Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

У вересні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути на свою користь з відповідача заподіяні внаслідок залиття її квартири [ADDRESS] (далі за текстом - Квартира) майнові збитки в сумі 28071,80 грн, 10000 грн відшкодування моральної шкоди та витрати на проведення експертного дослідження в сумі 1500 грн. На обґрунтування вимог посилалась на те, що їй на праві власності належить Квартира, яка двічі 01.04.2021 та 27.05.2021 була залита водою. Комісією в складі керуючого ОСББ «ЖБК-1» були складені акти огляду Квартири, якими встановлено, що причиною залиття квартири є проведення ремонтних робіт водопровідних труб у квартирі №82 , власником якої є [PERSON] , відповідач по справі. Внаслідок залиття Квартири їй було спричинено матеріальну та моральну шкоду, яку просила відшкодувати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що акти ОСББ «ЖБК-1» не відповідають встановленій формі, в них лише зафіксовано факт огляду квартири позивачки, його квартира не оглядалась, причина залиття не встановлена. Крім того, позивач не довела, що саме неправомірними діями відповідача їй завдано майнової та моральної шкоди. Також відповідач зазначив, що у своїй квартирі, яка знаходиться на третьому поверсі, навесні 2021 року він робив ремонт, під час якого прорвало водопровідну трубу, внаслідок чого на початку квітня справді була затоплена квартира позивачки. Остання запросила своїх працівників, які визначили обсяг і вартість ремонтних робіт, з якими погодився і в присутності [PERSON] розрахувався із ними, тобто завдану шкоду, внаслідок затоплення, він позивачці відшкодував повністю. Про друге затоплення, яке зі слів [PERSON] відбулося 27.05., дізнався після її звернення до суду з даним позовом, однак своєї вини в ньому не визнає. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є власником двокімнатної Квартири, в якій у квітні та травні 2021 року відбулося затоплення (зокрема затоплені стелі у ванній кімнаті, кухні та коридорі), що завдало позивачці майнової шкоди в розмірі 28071 грн., яка підтверджується висновком фізичної особи підприємця [PERSON] (суб`єкта оціночної діяльності) від 14.07.2021. Двома поверхами вище над квартирою [PERSON] розташована квартира [ADDRESS] ), що належить на праві власності [PERSON] . Позивачка вважає, що причиною залиття її квартири стало проведення відповідачем ремонтних робіт водопровідних труб у власній кватирі, на підтвердження чого надала суду акти від 01.04.2021 та 27.05.2021 комісії у складі: керуючого ОСББ "ЖБК-1" [PERSON], слюсаря-сантехніка [PERSON] та [PERSON] за результатами огляду пошкоджень у приміщенні Квартири останньої. Виходячи із вказаних актів, у Квартирі затоплені стеля у ванній кімнаті, двері, підлога, частково стеля в кухні та в коридорі, внаслідок проведення ремонтних робіт водопровідних труб у кватирі №82 , власником якої є [PERSON] , відповідач у справі. При здійсненні дослідження Квартири на предмет майнової шкоди, завданої її залиттям, від 14.07.2021 суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] виявила пошкодження стелі та підлоги в ванній кімнаті; частково стелі в кухні та коридорі; в кімнатах на стінах та підлозі виступила цвіль; в житлі стоїть запах цвілі та сирості. В заперечення заявлених позовних вимог, за клопотанням відповідача, судом були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] пояснив суду, що на початку квітня 2021 року був запрошений для огляду квартири позивачки, яка була затоплена, та визначення обсягу ремонтних робіт. Він оглядав Квартиру разом з іншим робітником в присутності власниці і пам`ятає, що в ній був у незначній кількості затоплений лише туалет та ванна кімната. Причину залиття не знає і не встановлював. По закінченню місяця (коли все підсохло) провели ремонт ванної кімнати та туалету, зокрема замінили там вагонку, після чого з ними розрахувався [PERSON] , заплативши приблизно 5000 грн. Свідок [PERSON] , інший робітник, що здійснював ремонтні роботи в Квартирі [PERSON] , дав суду покази, аналогічні показам свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] , донька відповідача, пояснила суду в режимі відеоконференції, що 01.04.2021 внаслідок проведених ремонтних робіт у квартирі батька (по [ADDRESS] ), прорвало водопровідну трубу, в результаті чого була затоплена квартира позивачки. Цього ж дня разом із [PERSON] її квартиру та домовились, що за їх кошт будуть проведені ремонтні роботи, оскільки вона відмовилась отримати грошове