Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в уточненій заяві щодо якого просить суд скасувати державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 3032763, що була накладена на невизначене майно за адресою: [ADDRESS] (архівний номер:2013003ZITOMIR12, архівна дата 18.04.2000, дата виникнення 13.05.1974, № реєстра 95, внутр.№25012E3325F1312C2B22), зареєстрована 29.03.2006 року реєстратором: Черняхівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення колгоспу «Кутузова». В обґрунтування заяви позивач вказує, що в ході оформлення спадкових прав після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , від приватного нотаріуса вона дізналась про існування заборони на нерухоме майно, в тому числі на житловий будинок, належний її батьку. Дане обтяження було накладено на підставі повідомлення б/н колгоспу «Кутузова» від 13.05.1974 року, проте підтвердження фактів надання грошового кредиту із встановленням заборони на відчуження житлового будинку нею не встановлено. Зазначену заборону нотаріус зняти не має можливості у зв`язку з тим, що колгосп «Кутузова» ліквідовано, тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2022 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що позовні вимоги визнає. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Косинський С.О. був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, проте до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подавав. Представник третьої особи - Черняхівської державної нотаріальної контори був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, проте до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подавав. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №312701339 від 19.10.2022 року право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] на 59/100 частин зареєстровано за [PERSON] та 41/100 за [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 квітня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Володарсько-Волинської ДНК Косинською С.Я. та зареєстрованого в Житомирському БТІ за №627 [PERSON] придбав у [PERSON] 59/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] . Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 29.03.2066 року Черняхівською ДНК зареєстровано обтяження №3032763, а саме заборону (архівний запис) на невизначене майно, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] , архівна дата: [INFO] , дата виникнення: 13.05.1974, № реєстра: 95, підстава обтяження: повідомлення б/н, колгосп «Кутузова». Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON] , яка відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.11.2021 року №67261589 до майна [PERSON] , який помер [INFO] , 11.11.2021 року заведено спадкову справу №184/2021. Відповідно до копії листа приватного нотаріуса Житомирського РНО Косинського С.О. від 20.09.2022 року за вих.№140/01-16 спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] , за заповітом в Ѕ частці кожен є: [PERSON] та [PERSON] . Згідно історичної довідки Сільськогосподарський виробничий кооператив «Кутузівський» проіснував до 03.03.2005 року. Суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Верховний Суд у постанові від 19.10.2022 по справі справа № 354/397/17 дійшов висновку, що в розумінні положень норми статті 26 Закону № 1952-IV у чинній редакції, на відміну від положень частини вказаної статті у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав. Водночас у пункті 3 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. За змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про державну реєстрацію припинення прав чи припинення обтяжень, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі № 1952-IV. Враховуючи те що, підставою накладення обтяження №3032763 від 29.03.2006 року на невизначене майно за адресою: [ADDRESS] було повідомлення колгоспу «Кутузова» від 13.05.1974 року, з моменту виникнення підстави накладення обтяження минуло 48 років, внаслідок накладеного обтяження, а саме заборони на нерухоме майно позивач не має можливості розпоряджатись майном, що перешкоджає позивачеві як спадкоємцеві майна користуватись своїми спадковими правами, відповідач позов визнає і не надає жодних доказів обґрунтованості продовження дії даного обтяження, суд виходячи із встановлених обставин, вбачає невідповідність заходу втручання держави в право власності спадкодавця та спадкоємця критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини та відсутність справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави, пов`язаними з втручанням в право власності, та інтересами особи, яка страждає від такого втручання, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та скасувати державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони, зареєстроване 29.03.2006 року за №3032763 щодо вказаного вище нерухомого майна.

Outcome: approved