Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У жовтні 2021 року, акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до вказаних відповідачів, в якому просить суд стягнути з останніх на свою користь заборгованість за кредитним договором №PVH0GK00001992 від 11.10.2006 року в сумі 37027,58 доларів США та судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що 11.10.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено вказаний вище кредитний договір, за яким АТ КБ «Приватбанк» передав останньому у користування грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% річних з остаточним терміном повернення не пізніше 11.10.2021 року. На забезпечення вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були укладені окремі договори поруки від 11.10.2006 року, згідно яким останні, в разі невиконання [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором, були зобов`язані повернути вказаний кредит та вісотки за користування ним. Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав повністю, натомість [PERSON] ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо сплати позичених коштів та процентів за їх користування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Представник [PERSON] та [PERSON] подав до суду відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, вказавши, що позивачем не зазначено та не надано суду належних доказів, які б підтверджували факт укладення з вказаними відповідачами договору поруки на суму 15000,00 доларів США та за кредитним договором, на який посилається позивач. Також просив застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строків позовної давності. Позивач надав відповідь на вказаний відзив, в якому вказав, що різниця в валютах доларів США та гривнях є помилкою менеджера, що оформлював вказаний договір, і вона не впливає на зміст самого договору. Представник [PERSON] також подав відзив на вказаний позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Посилався на те, що договір поруки вже закінчив термін своєї дії, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.10.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено вказаний вище кредитний договір, за яким АТ КБ «Приватбанк» передав останньому у користування грошові кошти у розмірі 17025,00 доларів США за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% річних з остаточним терміном повернення не пізніше 11.10.2021 року. Погашення заборгонованості за цим договором здійснюється щомісячними платежами у сумі 211,64 доллара США. На забезпечення вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були укладені окремі договори поруки від 11.10.2006 року, згідно яким останні, в разі невиконання [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором, були зобов`язані повернути вказаний кредит та відсотки за користування ним. Так, згідно копії договору поруки №PVH0GK00001992, 11.10.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено вказаний договір, за яким останній в разі невиконання кредитного договору [PERSON] №PVH0GK00001992 від 11.10.2006 року має повернути кредит у розмірі 15000,00 доларів США та відсотки за його користування. У свою чергу згідно копіям договорів порук №PVH0GK00001992 від 11.10.2006 року, укладених між позивачем та [PERSON] та [PERSON] на забезпечення вказаного кредитного договору, останні були зобов`язані в разі невиконання кредитного договору [PERSON] №PVH0GK00001992 від 11.10.2006 року повернути кредит у сумі 15000,00 грн та відсотки за його користування. Умови зобов`язання, зазначені у договорах поруки істотно відрізняються від умов, зазначених в кредитному договорі: не тільки валюта кредита, а й умови його повернення замість щомісячних платежів в долларах США, зазначені платежі в гривнях. Тобто умови цих договорів поруки істотно не узгоджуються з умовами кредитного договору на який посилається позивач. Судом також встановлено, що позичальником зобов`язаня за кредитним договором виконано не було, у зв`язку з чим станом на 06 вересня 2021 року виникла заборгованість у сумі 37027,58 доларів СШ, з яких: 9877,25 доларів США - тіло кредиту, 10766,93 доларів США - заборгованість по відсоткам, 2449,06 доларів США - заборгованість по комісії, 13934,34 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. Вказане підтверджується копією розрахунку відповідної заборгованості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Відповідно п.12 копій вказаних договорів поруки, «порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором». Отже, суд приходить до висновку, що строк вказаних договорів поруки триває до 11.10.2026 року. Проте суд звертає увагу на доводи, викладені представником [PERSON] та [PERSON] у відзиві щодо ненадання суду належних доказів, які б підтверджували факт укладення з вказаними відповідачами договору поруки на суму 15000,00 доларів США. Як було встановлено раніше судом, позивач надав суду копії договорів порук №PVH0GK00001992 від 11.10.2006 року, укладених між позивачем та [PERSON] та [PERSON] на забезпечення вказаного кредитного договору, згідно умов яких останні були зобов`язані в разі невиконання кредитного договору [PERSON] №PVH0GK00001992 від 11.10.2006 року повернути кредит у сумі 15000,00 грн та відсотки за його користування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач у своїй відповіді на вказаний відзив зазначив, що різниця в валютах доларів США та гривнях є помилкою менеджера, що оформлював вказаний договір, і вона не впливає на зміст самого договору поруки. Проте суд не погоджується із вказаними доводами, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо. Отже, різниця в валютах доларів США та гривнях у вказаних договорах поруки є істотною умовою зазначених договорів відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України та впливає на зміст договору поруки. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , оскільки надані позивачем договори поруки не підтверджують заявлених до них вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також суд звертає увагу на заяву представника відповідачів про застосування наслідків пропущення строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач просив стягнути пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором. Проте cуд звертає увагу на те, що, починаючи з 12.03.2020 року в силу Закону України від 16.06.2020 № 691-ХІ "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" позичальники звільняються від відповідальності щодо сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період дії карантину. Отже, підстави для задоволення вимог щодо стягнення пені відсутні. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, згідно копії виписки по рахункам [PERSON] з 11.10.2006 року по 25.02.2022 року, останній платіж на погашення заборгованості було здійснено 28.10.2014 року. Отже, з цього моменту позивач вже довідався або міг довідатися про порушення свого права та міг звертатися до суду із вказаним позовом включно до 28.10.2017 року. Проте вказаним правом позивач вчасно не скористувався, у зв`язку з чим суд приходить до такого. Згідно копії вказаного кредитного договору, зазначено, що позичальник має сплачувати однакові щомісячні платежі у розмірі 211,64 доларів США з періодом сплати з 21 по 28 число кожного місяця. Позивачем подано даний позов до суду 18 жовтня 2021 року, шо підтверджується копією накладної про відправку. Отже, суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити вказаний позов у межах суми 7 619,04 доларів США (3 роки = 36 місяців = 12 місяців * 3; 36 місяців * 211,64 доларів США (щомісячний платіж за кредитним договором) = 7 619,04 доларів США) та стягнути зазначену суму коштів солідарно з [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є позичальником та поручителем відповідно. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (7619,04 х 14951,74 : 37027,58 = 3076,57 грн; 3076,57 : 2 = 1538,29 грн) .

Outcome: partial