відшкодування. Були запрошені працівники за рекомендацією самої позивачки, які визначили обсяг і вартість ремонтних робіт, та в подальшому, після того, як квартира підсохла, все зробили, за що з ними вона розрахувалась та її батько. Про будь-які інші затопленні квартири [PERSON] нічого не знає, акти в їх присутності не складались, квартира батька не оглядалась. Відповідно до ст.179 ЖК користування.. квартирами.. приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом №76 Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 (далі за текстом - Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення, та з`ясування питання, чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир, або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма цього акта встановлена в додатку 4 до Правил. Суд критично оцінює надані позивачкою акти, оскільки, як відомо з їх змісту, комісія провела огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивачки. Вони не містять відомостей щодо характеру залиття та його причини, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші необхідні відомості, які слід зазначити при складанні таких видів документів. При цьому, відповідач не був присутній під час складання жодного з актів. Комісія не оглянула квартири, розташовані поверхом вище, зокрема на другому поверсі, та квартиру [PERSON] , з якої, на думку позивачки, відбулося залиття її Квартири. Окрім того, комісія не встановила особу, з вини якої сталося залиття Квартири, та його причину, із зазначенням місця протікання. Щодо висновку експертного дослідження від 12.07.2021, то варто зазначити наступне. Його дослідницька та заключна частина не містить беззаперечних тверджень на підтвердження того, що майнову шкоду [PERSON] завдано саме внаслідок залиття належного їй приміщення з вини відповідача. Суб`єктом оціночної діяльності взагалі не встановлено протиправність дій та причинно-наслідковий зв`язок між залиттям і діями [PERSON] . Принагідно зазначити, що у тексті вказаного звіту мова взагалі йдеться про дві квартири: позивачки та іншу, розташовану у м. Житомирі. Ні зазначеним висновком, а ні актами, складеними ОСББ "ЖБК-1", не встановлено, що друге залиття сталось з квартири відповідача. З огляду на зазначене акти складені з порушенням вимог пункту 2.3.6. Правил, тому вони не можуть бути належними і допустимими доказами заподіяння відповідачем майнової шкоди. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Тягар доказування обставин, покладених в основу позовних вимог, покладається на позивача, який і має довести обґрунтованість заявлених вимог. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] посилалася на те, що вона, як власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої їй майнової та моральної шкоди і саме відповідач має нести таку відповідальність. Надаючи оцінку таким доводам позивачки, суд зазначає, що захист права власності - це сукупність правових засобів, які застосовуються в зв`язку з порушенням права власності і які направлені на відновлення та захист майнових інтересів їх володарів. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних цивільних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних ним доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за цієї умови відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Позивач, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В судовому засіданні представником позивачки не було доведено, що саме винними діями відповідача їй завдано шкоди. Відповідно до презумпції вини особи, яка завдала шкоди (стаття 1166 ЦК України), не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, що у повній мірі було зроблено в судовому засіданні [PERSON] та його адвокатом. Докази та обставини, ні які посилаються позивачка та їїпредставник, не свідчать про протиправність будь-яких дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його поведінкою та шкодою, що призвело до описаних у позовній заяві майнових збитків. Заявлена позивачкою абстрактна можливість другого затоплення її Квартири саме відповідачем нічим не підтверджена. Суд погоджується з доводами відповідача про відсутність доказів, що залиття Квартири відбулося саме через його винні недбалі дії, що дає підстави для висновку про відсутність складу правопорушення, яке може бути підставою для задоволення позову. Підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди також відсутні, оскільки вони є похідними від первісних вимог. Резюмуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed