Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

30 серпня 2022 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої зазначено, що 7 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем в м. Іксія Італійської Республіки було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану міської ради міста Іскія, що підтверджується Витягом з Реєстру Актів про шлюб, актовий запис №11. Вказаний витяг легалізований, перекладений українською мовою, підпис перекладача засвідчено, згідно апостилю від 10 жовтня 2011 року та зареєстрований у реєстрі за №570/4/1-3009 консулом Генерального консульства України в Неаполі Л.Домарецьким. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відносини між позивачем та відповідачем безповоротно зіпсувалися, подальше проживання однією сім`єю є неможливим. Причиною було те, що відповідач залишив її та дітей, у важкий період часу, проживає окремо від них, має стосунки з іншою жінкою. Позивач переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки втрачено почуття любові та поваги. Ухвалою суду від 5 вересня 2022 року, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 8 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а 9 вересня 2022 року на електронну адресу суду заява про доручення доказів проживання дітей з позивачем. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 27 вересня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження. Розгляд справи призначено на 09:00 17 листопада 2022 року. 4 жовтня 2022 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Зі змісту відзиву убачається, що відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, оскільки втрачено взаєморозуміння, почуття, у них різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства, при цьому заперечує щодо обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позову, вважаючи їх неправдивими та не підтвердженими доказами. У відзиві зазначено, що подружжя спільно прийняли рішення про розірвання шлюбу, проте через воєнний стан в країні, не встигли подати до суду спільну заяву. 17 листопада 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання, призначене на 17 листопада 2022 року, сторони не з`явилися, при цьому, вирішуючи питання про можливість розгляду справи у їх відсутності, суд враховує наявність у матеріалах справи заяв представників сторін. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. \~ \~ \~ \~ [PERSON] та [PERSON] з 7 жовтня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Витягом з Реєстру Актів про шлюб, актовий запис №11, який легалізований, перекладений українською мовою, підпис перекладача засвідчено, згідно апостилю від 10 жовтня 2011 року та зареєстрований у реєстрі за №570/4/1-3009 консулом Генерального консульства України в Неаполі Л.Домарецьким. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року № 2709-IV, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» № 52/5 від 18 жовтня 2000 року. Так, відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 2 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року (набрання чинності для України міжнародного договору станом на 22 грудня 2003 року), до якої приєдналась Україна за Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ (набрав чинності станом на 25 лютого 2002 року), кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Держава Італія є учасницею Конвенції. \~ \~ \~ \~ Під час шлюбу, у [PERSON] та [PERSON] народилися спільні дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З урахуванням доводів позивача та аргументів відповідача, судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинено, втрачено взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до статей 9, 26 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене,\~суд вважає,\~що шлюб,\~укладений між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~підлягає розірванню,\~оскільки подальше\~спільне життя\~подружжя і\~збереження шлюбу\~неможливе та\~суперечитиме їхнім\~інтересам. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, а також сплаченого нею судового збору, суд дійшов такого. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У відзиві представника відповідача на позовну заяву відсутні заперечення щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, частини восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу до позовної заяви додано Договір про надання правової допомоги від 15 серпня 2022 року, укладений між адвокатом Семенюк Л.В. та позивачем [PERSON] з детальним описом робіт, Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги від 15 серпня 2022 року акт виконання робіт/наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги від 15 серпня 2022 року, яким засвідчили, що оплата за послуги, визначені договором на дату підписання цього акту здійснена клієнтом в повному обсязі, вартість робіт по договору згідно акту становить 1500 гривень, а також квитанцію №TS213107 від 25 серпня 2022 року, відповідно до якої [PERSON] сплатила на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 гривень згідно договору про надання правової допомоги. Враховуючи вищевказане, у суду є усі наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 гривень. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved