Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві приватної власності належали: домоволодіння, розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] та на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 0,2936 га, з яких: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,044 га - для ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів. Земельна ділянка площею 0,0436 га (кадастровий номер 1223281500:03:004:0038), цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акту від 10 лютого 1995 року ДП Нв 001495, земельна ділянка площею 0,2500 га (кадастровий номер 1223281500:03:004:0039), цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акту від 10 лютого 1995 року ДП Нв 001495. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина у тому числі і на вищезазначене нерухоме майно. За життя, а саме 17 січня 2000 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шаульською Є.В., згідно з яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та все те, що належатиме їй на день смерті заповіла [PERSON] . Інші спадкоємці за заповітом, або спадкоємці за законом, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та які звернулись протягом установленого законом строку із заявою про прийняття спадщини - відсутні. З метою реалізації своїх спадкових прав, позивач звернулась до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , після чого нотаріусом заведено спадкову справу. 30 червня 2021 року позивачем отримано спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак, листом державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки: площею 0,0436 га (кадастровий номер 1223281500:03:004:0038) та площею 0,2500 га (кадастровий номер 1223281500:03:004:0039), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки до нотаріальної контори не представлено оригіналу правовстановлюючого документа про належність спадкодавцеві вищезазначеного нерухомого майна, а також відсутні відомості щодо реєстрації права власності за спадкодавцем на це майно. Позивач вказує, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Нв 001495 від 10 лютого 1995 року в архіві родини не зберігся, однак, документи, які отримала позивач від державних органів підтверджують право власності померлої на майно. Зазначені обставини перешкоджають позивачу у реалізації її спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим вона вимушена звернутись за судовим захистом. Ухвалою судді від 28 червня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, витребувано докази - спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] . Докази отримано 11 липня 2022 року. Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Долучено докази у справі, надані позивачем. Позивач до суду не з`явилась, надавши заяву, у якій підтримала позов та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Подав заяву, у якій просив вирішити справу на розсуд суду та позов розглянути у відсутність представника. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, згідно з поданою заявою просив розглянути справу у відсутність представника. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є онукою [PERSON] , про що вказано в рішенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 25 січня 2021 року у справі № 212/8058/20 /а.с.42-43/. [PERSON] на підставі дублікату договору дарування, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 31 жовтня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №3501, на праві приватної власності належало домоволодіння, розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] /а.с.44/. Рішенням XV сесії XXI скликання ради Вільненської сільської Ради народних депутатів від 02 квітня 1994 року передано безкоштовно в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва житлового будинку та 005 га в постійне користування /а.с.60/. Як вбачається із засвідченої копії Державного акту, отриманого позивачем від ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом від 06 серпня 2021 року за № С-218/0-0.105.1-24/0/370-21, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Нв 001495 від 10 лютого 1995 року, виданого на підставі рішення XV сесії XXI скликання ради Вільненської сільської Ради народних депутатів від 02 квітня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1495, [PERSON] на праві приватної власності надано земельну ділянку на території с.Вільне, Вільненської сільської ради загальною площею 0,2936 га, з яких: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,044 га - для ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів /а.с.10, 11/. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 грудня 2021 року № НВ-6316620242021 /а.с.12-14/, земельна ділянка площею 0,0436 га (кадастровий номер 1223281500:03:004:0038), цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акту від 10 лютого 1995 року ДП Нв 001495. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2300002432022 від 04 січня 2022 року /а.с.15-17/, земельна ділянка площею 0,2500 га (кадастровий номер 1223281500:03:004:0039), цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акту від 10 лютого 1995 року ДП Нв 001495. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 13 квітня 2020 року /а.с.19/. З отриманої на запит суду копії спадкової справи вбачається, що: - за життя, 17 січня 2000 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шаульською Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-89, згідно з яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та все те, що належатиме їй на день смерті заповіла [PERSON] /а.с.40, зворот/; - 07 травня 2020 року позивач звернулась до відповідних уповноважених органів із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом подання заяви приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу /а.с.36/; - 07 травня 2020 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області заведено спадкову справу після смерті [PERSON] /а.с.39/; - на момент смерті за місцем проживання та реєстрації [PERSON] - квартира [ADDRESS] інших осіб не зареєстровано, про що в/о старости Гвардійського старостинського округу видано довідку від 23 червня 2020 року № 441 /а.с.39, зворот/; - відсутні інші спадкоємці за заповітом, або спадкоємці за законом, які мають право на обов`язкову частку у спадщині протягом установленого законом строку із заявою про прийняття спадщини; - 20 червня 2021 року позивач звернулася із заявою до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] /а.с.46/; - з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 червня 2022 року № 303071656 та № 303071519 вбачається, що право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 1223281500:03:004:0038 та 1223281500:03:004:0039 не зареєстровано /а.с.47/; - листом державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року № 531/02-14 позивача повідомлено, зокрема, що відомості про реєстрацію прав власності на земельні ділянки із кадастровими номерами 1223281500:03:004:0039 та 1223281500:03:004:0038 за спадкодавцем відсутні та спадкоємцем не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину /а.с.54/; - 30 червня 2021 року позивач звернулася із заявою до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру в [ADDRESS] та грошові внески /а.с.41/; - 30 червня 2021 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , відповідно до яких [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] /а.с.44/; грошових внесків з належними до них відсотками, індексаціями та компенсаціями за відповідними рахунками /а.с.45/; квартири [ADDRESS] /а.с.44, зворот/. Таким чином, вбачається наявність спору з приводу права позивача на спадкування належного спадкоємцю за життя майна, щодо якого відсутні оригінали правовстановлюючого документу та реєстрація, відповідно до законодавства, діючого на час відкриття спадщини. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з такого. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом з тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Згідно з положеннями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, оскільки відмова нотаріуса не дає можливості позивачу реалізувати її спадкові права, однак наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується: факт набуття [PERSON] за життя права власності на спірні земельні ділянки, на що вказує Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП Нв 001495 від 10 лютого 1995 року, засвідчена копія якого отримана позивачем з органів ГУ ДГК; факт того, що право власності на спірне майно зареєстроване в Державному земельному кадастрі з отриманням вказаними земельними ділянками кадастрового номеру; факт відсутності реєстрації права власності на спірне майно за спадкодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень на момент звернення до нотаріуса; відсутність інших спадкоємців, окрім позивача, - позивач, як спадкоємець за заповітом має право на отримання спадкового майна у власність. Внаслідок вказаного, позовна заява є обґрунтованою, належні та допустимі докази, подані в її обґрунтування підтверджують викладені в заяві обставини та у своїй сукупності вказують на наявність підстав для її задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved