Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що позивач здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території м. Дніпро та Дніпропетровського району (м. Любимівка, Перше травня, Балівка, Зоря, Маївка, Степове, Партизанське, Чумаки, радгоспу «Дзержинець») Дніпропетровської області. Договірні відносини із споживачем узгоджено з урахуванням п. 2 гл. 1, п. 3.7 гл. 3 розд. УІ Кодексу ГРМ шляхом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) за фактом документального підтвердження споживання природного газу. Відповідач є відповідальним за виконання вимог законодавства у сфері розподілу природного газу. За даними АТ «Дніпрогаз» за адресою: м. Дніпро, вул. Петрозаводська, буд. 439, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , де значиться: опалювальна площа - 118,0 м2; газові прилади - двоконтурний опалювальний прилад, 4-конфорочна газова плати, обсяги спожитого природного газу обліковуються за побутовим газовим лічильником «Astratis» Gallus типорозміру G4, 2005 року випуску, заводський номер U01234053, який було встановлено на об`єкті відповідача. 10.07.2019 р. за адресою споживача (відповідача) працівниками АТ «Дніпрогаз» було виявлено ознаки несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, що потребувало додаткового огляду (перевірки) шляхом проведення його експертизи. Лічильник був демонтований та доставлений для проведення експертизи. 16.07.2019 р. комісією АТ «Дніпрогаз» з проведення експертизи побутового газового лічильника встановлено, що наявна у пломбувальному отворі імітована заготовка пломби не є пломбою заводу - виробника, що була встановлена на час випуску лічильника та яку демонтовано, в результаті чого утворився вільний доступ до лічильного механізму та забезпечило здійснення безоблікового використання природного газу, що має наслідком викривлення даних обліку та відбувається споживання з порушенням законодавства. 16.07.2019 р. у присутності споживача (відповідача) був складений акт про порушення №121, 22.07.2019 р. у присутності споживача (відповідача) відбулося засідання комісії з розгляду актів про порушення, на якому комісія вирішила задовольнити акт про порушення №121. 22.07.2021 р. був складений акт-розрахунок про нарахування за умовами Кодексу ГРМ необлікованого об`єму природного газу за період з 12.01.2019 р. по 30.06.2019 р. в розмірі 4 580,45 м? на суму 46 844,66 грн. Вказана сума відповідачем на користь позивача не сплачена. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 46 844,66 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву (а.с. 50-52) відповідач, заперечуючи, зазначив, що з часу встановлення приладу обліку газовий лічильник не проходив періодичну повірку, позивач не вжив заходів щодо його контрольного огляду та чергової повірки, та допустив його до експлуатації всупереч п. 33 Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених Постановою КМУ 32246 від 09.12.1999 р. (Правила втратили чинність 01.01.2016 р. на підставі Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», але останні були чинні на час встановлення лічильника). Пунктом 6 глави Х Кодексу ГРМ передбачений контрольний огляд вузла обліку, який здійснюється оператором ГРМ за необхідності, але не рідше ніж один раз на шість місяців. Відтак, під час перевірки вузла обліку (приладу обліку), під час якого виявлено порушення, має передувати попередня перевірка приладу обліку без виявлено порушення. Пунктом 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ передбачено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживання, які кваліфікуються, як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Відтак, для здійснення нарахування необлікованого об`єму природного газу необхідно встановити несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу. Несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Експертиза засобу вимірювальної техніки/експертиза пломб - комплекс заходів, які здійснюються комісією з проведення експертизи ЗВТ та пломб, яка затверджується оператором ГРМ або суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюються Закнм України «Про судову експертизу», з метою отримання даних щодо відповідності засобу вимірювальної техніки/пломб параметрам, визначеним їх виробниками умовам монтажу та експлуатації, їх цілісності чи відповідності метрологічним характеристикам, а також пересвідчення у відсутності інших ознак впливу на засіб вимірювальної техніки/пломбу, які можуть свідчити пор втручання в засіб вимірювальної техніки/пломбу та викривлення результатів вимірювання. Із системного аналізу змісту вказаних положень вбачається, що несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу, за котре настає відповідальність у вигляді донарахування ціни необлікованого газу, має місце лише у випадку двох обставин: -наявність дій втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема, лічильника газу); -наявність наслідку такого втручання - споживання природного газу не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), або іншим чином викривляються дані обліку газу. Відтак, для висновку про несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу необхідним є не лише доведення факту пошкодження конструкції ЗВТ, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням). За відсутності однієї із вказаних обставин твердження про несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу та донарахування об`єму газу є необґрунтованим (аналогічний висновок викладений у Постанові ВС від 14.06.2018 р. у справі №916/1656/17, Постанові ВС від 14.02.2018 р. у справі №155/1314/15 -ц, Постанові ВС від 02.04.2019 р. у справі №903/885/17). Також, враховуючи вимоги чинного законодавства, є неможливим застосування такого виду порушення. як «несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу», оскільки відсутні його обов`язкові елементи, передбачені законодавством: 1) факт втручання відповідача у роботу газового лічильника не встановлено; 2) наявність наслідку такого втручання. Позивачем прийнято до експлуатації прилад обліку у 2006 році, контрольні огляди приладу обліку не здійснювались, зазначені обставини не були перевірені комісією при прийняття рішення про задоволення акту про порушення №121. Позивачем не доведено, що саме відповідачем було здійснено втручання в газовий лічильник, а також те, що ці дії начебто призвели до необлікованого споживання газу. У представників газорозподільної організації при зніманні показань з лічильника впродовж 13 років зауважень не було, а у 2019 р. виявляється, що нібито відповідач втручався в роботу ЗВТ. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. У відповіді на відзив (а.с. 64-68) представник позивача зазначив, що недоцільним є посилання на Правила постачання природного газу, затверджені лановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.15 р., оскільки вказані Правила не регулюють взаємовідносини між Оператором ГРМ, яким є АТ «Диіпрогаз», та споживачем [PERSON] , що безпосередньо визначено умовами даних правил та Закону України «Про ринок природного газу». Відповідно до п. 1 розд. І Правил постачання природного газу, правила розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газорозподільної системи не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу. Оператор газорозподільної системи має бути юридично та організаційно незалежним від інших видів діяльності на ринку природного газу, не пов`язаних з розподілом природною разу. Тому Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» не провадить господарської діяльності, зокрема, з постачання природного газу, а здійснює виключно функцію з розподілу природного газу з урахуванням вимог ч. 2 ст. 37 Закону України та умов Кодексу ГРМ. На переконання позивача, пояснення відповідача щодо строків проведення перевірки лічильника та періодичної звірки не заслуговують на увагу, оскільки не є підставою та предметом спору, не спростовують фактичних обставин, за яких виник спір, вчиненого несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу. Під час зняття показів лічильника не проводиться перевірка лічильника на предмет виявлення фактів несанкціонованого втручання в з роботу, що безпосередньо слідує з приписів п. 4 гл. 1 розд. 1 Кодексу ГРМ, контрольне зняття показань ЗВТ - фіксація показань ЗВТ, зокрема лічильника газу, споживача представниками оператора газорозподільної системи у відомості про контрольне зняття показань ЗВТ або акті про контрольне зняття показань ЗВТ тощо, які підтверджуються підписом споживача об`єкта або уповноваженої ним особи. Тобто за умовами визнання жодної перевірки несанкціонованого втручання не проводиться, відповідно раніше і не було виявлено наразі встановленого порушення. Позивач також не погодився із міркуваннями відповідача щодо того, що не доведено в боку товариства факту несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу та не встановлено викривлення показів лічильника. Відповідач послався на ряд справ, по яким прийнято рішення Верховним Судом, але, на переконання позивача, вони не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. Втім, у справі, що розглядається, зовсім протилежні обставини, та дії АТ «Дніпрогаз» відповідають вимогам Кодексу ГРМ, права споживача [PERSON] дотримано. Оскільки зняття пломб та невідповідності наявної пломби встановлено на об`єкті відповідача на час здійснення 10.07.2019 р. його перевірки. Після демонтажу лічильника, для направлення на експертизу, було опломбовано вхідний та вихідний патрубки лічильника та пакет, до якого його було поміщено для неможливості сторонньою втручання до дня проведення експертизи., чим забезпечено схоронність об`єкта дослідження. Всі перелічені дії вчинено в присутності споживача та підтверджується особистими підписами у складених того дня актах. Експертизу проведено за безпосередньої участі відповідача, який не висловив незгоди щодо порядку проведення експертизи та зафіксованих порушень. Власне підтверджується підписом споживача у акті №284 експертизи побутового лічильника газу та акті про порушення №121, що складені 16.07.19 р. Знову жодних зауважень відповідач не висловив. В подальшому вказаний акт про порушення розглянуто комісією Оператора ГРМ за участі споживача. Крім того, відповідач не скористався наданим йому законодавством правом на проведения незалежної експертизи, тому виключно припущеннями відповідача не спростовуються фактичні дані про втручання в роботу лічильника, що підтверджується належними, достовірними та допустимими доказами. Виявлена заготовка, що імітує пломбу заводу-виробника, могла бути встановлена на лічильник виключно після пошкодження та демонтажу пломби заводу-виробннка. Тобто після демонтажу належної до лічильника пломби заводу-виробника, яка виконує функцію захисного елементу, є складовою лічильника, лічильний механізм від`єднується від робочого корпусу шляхом виведення і зачіпів кріплення, роз`єднуються між собою калібровочні колеса, які приводять в дію прокручування тріб цифрових коліщат. В такому випадку не відбувається зміна показів в умовах використання природного газу, тобто не здійснюється облік спожитого газу. З рештою взагалі утворився безперешкодний доступ до цифрових коліщат лічильного механізму для зміни показів на власний розсуд. Відповідні дії не залишать будь-яких незворотних наслідків на елементах відлікового пристрою у вигляді подряпин, сколів тощо. Відповідна заміна пломби, на переконання позивача, вчинялася з метою викривлення даних обліку, інакших причин і не може бути. При цьому, заміну пломби вчинено свідомо, з метою приховання порушення, що вказує на використання газу з порушенням законодавства. Позивач просив суд врахувати, що Верховний Суд у справі №922/1790/18 у постанові від 12.06.2019 р. дійшов до висновку про те, що якщо в ході розгляду справи буде підтверджено саме факт вгручання в газовий лічильник, то ця обставина преюдиційно свідчить про викривлення даних обліку: «21. Встановлена попередніми судовими інстанціями фактична обставина про те, що відповідно до висновків експертизи, виявлено втручання в газовий лічильник, є свідченням того, що судами попередніх інстанцій при розгляді позову було встановлено факт викривлення обліку природного газу. 22. Вказане с свідченням необґрунтованості доводу касаційної скарги, щодо того, що суди попередніх інстанцій не встановили факту викривлення даних обліку природного газу». Також позивач просив суд звернути увагу на висновок Верховного Суду по справі №920/1047/20, який фактично узагальнюючий щодо справ даної категорії та аналогічних правовідносин. Так, у постанові від 23.11.2021 р. суд мотивував наступне: «Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону №329-VIII суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу, зокрема є: несанкціонований відбір природного газу; … зривання або пошкодження цілісності пломб, повірочного тавра, заглушок тощо, що впливає на безпеку постачання природного газу або результати вимірювання. Порушення цілісності захисного пломбу вального елементу призводить до викривлення даних обліку природного газу, що свідчить про встановлення факту викривлення даних обліку. Верховний Суд у постанові від 12.06.2019 р. у справі №922/1790/18 зазначив, що виявлене у акті експертизи втручання у газовий лічильник є свідченням встановлення факту викривлення даних обліку природного газу. Встановлене пошкодження цілісності пломбу вального матеріалу свідчить про споживання природного газу за комерційним вузлом обліку з порушенням законодавства, підтверджує несанкціонований відбір газу. Верховний Суд, проаналізувавши всі судові рішення даної категорії справ, правові висновки щодо застосування норм права, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 р. у справі №922/1573/18, дійшов висновку про те, що несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ шляхом пошкодження захисних елементів порушує захист лічильника від несанкціонованого втручання, свідчить про викривлення даних обліку. Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 93-95) просив суд врахувати, що особовий рахунок [NUMBER] оформлений на ім`я [PERSON] - власника житлового будинку [ADDRESS] , відтак, відповідач є неналежним відповідачем. Між відповідачем та AT «Дніпрогаз» не укладався договір та правовідносини юридично не існують, відтак, на переконання відповідача, звинувачення є необґрунтованими та такими, що підтверджують порушення з боку позивача. На переконання відповідача, позивач не надає жодного доказу того, що лічильник взагалі мав заводську пломбу та чи була вона передбачена виробником на час його випуску та встановлення , крім обов`язкової, особистої пломби, яку встановлює постачальник та за якою також повинен слідкувати із лічильником та його показниками. Є припущенням те, що комісія, яка проводила експертизу, факт відсутності заводської пломби кваліфікує (безальтернативно), як ознаки несанкціонованого втручання в роботу лічильника. Припущенням є твердження про несанкціоноване втручання при відсутності ознак такого втручання. Комісія, яка не в повному складі проводила експертизу навмисно, безпідставно не довела власного дослідження до висновку про втручання у цифровий механізм, саме з метою зниження показників витрат природнього газу. Аналізуючи показання лічильника з особистими розрахунками за спожитий газ, не вбачається несанкціонованого відбору газу, та тому нарахування необлікованих об`ємів газу є незаконним, розрахунок про нарахування необлікованого об`єму природнього газу не є підставою для стягнення з відповідача коштів; які він не винен сплачувати. Відповідач наполягає, що лічильник було демонтовано для заміни (можливо за строком його давності тощо), а не у зв`язку з виявленими порушення. Під час демонтажу то огляду лічильника акт про порушення не складався. Відповідачу не відомо чому у лічильнику замість пломби виробника встановлена начебто імітована заготовка. Первинні документи лічильника відповідач не надає навмисно. Відповідач навмисно використовує факт зовнішнього огляду та наполягає лише на факті відсутності пломби виробника; а не конкретного втручання та зміну викривлення показників в певний час. В актах порушення та експертизи не зазначено дослідження, з якого часу заводи виробники приладів газу почали встановлювати заводські пломби замість металевих заготовок. Невідомо ,чому робітники AT «Дніпрогаз» раніше не помічали таку заготовку, не задавались питанням чи є це порушенням, чи так воно повинно було бути. Встановлення факту викривлення даних обліку природного газу не виявлено, що також підтверджує, що несанкціонованого втручання в роботу лічильника не було. Позивач посилається на практику у цивільних справах даної категорії, але у зазначених справах інші обставини та інші правовідносини. Як зазначається відповідачем при зверненні до суду, за вказаною адресою він дійсно зареєстрований разом з іншими особами, але вони не є власниками житлового будинку [ADDRESS] . З огляду на те, що між AT «Днігрогаз» та з фактичними користувачами зовсім не укладався договір про споживання газу, то претензії щодо стану лічильника, стан якого вони не приймали та за збереження якого не відповідають. Реєстрація місця проживання - це право користування житлом, яке відрізняється від права володіння на підставі права власності. Відповідач не є власником будинку, відтак, не є офіційно користувачем природнього газу та між ним та АТ «Дніпрогаз» не існує договору, який дозволяє саме до [PERSON] мене звертатися з позовом про стягнення коштів та звинувачувати у будь яких порушеннях. У відзиві AT «Дніпрогаз» не заперечує, що при встановленні лічильника природнього газу документів про відповідальне зберігання та акту опломбування тощо, визначеному нормою порядку не складався. Закріплений у ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок фактичного користувача газу відповідач виконував в повному обсязі та лічильник демонтовано у тому вигляді, в якому його було встановлено. У механізм лічильника відповідач не втручався та контролер може підтвердити те, що механізм лічильника завжди був у такому стані. Як встановлено судом, місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 26.11.983 р. (а.с. 43). Позивач здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території м. Дніпро. Договірні відносини із споживачем узгоджено з урахуванням п. 2 гл. 1, п. 3.7 гл. 3 розд. УІ Кодексу ГРМ шляхом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) за фактом документального підтвердження споживання природного газу. На підставі довідки (а.с.с 16) судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , значиться особовий рахунок № [NUMBER] , який оформлений на ім`я [PERSON] (помер [INFO] ), особовий рахунок не переоформлений; опалювальна площа - 118,0 м2; газові прилади - двоконтурний опалювальний прилад, 4-конфорочна газова плати, обсяги спожитого природного газу обліковуються за побутовим газовим лічильником «Astratis» Gallus типорозміру G4, 2005 року випуску, заводський номер U01234053. У вказані довідці зазначається про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , за вказаною адресою (а.с. 16), а також про припинення 12.07.2019 р. газоспоживання шляхом встановлення запірного пристрою та пломби для проведення ремонтних робіт (а.с. 16). У довідці №070197, яка видана [PERSON] , 1961 р.н., для пред`явлення до АТ «Дніпрогаз» зазначений перелік наступних осіб: [PERSON] , 1939 р.н., мати, [PERSON] , 1967 р.н., дружина, [PERSON] , 1990 р.н., донька, [PERSON] , 1992 р.н., донька. Як встановлено судом на підставі даних про абонента [NUMBER] (а.с. 18), 27.06.2017 р. показання лічильника - 25573, 20.01.2018 р. - 26198,56, 18.10.2018 р. - 26917,36. 10.07.2019 за адресою [ADDRESS] , працівниками АТ «Дніпрогаз» було виявлено ознаки несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, що потребувало додаткового огляду (перевірки) шляхом проведення його експертизи. Лічильник був демонтований та доставлений для проведення експертизи, про що був складений акт №284 про виявлені порушення (а.с. 20 звор.), акт (протокол) №284 від 10.07.2019 р. про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи від 10.07.2019 р. (а.с. 20). 10.07.2019 р. акт про виявлені порушення №284 був складений у присутності споживача. 16.07.2019 р. комісією АТ «Дніпрогаз» з проведення експертизи побутового газового лічильника встановлено, що наявна у пломбу вальному отворі імітована заготовка пломби не є пломбою заводу - виробника, що була встановлена на час випуску лічильника та яку демонтовано, в результаті чого утворився вільний доступ до лічильного механізму та забезпечило здійснення безоблікового використання природного газу, що має наслідком викривлення даних обліку та відбувається споживання з порушенням законодавства, про що складений акт №284 експертизи побутового лічильника газу від 16.07.2019 р. (а.с. 21). 16.07.2022 р. був складений акт про порушення №121: пломба заводу виробника не відповідає зразкам заводу виробника, із вказаним актом був ознайомлений [PERSON] (а.с. 29). 22.07.2019 р. відбулося засідання комісії з розгляду актів про порушення, на якому комісія вирішила задовольнити акт про порушення №121, що підтверджується відповідним протоколом комісії (а.с. 30). Вказаний протокол складений за фактом використання природного газу побутовим споживачем у випадку несанкціонованого втручання в роботу лічильника з боку [PERSON] , [ADDRESS] . 22.07.2021 р. був складений акт-розрахунок №1463 про нарахування [PERSON] за умовами Кодексу ГРМ необлікованого об`єму природного газу за період з 12.01.2019 р. по 30.06.2019 р. в розмірі 4 580,45 м? на суму 46 844,66 грн. (а.с. 31 - 32). 16.08.2019 р. на адресу відповідача був надісланий лист про необхідність сплати 46 844,66 грн. (а.с. 33-34). Збитки в зазначеному вище розмірі відповідачем не відшкодовані. Як встановлено судом на підставі свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 19). У провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння (справа №199/3588/22 (2/199/1734/22), провадження по якій відкрито 24.06.2022 р. (а.с. 113). Як встановлено судом на підставі позовної заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка складається з частини домоволодіння [ADDRESS] . Вказане домоволодіння було побудовано під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Втім, [PERSON] постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. оскільки нею не надані документи на підтвердження родинних відносин із померлим та його синами, зокрема, через плутанину в даті народження померлого (а.с. 114-116). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 138 та 138 звор.). Відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ін. осіб за адресою: [ADDRESS] , містяться також в домовій книзі (а.с. 121-126). Як встановлено судом на підставі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 127), яка винесена державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. 02.06.2022 р., було відмовлено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с. 127). Відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу прізвище [PERSON] ) уклали шлюб 05.06.1960 р. (а.с. 137) . Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 17.12.1973 р. (а.