Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації. Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, тим, що він є власником земельної ділянки, площею 6.250 га, кадастровий номер 1225485500:01:005:0462 розташованої на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, відповідно до державного акту серія ІІІ-ДП №072385, виданого 15 березня 2001 року на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Мирівської сільської ради від 17 травня 2000 року. Позивач зазначає, що 07 вересня 2011 року, ним було видано довіреність №1444, якою він надав право представляти його інтереси з питань одержання Державного акту на належну йому земельну ділянку - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 08 грудня 2020 року дія даної довіреності була припинена, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. 15 грудня 2020 року позивач зазначає, що склав заповіт, яким заповів [PERSON] належну йому земельну ділянку, площею 6.250 га, розташовану на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Позивач також зазначає, що також 25 листопада 2020 року ним було видано на ім`я [PERSON] довіреність на представництво його інтересів та розпорядження земельною ділянкою. 26.11.2020 р. [PERSON] замовила технічну документацію на земельну ділянку, а 03 грудня 2020 року отримала Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Дізнавшись про вказані обставини, [PERSON] , діючи від його імені, користуючись вже припиненою довіреністю №1444 від 07 вересня 2011 року, уклав з орендарем ФОП [PERSON] , датований 20.11.2020 р., договір оренди земельної ділянки площею 6.250 га (кадастровий номер 1225485500:01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Вказаний договір було укладено строком на 49 років. При цьому, станом на 20.11.2020 р. був відсутній кадастровий номер земельної ділянки, і він не був зазначений у договорі. Оскільки вказаний договір оренди землі без кадастрового номеру був недійсним, [PERSON] 28 листопада 2020 року звернувся за одержанням кадастрового номеру і одержав його 03 грудня 2020 року, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Право оренди даної земельної ділянки, площею 6.250 га (кадастровий номер 1225485500:01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, за договором оренди від 20 листопада 2020 року було зареєстровано 09 грудня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з вказаного реєстру №236167225 від 09 грудня 2020 року. Позивач вважає, що договір оренди землі від 20 листопада 2020 року, без кадастрового номеру, є недійсним, оскільки [PERSON] звернувся за одержанням кадастрового номеру 28 листопада 2020 року та отримав його тільки 03 грудня 2020 року, а сам договір оренди був складений та зареєстрований в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно вже після відкликання ним довіреності. Крім того, договір оренди не містить суттєвих умов договору - кадастрового номеру земельної ділянки, у той час, коли акт прийому-передачі від 20 листопада 2020 року містить кадастровий номер земельної ділянки, що підтверджує штучність оспорюваного правочину, оскільки на 20 листопада 2020 року кадастровий номер земельній ділянці ще присвоєний не був. Крім того, оспорюваний договір оренди земельної ділянки містить перелік додатків до нього ("Прикінцеві положення"), серед яких відсутній такий додаток, як акт прийому-передачі земельної ділянки, а також відомостей про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. Натомість, акт прийому-передачі у правому куті першої сторінки містить позначку про те, що цей акт є додатком до договору оренди "зе від 20 листопада 202", що додатково свідчить про штучність укладеного договору оренди 20 числом листопада 2020 року. Також є суттєвою та обставина, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була замовлена від імені [PERSON] тільки 26.11.2020 року на підставі договору, укладеного від імені [PERSON] , а витяг з Державного земельного кадастру було видано на підставі заяви [PERSON] від 03.12.2020 року №ЗВ9713665302020, що ще раз підтверджує про відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, який був зазначений у акті прийому-передачі земельної ділянки, який є додатком до договору оренди та який датований 20 листопада 2020 року. Ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що відомостями про земельну ділянку, що вносяться до Державного реєстру прав, є відомості про її кадастровий номер. Позивач зазначає, що договір оренди був підписаний сторонами після того, як ним була відкликана довіреність, що підтверджується відсутністю кадастрового номеру, який на момент укладення договору між представником [PERSON] - [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] був відсутній. Короткий зміст відзиву на позов (а.с.51-53) Представник відповідача заперечує проти позову мотивуючи наступним: [PERSON] 07.09.2011 отримав від [PERSON] довіреність на користування його земельною ділянкою. На основі довіреності 20.11.2020 [PERSON] уклав договір оренди землі з [PERSON] про оренду цієї земельної ділянки. Відповідно речове право (право оренди земельної ділянки) по зазначеному договору було зареєстровано державним реєстратором 09.12.2020 (номер запису про інше речове право 39611171). Але зазначену довіреність було відкликано [PERSON] 08.12.2020. В порушення вимог зазначених у ч.2,3 ст. 249 ЦК України [PERSON] не було повідомлено [PERSON] про скасування довіреності. Відповідачу у справі [PERSON] про скасування довіреності стало відомо лише 16.03.2020, коли отримав від суду позовну заяву з доданими матеріалами. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Вказаний обов`язок вона може виконати самостійно або доручити його виконання іншій особі, зокрема, нотаріусу, який скасував довіреність. Така можливість передбачена, зокрема, Главою 4 вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, відповідно до якого повідомлення осіб про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом за правилами п.6.4 цієї Глави (шляхом повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви). Відповідно до ч. 3 ст. 249 ЦК України права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася. Матеріали справи не містять відомостей про те, що [PERSON] самостійно повідомляв повірену особу [PERSON] про скасування довіреності. Тому представник відповідача просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Аргументи учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги зазначені у позовній заяві, та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує в повному обсязі. Третя особа , [PERSON] , належним чином повідомлений про слухання справи, заяв чи клопотань не надав, виконавчий комітет Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області повідомив суд, що державний реєстратор Сучкова Тетяна Федорівна, звільнена з займаної посади 22.03.2021 року. На підставі викладеного , суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб. Фактичні обставини справи , встановлені судом. Судом встановлено наступне: відповідно до копії Державного Акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 6.250 га, кадастровий номер 1225485500:01:005:0462 розташованої на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, відповідно до державного акту серія ІІІ-ДП №072385, виданого 15 березня 2001 року на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Мирівської сільської ради від 17 травня 2000 року (а.с.15). 07 вересня 2011 року, позивачем було видано довіреність №1444, якою він надав право представляти його інтереси з питань одержання Державного акту на належну йому земельну ділянку - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка була припинена 08 грудня 2020 року, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с.16). 20.11.2020 р., [PERSON] , діючи від імені позивача, уклав з орендарем ФОП [PERSON] , договір оренди земельної ділянки площею 6.250 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Вказаний договір було укладено строком на 49 років.(а.с.9-13). Право оренди даної земельної ділянки, площею 6.250 га (кадастровий номер 1225485500:01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, за договором оренди від 20 листопада 2020 року було зареєстровано 09 грудня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з вказаного реєстру №236167225 від 09 грудня 2020 року (а.с.18). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, дата державної реєстрації земельної ділянки 03.12.2020 року з присвоєнням їй кадастрового номеру 1225485500:01:005:0462. (а.с.19-20). 2. Мотивувальна частина Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов належить задоволенню з наступних підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Акти та закони які регулюють цивільні правовідносини приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України. Відповідно, до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та моральним засадам суспільства, до положень ч. 3 ст. 203 ЦК України правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа не може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно ст.15. даного Закону (на момент укладення спірного договору) визначає істотні умови договору оренди землі, однією з яких є - об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки). Відповідно [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6.250 га, кадастровий номер 1225485500:01:005:0462 розташованої на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Зазначена земельна ділянка була 20.11.2020 р., передана довіреною особою позивача [PERSON] в оренду ФОП [PERSON] , на підставі договору оренди земельної ділянки площею 6.250 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років. Відповідно у договорі оренди земельної ділянки кадастровий номер не вказано, даний номер вказано тільки у Акті прийому - передачі об`єкта оренди земельної ділянки (а.с.14). На день укладення вищевказаного договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер земельній ділянці присвоєно не було. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер 1225485500:01:005:0462 земельній ділянці, що належить позивачу було присвоєно лише 03.12.2020 року. (а.с.19-20). Відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду землі" об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. А отже, Договір оренди земельної ділянки від 20.11.2020 р., укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] є недійсним. Щодо судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved