Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Представник позивача - адвокат Балакін Є.В., в інтересах позивача - [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); у якій просить суд: - припинити з дати ухвалення рішення суду в даній справі стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі судового наказу Черкаського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року в справі 707/556/21; - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; - судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області у справі № 707/2754/14-ц від 11 листопада 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу від 02 квітня 2021 року, виданого Черкаським районним судом Черкаської області у справі № 707/556/21, із позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, у зв`язку із досягненням однією дитиною, а саме [PERSON] , [INFO] , повноліття, та у зв`язку зі зміною місця проживання [PERSON] , [INFO] , зокрема, вибуттям дітей разом із позивачем на постійне місце проживання за кордон, [PERSON] самостійно виконує обов`язок щодо їхнього матеріального забезпечення, а тому змушена звернутися до суду із даною позовною заявою про припинення стягнення з неї аліментів за судовим наказом та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] з відповідача. Так, 17 березня 2022 року позивач разом із дітьми вибула з України і на час звернення до суду з цим позовом вони постійно проживають та перебувають у Королівстві Норвегія. З урахуванням наведеного, представник позивача стверджує, що з 17 березня 2022 року спільні діти сторін проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. У той же час, із позивача на користь відповідача на підставі судового наказу від 02 квітня 2021 року в справі № 707/556/21 продовжують стягуватися аліменти, хоча фактично дитина знаходиться на її повному утриманні. Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 12 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 14 листопада 2022 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову /а.с. 26-28/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини 5 статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. 19 жовтня 2022 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Балакіним Є.В. подано клопотання про приєднання письмових доказів по справі, разом з доказами направлення його копії відповідачу [PERSON] та третій особі /а.с. 31-51/. Вказане клопотання задоволено судом. Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких поштове відправлення отримано [PERSON] особисто /а.с. 55/. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Від третьої особи письмових пояснень по суті справи не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2004 року /а.с. 8/. Від даного шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 01 червня 2004 року та серії [NUMBER] від 29 квітня 2013 року, відповідно /а.с. 9, 10/. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано /а.с. 8/. На підставі судового наказу Черкаського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року, виданого у справі № 707/556/21, з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття /а.с. 7/. Із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданого 25 вересня 2019 року на ім`я [PERSON] , встановлено, що позивач у справі [PERSON] 17 березня 2022 року перетнула кордон України разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] /а.с. 11-12/. З копій дозволів на проживання [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , та син сторін у справі [PERSON] , [INFO] , отримали дозвіл на тимчасове проживання у [PERSON] до 11 квітня 2023 року /а.с. 34-35, 36-37/. Крім того, встановлено, що малолітній син сторін у справі [PERSON] , [INFO] , є учнем у школі «Опедал», Королівство Норвегія /а.с. 38-39/. З копії повідомлення Управління Helfo (Управління економіки в системі охорони здоров`я) вбачається, що з 01 липня 2022 року [PERSON] , [INFO] , призначено сімейного лікаря [PERSON] /а.с. 40-42,43-45/. Також, на підтвердження проживання у Королівстві Норвегія позивача та сина [PERSON] , стороною позивача надано копії рахунків про оплату вартості житла та вартості комунальних послуг /а.с. 46-48/. Згідно з пунктом 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до статті 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною 2 статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. Враховуючи відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів та з огляду на положення ст. 273 СК України, можна дійти висновку, що вона має на меті скасування їх присудження. Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. За положеннями частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , з 17 березня 2022 року фактично проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем у справі [PERSON] у Королівстві Норвегія та перебуває на її утриманні. Доказів тому, що кошти, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового наказу Черкаського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року, виданого у справі № 707/556/21, використовуються в інтересах дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів участі батька в утриманні дитини. З урахуванням наведеного, суд констатує, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з неї аліментів на утримання сина на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин. Відповідачем заявлені позивачем вимоги не спростовано. Будучи повідомленим про перебування позову у суді, заперечень проти позову він не подав. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Беручи до уваги загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вимоги статті 181СК України та статті 273 ЦПК України, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі судового наказу Черкаського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів. Враховуючи, що аліменти є щомісячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою уникнення необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась на утриманні платника аліментів, суд вважає, що припинення стягнення аліментів має бути здійснене з дати подання позову до суду, тобто з 29 вересня 2022 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про припинення стягнення з неї аліментів є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відтак, суд вважає за необхідне відкликати з Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий наказ Черкаського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року, виданий у справі № 707/556/21. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхньої спільної малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частин 2, 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника у випадку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що малолітній син сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні і даний факт відповідачем не спростовується, суд дійшов висновку, що дитина потребує стабільної, щомісячної матеріальної допомоги з боку батька, який має обов`язок по утриманню свого малолітнього сина. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан здоров`я останнього, а також про наявність на його утриманні інших дітей та непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання свого малолітнього сина та не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі. З огляду на вказане, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, у повній мірі може забезпечити дитині належний рівень життя та умови для розвитку, які гарантовані державою, та, водночас, не стане надмірним тягарем для батька у понесених витратах. Позивач же просить суд ухвалити рішення про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що не відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України, оскільки верхня межа розміру аліментів - не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку - згідно з ч. 5 ст. 183 ЦПК України застосовується лише при видачі судового наказу про стягнення аліментів і не підлягає застосуванню при розгляді справ про стягнення аліментів у позовному провадженні. Суд, здійснюючи правосуддя, першочергову увагу приділяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а тому у задоволенні решти позовних вимог у цій частині вважає необхідним відмовити. У порядку пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн за вимогу про припинення стягнення аліментів. Крім того, в порядку частини 6 статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial