Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

20 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав наступне. 04 грудня 2020 року позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу «ОТРИМАЙ БІЛЬШЕ» № ОБ07743/04, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 200000 грн строком до 06 грудня 2021 року з нарахуванням 12% річних. Зарахування вказаної суми відбулось в день укладення договору. 29 червня 2021 року позивач здійснив внесок на депозитний рахунок готівкових коштів у розмірі 150 000 грн.11 серпня 2021 року Правлінням НБУ було прийнято рішення №400-рш/БТ про визнання АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» неплатоспроможним. 31 серпня 2021 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою, в якій просив визнати укладений договір банківського вкладу № ОБ07743/04 від 04 грудня 2020 року недійсним. 20 вересня 2021 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою, в якій просив визнати його вимоги як кредитора. Проте, позивач отримав тільки суму гарантованого державою відшкодування вкладу у розмірі 200000 грн. З метою захисту порушених прав, позивач звертався до Національного банку України, на що 21 жовтня 2021 року тримав письмову відповідь № 20-0006/98297/БТ, до якої було додано копію рішення Правління НБУ «Про віднесення АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» до категорії неплатоспроможним». Як зазначає позивач, зі змісту копії вказаного рішення вбачається, що АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» мав план фінансового оздоровлення на період з 01 липня 2021 року по 01 жовтня 2021 року, тому станом на червень 2021 року вже перебував у статусі «проблемний». Крім цього, зі змісту рішення НБУ також випливає, що банком допущено порушення норм наступного змісту: невиконання плану оздоровлення, значне погіршення фінансового стану та здійснення діяльності, якій притаманні суттєві ризики, неповернення/несвоєчасне повернення за договорами вкладів (депозитів) вкладникам. Також, у рішенні НБ України наведено підстави відмови компанії-нерезидента в наданні інвестицій, серед яких низька якість забезпечення кредитного портфелю, значна частина кредитного портфелю прострочена, вартість кількох об`єктів інвестиційної нерухомості завищена. Із зазначеного випливає сумнів у дійсній оцінці активів АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», на що й звернув увагу НБУ. Для доведення обґрунтованості заявлених вимог позивач також звертає увагу на зазначене в рішенні НБУ посилання на лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06 серпня 2021 року № 38-138/21-БТ, за даними якого рівень можливого відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб становить 419,7 млн. грн., а вартість усіх активів АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», за оцінкою Фонду - 389,9 млн. грн. Позивач, серед іншого, також зазначає, що, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини банку, у тому числі укладені з пов`язаними з банком особами, в якому Фондом здійснюється тимчасова адміністрація та/або процедура ліквідації, є нікчемними, зокрема, й з такої підстави - банк до дня визнання банку неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Отже, на думку позивача, вказані обставини і норми права дозволяють дійти висновку, що укладений з відповідачем договір банківського вкладу № ОБ07743/04 від 04 грудня 2020 року є нікчемним правочином. З урахуванням викладеного, позивач просить: визнати договір № ОБ07743/04 від 04 грудня 2020 року нікчемним правочином із застосуванням наслідків нікчемності правочину та зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» протягом одного місяця з дати набрання чинності рішення суду законної сили вчинити дії щодо застосування наслідків недійсності правочину, а саме договору № ОБ07743/04 від 04 грудня 2020 року, на підставі п.п. 2, 9 ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Від відповідача до суду надійшов відзив, у якому останній заперечив проти задоволення позову з наступних підстав. 16 вересня 2021 року позивач отримав суму гарантованого відшкодування вкладу у розмірі 200 000 грн. У свою чергу, з урахування того, що загальна сума вкладу становить 350 000 грн., тобто перевищує суму гарантованого відшкодування, позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою про визнання вимог кредитора з метою отримання грошових коштів за договором банківського вкладу №ОБ07743/04 від 04 грудня 2020 року у частині, що перевищує суму гарантованого відшкодування. При цьому, вимоги позивача акцептовані (прийняті) і включені до реєстру вимог кредиторів АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», згідно із заявою позивача від 27 вересня 2021 року. Як зазначає відповідач, аналіз положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає підстави для висновку, що після запровадження тимчасової адміністрації на період ліквідації банку задоволення вимог кредиторів здійснюється з дотриманням визначеного вказаним Законом порядку. Крім цього, відповідач зазначає, що позивач збільшив суму депозитну ще на 150 000 грн. до визнання банку неплатоспроможним, оскільки відповідне рішення НБ України було прийняте 01 липня 2021 року, тоді як сума вкладу була внесена на депозитний рахунок 29 червня 2021 року. Також, на думку відповідача, звернувшись до суду з вимогою про визнання правочину нікчемним, позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки в судовому порядку визнання правочину недійсним, недійсність якого передбачена законом, не потребується. У зв`язку із зазначеними обставинами, відповідач просив відмовити у позові. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що в момент укладення договору АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» знало про свій незадовільний фінансовий стан, проте й надалі продовжувало укладати із вкладниками, в тому числі й з позивачем, договори і брати на себе зобов`язання, що призвело до збитковості банку і неможливості виконання взятих на себе зобов`язань, зокрема, й обов`язків з повернення вкладу. Позивач зазначає, що по-перше, на фінансову стійкість банку вплинула відмова одного з головних акціонерів продовжувати фінансову підтримку банку, по-друге, одна з компаній-нерезидентів проявила небажання у подальшій співпраці з банком щодо інвестування в його діяльність. Ці та інші фактори негативно вплинули на загальний фінансовий стан банку, що становила реальну загрозу для клієнтів та інших кредиторів банку. З посиланням на рішення «Про віднесення АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» до категорії неплатоспроможним» позивач зазначає, що значна частина кредитного портфелю виявилась простроченою. Протягом останнього півріччя до визнання банку неплатоспроможним, останній не повертав клієнтам вклади, що призвело до надходження скарг до НБ України. Крім цього, зазначає, що договір банківського вкладу є нікчемним на підставі п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банком залучено вклади фізичних осіб на суму 419,7 млн. грн. При власному капіталі в розмірі лише 398,9 млн. грн., що вказує на те, що при підписанні оскаржуваного правочину, банк не мав права залучати вклади на таку суму, що порушувало вимоги ст. 48 вказаного Закону, у зв`язку з чим просив позов задовольнити. Позивач також просив не враховувати його посилання на п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу заявлених вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги уточнив та не підтримав позов у частині визнання правочину нікчемним з підстави, передбаченої п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу заявлених вимог. В іншій частині позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини, які визнаються сторонами, підтверджені матеріалами справи, а також офіційною інформацією, оприлюдненою в мережі Інтернет. 04 грудня 2020 року між сторонами укладено договір банківського вкладу №ОБ07743/04. За умовами цього договору, вкладник (позивач) вносить, а банк приймає грошові кошти в розмірі 200 000 грн. терміном на 367 днів до 06 грудня 2021 року (п. 1.1.) (а.с. 7). В день укладення договору позивач вклав на депозитний рахунок банку кошти в розмірі 200 000 грн. (а.с. 9). 29 червня 2021 року позивач вклав на депозитний рахунок банку кошти в розмірі 150 000 грн. (а.с. 9). 01 липня 2021 року рішенням Національного банку України АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» визнано неплатоспроможним (а.с. 16). В період з 12 серпня - 09 серпня 2021 року здійснювалась тимчасова адміністрація АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», а з 10 вересня 2021 року впроваджено процедуру ліквідації АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» терміном до 09 вересня 2024 року (режим доступу: https://www.fg.gov.ua/banki-v-upravlinni-fondu/banki-shcho-likviduyutsya/at-kbzemelnyi-kapital). 16 вересня 2021 року позивач отримав гарантовану суму відшкодування за вкладом у розмірі 200 000 грн., що визнано сторонами і доказуванню не підлягає відповідно до частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України. 27 вересня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, відповідно до якої він просив включити його до реєстру кредиторів (а.с. 12). Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, суд вважає, що позов в частині визнання договору банківського вкладу нікчемним правочином із застосуванням наслідків нікчемності правочину задоволенню не підлягає з наступних підстав. Спірні правовідносини виникли із договору строкового банківського вкладу, тобто підпадають під правове регулювання глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої та третьої статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин та регулює відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Предметом позову є укладений сторонами договір банківського вкладу (депозиту), який за змістом статті 202 Цивільного кодексу України є правочином. Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц). Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, закріплених в зазначених нормах, суд надає правову оцінку щодо нікчемності правочину виключно з вказаних у позові підстав, на підставі наданих доказів. Позивач, уточнивши позов, просив визнати договір банківського вкладу (депозиту) нікчемним правочином з підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Пунктом 2 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини банку є нікчемними, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. За змістом зазначеної норми вчинений банком правочин є нікчемним, якщо його вчинення призвело до неплатоспроможності банку, тобто неплатоспроможність банку є прямим наслідком вчинення відповідного правочину. Проте, позивачем не надано доказів того, що наслідком неплатоспроможності АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» стало укладення 04 грудня 2020 року договору банківського вкладу № ОБ07743/04. Отже, оспорюваний позивачем договір банківського вкладу не містить ознак нікчемного правочину, передбаченого пунктом 2 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є підставою для відмови у задоволенні позову. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особу з інвалідністю II групи, а відповідачем не подано заяву про відшкодування понесених судових витрат у зв`язку з відмовою у позов.

Outcome: dismissed