Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 8\~000,00 Євро та 5\~000,00 доларів США за договором позики, оформленим розпискою від 24 листопада 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач надав відповідачу позику у казаній сумі, що підтверджується розпискою від 24.11.2015, яку відповідач написав власноручно. На вимогу позивача повернути заборгованість відповідач належним чином не зреагував, заборгованість не повернув. Ухвалою суду від 5 вересня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2015 року відповідачем одержано від позивача в борг грошові кошти в сумі 8\~000,00 Євро та 5\~000,00 доларів США готівкою. Наведена обставина підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки та сторонами не заперечується. 13 липня 2022 року позивач на адресу відповідача направив вимогу з проханням повернути кошти, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Таким чином, станом на час розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо повернення грошових коштів у розмірі 8\~000,00 Євро та 5\~000,00 доларів США не виконав, що стало причиною звернення до суду з позовною заявою. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що \~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми . Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 13 липня 2022 року позивач на адресу відповідача направив вимогу з проханням повернути кошти (а.с. 7-8). Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику у повному обсязі в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Таким чином, з відповідача за розпискою від 24.11.2015 слід стягнути заборгованість у розмірі 8\~000,00 Євро та 5\~000,00 доларів США. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір». У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Станом на 18.08.2022 (день подачі позову до суду) курс НБУ 36,5686 грн. за 1 долар США (36,5686*5000=182\~843,00 грн.), 37,1738 грн. за 1 Євро (37,1738*8000=297\~390,40грн.), всього: 480\~233,40 грн. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю, друга група, то з відповідача слід стягнути 4\~802,33 грн. судового збору в дохід державного бюджету.

Outcome: approved