с. 136 звор.). Судом на підставі свідоцтв про право особистої власності на будинок від 08.09.1987 р. встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності належить будинок [ADDRESS] (а.с. 139). Спірні правовідносини склалися із правовідносин по відшкодуванню збитків, завданих в результаті несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, що знайшло вираз зовні в порушенні цілісності пломби. Дослідив докази в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особовий рахунок - ідентифікатор, за яким здійснюється розрахунок за комунальні послуги між споживачем і обслуговуючою компанією. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] . При зверненні до суду позивач посилався на порушенні прав позивача з боку відповідача, як користувача послуг, які надаються АТ «Дніпрогаз». Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до статтей 529, 530 ЦК УРСР існує дві черги спадкоємців за законом: спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родичу. За ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Оскільки правовідносини зі спадкування після померлого [INFO] [PERSON] виникли до набрання чинності ЦК та тривають до цього часу, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень ст. 5 УК України необхідно виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, має бути встановлені час та підстави виникнення права власності, з`ясовано, чи належить майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про правонаступництво України" від 12.09.1991 № 1543-XII, Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України. Враховуючи наведене, суд при розгляді даної справи застосовує положення Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністерством комунального господарства Української РСР. Так, згідно п. 1 цієї Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пунктом 2 цієї Інструкції визначено, що об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Як встановлено судом на підставі відповідного свідоцтва (а.с. 139), право власності на будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Відтак, вказане нерухоме майно відноситься до спадкової маси після померлого власника ( [PERSON] ). Спадкоємцями померлого, як встановлено судом на підставі постанови нотаріуса від 02.06.2022 р. (а.с. 127), є [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) та [PERSON] (син), місце проживання яких зареєстровано за адресою спадкового будинку та які прийняли спадщину шляхом фактичного володіння спадковим майном. Суду не було надано копії спадкової справи після померлого [PERSON] , докази про наявність інших спадкоємців відсутні. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України). Відтак, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В силу ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач визначився із особою відповідача, який, на думку позивача, відповідатиме за його матеріально-правовою вимогою, зазначив відповідачем лише гр. [PERSON] (а.с. 1), не зважаючи на обізнаність з приводу смерті особи, на ім`я якої відкритий особовий рахунок, та відкриттям спадщини на належне спадкодавцю майно, за адресою якою виявлено порушення (несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу), та щодо кола спадкоємців. Клопотань про зупинення провадження у справі позивачем не було подано. За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Суду не було надано доказів на підтвердження розміру часток кожного зі спадкоємців у спадковому майні, що надало би змогу суду визначитися із відповідальністю гр. [PERSON] , оскільки за ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном). За ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених законом або договором. Присутність гр. [PERSON] під час складання акту про виявлені порушення 10.07.2019 р., акту про демонтаж лічильника від 10.07.2019 р., ознайомлення [PERSON] із актом експертизи лічильника від 16.07.2019 р. та актом про порушення №121 від 16.07.2019 р. за умови наявності доказів про належність майна декільком особам та про підстави виникнення права власності, не свідчить безумовно про порушення прав позивача саме з боку цієї особи [PERSON] . Позивач не посилався на приписи ЦК при зверненні до суду щодо Визначення іншого співвласника/інших співвласників майна є обов`язковим і це становить обов`язок позивача, який ним не виконаний в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На переконання суду позивач не виконав обов`язок доказування (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Випадки для збирання доказів судом в даній справі відсутні, тому наявні підстави для відмови в задоволенні позову повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed