Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 16 квітня 2010 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 48. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає та перебуває на його утриманні. За час спільного проживання вони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки та непорозуміння, почуття між ними охололи. Шлюбні відносини між ними носять формальний характер, з грудня 2021 року проживають окремо. Подальше спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, оскільки спільне життя у сторін не склалось, в силу несумісності характерів, спільного господарства не ведуть. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним. В судове засідання позивач [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 16 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 48. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання сторони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки та непорозуміння, почуття між ними охололи. Шлюбні відносини носять формальний характер, з грудня 2021 року проживають окремо. Подальше спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, оскільки спільне життя у сторін не склалось, в силу несумісності характерів, спільного господарства не ведуть. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитини залишити проживати з батьком. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved