Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . У вказаному помешканні зареєстрована позивач, її донька. Остання, не проживає в житловому приміщені більше одного року, не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку. Зазначає, що реєстрація відповідача у її житловому будинку, позбавляє її права на вільне розпорядження майном. Посилаючись на наведене, просить суд, визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 09.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. У визначений ухвалою строк відзиву від відповідача до суду не надходило. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Щодо ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2013 (а.с. 06). З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , випливає, що відповідач [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 23.07.2018 (а.с.15-17). За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації - 23.07.2018 (а.с.19). Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується довідкою ГУНП у Волинській області Луцького районного управління поліції від 14.11.2022 № 36786/50/04-22. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в будинку позивача, однак спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин відсутності понад рік, наявність між нею і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved