Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивачка звернулась до Яготинського районного суду Київської області з даним позовом, в якому просила визнати особистою приватною власністю земельну ділянку площею 0,1 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3225510100:09:025:0049, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що 15 травня 2010 року між сторонами був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 44. У вказаному шлюбі мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . На даний час стосунки між сторонами, як подружжя, фактично припинено, про що подана позовна заява до Яготинського районного суду Київської області про розірвання шлюбу (справа № 382/519/22). В період шлюбу позивачкою, [PERSON] 04 листопада 2013 року придбана земельна ділянка площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3225510100:09:025:0049, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчено 04 листопада 2013 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області, Овчаренко І. Ж., за реєстровим № 2629 на ім`я позивачки. Право власності зареєстровано 04.11.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором: Овчаренко І. Ж., приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області, номер запису про право власності: 3224434. Розрахунок за вказану земельну ділянку в сумі 22 000 грн,здійснювався за особисті кошти позивачки (заощадження), що належали останній особисто. Позивачка вважає, що придбана земельна ділянка, є її особистою власністю. Це обумовлено тим, що до укладання шлюбу позивачка мала власні заощадження (грошові кошти) внаслідок її трудової діяльності починаючи з 2003 року у відділі сервісного обслуговування пасажирів на залізничному транспорті ДП «Укрзалізниця» на посаді адміністратора (площа Вокзальна, 1, м. Київ, 01032), за рахунок яких було придбано вказану земельну ділянку. З причин зайнятості та перебування в іншій місцевості продавця даної земельної ділянки, [PERSON] не мала можливості нотаріально оформити договір купівлі-продажу до часу укладання шлюбу з відповідачем. Про дані обставини було відомо відповідачу. Тож позивачка вважає, що хоча спірне майно і було придбано у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, але за її особисті кошти, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є її особистою приватною власністю. Крім цього, позивачка має бажання відчужити земельну ділянку своєму синові, в той час, нотаріус вимагає особисту присутність іншого з подружжя (відповідача) або нотаріальну завірену заяву від останнього про дозвіл відчуження вказаної земельної ділянки. 08.05.2022 відповідачу наручно надано пропозицію щодо особистого запрошення до нотаріуса або надання нотаріально завіреної заяви про дозвіл на укладання договору, але до подання позовної заяви позивачки з боку відповідача не було здійснено жодних дій. Оскільки позивачка вважає, що вищевказана земельна ділянка є її особистою власністю та бажає розпоряджатися своїм майном без згоди колишнього чоловіка відповідача, вона вирішила подати вищевказану позовну заяву до Яготинського районного суду Київської області про захист своїх майнових прав. Ухвалою від 22.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову, згідно з якою повністю визнає заявлені вимоги і не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Просив розгляд справи провести у його відсутності. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Під час розгляду справи судом встановлено, що 15 травня 2010 року між позивачкою і відповідачем укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 44. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2013 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3225510100:09:025:0049, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3225510100:09:025:0049, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 08.05.2022 відповідачу наручно надано пропозицію щодо особистого запрошення до нотаріуса або надання нотаріально завіреної заяви про дозвіл на укладання договору, але до подання позовної заяви позивачки з боку відповідача не було здійснено жодних дій, що підтверджується пропозицією щодо досудового врегулювання спору. Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 14.07.2022 року у справі № 382/519/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з цим, п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Натомість, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Стаття 49 ЦПК України визначає що сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Стаття 76 ЦПК України передбачає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки відповідач [PERSON] в своїй заяві визнав заявлені [PERSON] позовні вимоги, тим самим не заперечував факту придбання позивачкою земельної ділянки під час шлюбу за кошти, які належали їй особисто. Таким чином суд вважає доведеним факт набуття спірного майна за особисті кошти позивачки та відповідно розповсюдження на таке майно режиму особистої приватної власності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved