Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 25.11.2014 року. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З січня 2021 року вони з відповідачем проживають окремо. Дитина залишалася проживати з нею, повністю знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку відповідач не надає, не допомагає ні грошима, ні продуктами, ні речами. Аліменти відповідач нікому не платить. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав викладені у відзиві пояснення. Також зазначив, що не згоден з актом «ЖЕК-2» «291 від 16.06.2022 року, так як син багато часу проживає й з ним. Спору з позивачем щодо місця проживання сина не має. Згідно наданого відзиву на позовну заяву, відповідач просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки шлюбні відносини між ними припинені у січні 2022 року, коли позивачка пішла проживати до іншого чоловіка, залишивши його з сином. Він працює водієм в ТОВ «Єврогруптранс», тому перебуває два тижні на місяць у відрядженнях. Інші два тижня у місяць син [PERSON] проживає разом з ним або разом у його матері. Тобто з січня 2022 року і по теперішній час син [PERSON] знаходиться на утриманні обох батьків, як матері так і батька. Він добровільно займається вихованням і утриманням дитини, і в подальшому буде це робити. Також зазначив, що позивач не надала суду жодного доказу того, що він ухиляється від покладеного на нього як батька обов`язку щодо утримання та виховання сина, тому позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] 25.11.2014 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « [PERSON] ». З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , вбачається, що його батьками є сторони по справі. Відповідно Акту «Синельниківське МКП «ЖЕК №2» № 291 від 16.06.2022 року, [PERSON] , 2014 року народження, дійсно проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 13.10.2014 року по теперішній час. Згідно копії Довідки квартального комітету №11 від 24.11.2022 року, [PERSON] дійсно в літній період проживав майже постійно з [PERSON] на даний час перебуває періодично. Стосунки батька з сином дружні, син охоче проводить час з батьком. Дитина утримується на рівних правах обох батьків. Згідно довідки №ЄГТ00000016 від 17.11.2022 року [PERSON] працює в ТОВ «Єврогруптранс» водієм автотранспортних засобів. Його дохід за період з 24.05.2022 року по 31.10.2022 року склав 34472,82 грн.. З характеристик на [PERSON] вбачається, що останній за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до ч.1,2,3 ст.181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України). Частиною 2 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1, 2 ст. 179 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. У відповідності вимог ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати : стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При визначенні розміру аліментів суд враховує, матеріальне становище як позивача так і відповідача, відповідач є працездатним, працює водієм в ТОВ « «Єврогруптранс» та щомісячно отримує заробітну плату, інших утриманців та неповнолітніх дітей не має, відповідно до вимог діючого законодавства повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина і розмір цієї допомоги повинен складати 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Зазначені відповідачем у відзиві обставини щодо періодичного проживання разом з ним його сина не є законною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а свідчать лише про його участь як батька, у вихованні свого сина, який згідно акту «ЖЕК-2» № 291 проживає разом з позивачкою з 2014 року. Періодичне проживання дитини разом з відповідачем та їх спілкування підтверджується довідкою квартального комітету № 11 від 24.11.2022 року. Але, надані відповідачем до відзиву докази, не спростовують акту №291 від 16.06.2022 року. оскільки з його змісту вбачається, що син - [PERSON] проживає з позивачкою тривалий час, а саме з 2014 року, що відповідає положенню ч.3 ст.181 СК України. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували акт «ЖЕК-2» № 291, відповідачем суду не було надано. Крім того, з пояснень відповідача встановлено, що спору між ним та позивачем щодо місця проживання їх сина на даний час не існує. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. Крім того, згідно ч.1, ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.. На підставі викладеного, ст. ст. 79, 179, 180 - 182, 183, 179, 191 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved