Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 26.01.2022 року через мобільний застосунок «Монобанк» дізнався про обмеження рахунків у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № 68365990 щодо примусового стягнення з нього судових витрат в розмірі 3 831,47 грн. за виконавчим листом № 202/4391/16-ц. Позивач вважає дії відповідача щодо арешту його рахунків незаконними, оскільки рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 202/4391/16-ц, на його думку є помилковим та таким, що не може бути виконаним, а дії виконавця - незаконними. 27.01.2022, 28.01.2022, 11.02.2022 позивач звертався до відповідача із клопотаннями щодо зняття арешту з грошових коштів. Відповідями відповідача від 09.02.2022 року за вих № 6663 та від 15.02.2022 року за вих. № 7593 було проінформовано позивача про відмову у задоволенні заявлених позивачем клопотань, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати діяльність начальника Індустріального ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півня С.В. протиправною; зобов`язати Індустріальний ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до з`ясування обставин та остаточного вирішення, як має стягуватись судовий збір з особи, яка звільнена від сплати судового збору, зупинити виконання виконавчого провадження № 68365990 та зняти арешт з рахунків [PERSON] ; з метою компенсації нанесеної моральної шкоди - вибачитись перед [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2022, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Бориченко Н.В. Ухвалою суду від 22.02.2022 позовна заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 18.03.2022 справа призначена слухання в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.06.2022 відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] . Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 скасовано та провадження у справі закрито. 27.07.2022 до апеляційного суду надійшла заява [PERSON] в якій він просив направити вказану справу для продовження розгляду до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 справу для продовження розгляду направлена до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.08.2022 справа направлена до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.09.2022 справа передана за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2022, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 08.09.2022 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. В судове засідання сторони не з`явилися про слухання справи повідомлені належним чином. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 26.01.2022 року перебуває виконавче провадження № 68365990 по виконанню виконавчого листа № 202/4391/16 від 28.12.2021 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АЛКЕН» судових витрат в сумі 3 831,47 грн. 26.01.2022 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника та накладено арешт на кошти боржника в сумі 4 514,62 грн., з яких: 3 831,47 грн. - основна сума заборгованості по виконавчому листу (судовий збір); 383,15 грн. - виконавчий збір; 300,00 грн. - витрати на організацію та проведення виконавчих дій. 27.01.2022 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням, у якому просив\~\~державного виконавця звернутися до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990, а до винесення ухвали суду про розподіл судових витрат відстрочити виконання рішення. 28.01.2022 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням, у якому повторно просив\~\~державного виконавця звернутися до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990, та зняти арешт з грошових коштів позивача. Листом від 09.02.2022 року за вих. № 6663 начальником відділу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надано відповідь на клопотання позивача від 27.01.2022 року та від 28.01.2022 року та проінформовано останнього, що у виконавця відсутні передбачені законом підстави для відстрочки виконання рішення, натомість позивач має право звернутися із відповідним клопотанням до суду. З приводу роз`яснення судового рішення повідомлено позивача, що резолютивна частина судового рішення та зміст виконавчого документа виконавцю зрозумілі та роз`яснення не потребують. У відповіді також зазначено, що наразі відсутні підстави для зняття арешту з грошових коштів боржника. Отримавши лист від 09.02.2022 року за вих. № 6663, позивач повторно звернувся до відповідача із клопотанням про зняття арешту з його грошових коштів та просив останнього ініціювати звернення до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990. Листом від 15.02.2022 року за вих. № 7592 начальником відділу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надано відповідь на клопотання позивача та повідомлено останнього, що перевірка законності судового рішення не є правом чи обов`язком державного виконавця. Також у листі зазначається, що арешт накладено на грошові кошти в сумі 4 514,62 грн., тоді як коштами, що перевищують вказану суму, позивач має можливість безперешкодно користуватися. Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності дій Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо примусового виконання виконавчого листа № 202/4391/16 від 28.12.2021 року. Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII\~(далі - Закон №1404-VIII). Відповідно до\~ст. 1 Закону №1404-VIII\~виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим\~Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Частиною 1\~статті 5 Закону №1404-VIII\~примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим\~Законом\~випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються\~Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 3 Закону №1404-VIII\~примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених\~законом\~випадках на підставі судових рішень. У відповідності до ч. 1\~ст. 18 Закону №1404-VIII\~виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим\~Законом\~заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 26 Закону №1404-VIII\~встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у\~статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 року № 512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно і ч.ч. 1, 2\~ст. 12 Закону №1404-VIII\~виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Частинами 1, 2\~статті 56 Закону №1404-VIII\~встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Згідно з ч. 3\~ст. 56 Закону №1404-VIII\~арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Як встановлено судом, на виконанні у Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 68365990, відкрите 26.01.2022 року на підставі виконавчого листа № 202/4391/16-ц, виданого 28.12.2021 року, щодо виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2021 року у справі № 202/4391/16-ц в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АЛКЕН» судових витрат у розмірі 3 831,47 грн. Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження № 68365990 державним виконавцем 26.01.2022 року накладено арешт на грошові кошти позивача, наявні на його банківських рахунках, зокрема на суму 4 514,62 грн., з яких: 3 831,47 грн. - основна сума заборгованості по виконавчому листу (судовий збір); 383,15 грн. - виконавчий збір; 300,00 грн. - витрати на організацію та проведення виконавчих дій, що відповідає засаді співмірності заходів примусового виконання рішення обсягу вимог за рішенням, закріпленій у п.\~\~8 ч. 1\~ст. 2 Закону №1404-VIII. Частинами 1, 2\~статті 31 Закону №1404-VIII\~встановлено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту. Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить про те, що звернення до суду за роз`ясненням рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, є правом виконавця, а не його обов`язком. У свою чергу сторона виконавчого провадження не позбавлена права самостійно звернутися до суду із відповідною заявою. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не звернувся до суду за роз`ясненням резолютивної частини рішення та/або змісту виконавчого документу через відсутність необхідності у роз`ясненні, з огляду на що вимога позивача у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Суд критично оцінює доводи позивача щодо розгляду Дніпровським апеляційним судом заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 202/4391/16-ц, адже позивач фактично підмінює поняття «роз`яснення рішення суду» та «винесення додаткового рішення». Вимагаючи суд винести додаткове рішення у справі № 202/4391/16-ц, позивач фактичною переслідую мету змінити рішення суду, винесене на його користь. Разом з тим, додаткове рішення суду - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання. Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ч. 1\~ст. 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2022 року розглянута заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 202/4391/16-ц, відповідно до якого відмовлено позивачу з задоволенні заяви. Однак дане рішення суду жодним чином не впливає на виконавче провадження № 68365990. З урахуванням вищевикладеного, вимога позивача про зупинення виконавчого провадження є безпідставною та необґрунтованою. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам\~закону\~або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як комплексний елемент виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою\~ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. У\~ст. 56 Конституції України\~та\~ст. 1174 ЦК України\~закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року\~(із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, тощо. Встановлення лише факту протиправності дій відповідача не є самостійною підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода, як предмет спору, підлягає самостійному, окремому, доказуванню, тягар якого у адміністративному судочинстві полягає на позивачеві. З огляду на вищевказані норми, єдиною необхідною і достатньою обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди державним органом є незаконні рішення, дії чи бездіяльність посадової або службової особи органу державної влади, в незалежності від наявності чи відсутності вини останньої. Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено доводи позивача про протиправність дій відповідача, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги позивача про компенсацію йому моральної шкоди, оскільки ця вимога є похідною від первинної та вирішення такого питання можливе лише у випадку встановлення протиправності дій відповідача. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Суд, з урахуванням зазначеного, проаналізувавши викладені норми Закону, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed