Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

До суду звернувся позивач ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 13.12.2020 відповідач, керуючи транспортним засобом «Сузукі», д/н [NUMBER] у м. Києві по вул. Братиславській, 11 допустив зіткнення з транспортним засобом. При цьому, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Сузукі», д/н [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 230693. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за чт. 124, ст.. 122-4 КУпАП України. Страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку. З наведених обставин було складено страховий акт та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 4 731 грн. Зважаючи на те, що відповідач після скоєння ДТП самовільно залишив місце пригоди, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 4 731 грн., а також судові витрати. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 04.08.2022 постановлено направити матеріали справи за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.08.2022 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з"явився, про розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому з п. 3 прохальної частина позову вбачається, що позивач підтримує вимоги позову та просить слухати справу за відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить п. 3 прохальної частини позову, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 13.12.2020 по вул. Братиславській, 11 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SUZUKI GRAND VITARA» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «HONDA» д/н [NUMBER] , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина відповідача у вчиненні вказаного ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2021. З вказаної постанови вбачається, що відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122-4, 124 КУпАП , при цьому провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Сузукі», д/н [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 230693. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у відповідності до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, в матеріалах справи міститься повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого [PERSON] від 15.12.2020. 15.12.2020 [PERSON] , котрий яляється іншим учасником ДТП, подано позивачу заяву про страхове відшкодування за полісом відносно пошкодженого транспортного засобу «Honda Accord», д/н [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Відповідно до страхового акту № 114/3160/59/21 від 31.05.2020, Розрахунку суми страхового відшкодування по справі № 3160, а також платіжного доручення № 16599 від 05.02.2021, позивачем здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 4 731 грн. ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» 29.09.2021 звернулось до відповідача з претензією про відшкодування шкоди у розмірі 4 731 грн. в порядку регресу, однак зазначена вимога відповідачем проігнорована. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» (із змінами і доповненнями) передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Пунктами 1.4, 1.7 статті 1 Закону визначено, що особами, відповідність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який визначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою азбезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспорту пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Враховуючи наведене та положення частини 6 ст. 82 ЦПК України суд дійшов висновку про те, що здійснивши виплату страхового відшкодування, позивсач набув права зворотньої вимоги (регресу) до відповідача, та обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем та обставин викладених в позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув права зворотньої вимоги (регресу) до відповідача, а тому з [PERSON] підлягає стягненню виплачена сума страхового відшкодування. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2 481 грн.

Outcome: approved