чверті) заробітку (доходу), але не меньше 50 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала заяву про проведення судового засідання без її участі, за наявними матеріалами справи, на позовних вимогах наполягає. Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, та шляхом надсилання судової повістки на адресу проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення, однак поштове відправлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», у встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 07.06.2019, актовий запис № 124 (а.с. 8), батьки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини [PERSON] вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 9). Відповідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.10.2021 Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 10). Згідно копії рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 174 від 09.07.2019 «Про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] за обставин безпосередньої загрози для життя і здоров`я дитини» вирішено відбрати у матері [PERSON] малолітню дитину [PERSON] та передати останню батькові [PERSON] (а.с. 11, 12). Відповідно до висновку виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 147 від 09.07.2019, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тульчинської міської ради прийшла до висновку про відібрання у відповідача малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 13, 14). Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.10.2019 відібрано малолітню [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, та передачу дитини її батьку [PERSON] (а.с. 15-17). Згідно заяви про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини, [PERSON] просить прийняти дочку до будинку дитини (а.с. 18). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.06.2021, проведено обстеження умов проживання, за адресою: [ADDRESS] , зі слів [PERSON] вона проживає з дочкою, так як власного житла немає, на даний час не працює, однак планує поїхати закордон для працевлаштування (а.с. 20, 21). Згідно листа КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням централізованої нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної Ради» повідомляє про те, що дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться на вихованні в КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» з 12.07.2019 по даний час на повному державному утриманні. За 2021 рік та січень, лютий 2022 року [PERSON] дитину не відвідувала, станом її здоров`я та розвитком дитини в телефонному режимі не цікавиться, востаннє відвідувала її 01.03.2020 (а.с. 21). Рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 17 від 28.01.2022 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідивши наявні у справі докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , в порушення вищенаведених принципів щодо виховання дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а тому існують підстави для позбавлення її батьківських прав щодо доньки. В свою чергу, належним чином повідомлена відповідач не надала суду жодного доказу на спростування позиції позивача. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Визначаючи розмір аліментів, суд враховуєінтереси дитини, матеріальне становище відповідача, відсутність стабільного заробітку (доходу), а також відсутність протипоказань щодо працевлаштування, а тому вважає правильним стягнути з неї аліменти у розмірі ј частини (однієї чверті) заробітку (доходу), але не меньше 50 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву пред`явлено до суду 28.03.2022. Відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітніх дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1984,80 грн. від сплати якого звільнено позивача ( а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved