Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним цивільним позовом, який мотивує тим, що з 25 липня 1987 року по 10 лютого 2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, позивачем та відповідачем було набуто спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я відповідача. Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної власності між сторонами не досягнуто, то позивачка просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: [ADDRESS] ; поділити спільне сумісне майно, набуте в період шлюбу, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 10 травня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19 липня 2022 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року витребувано у Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області\~ інформацію стосовно зміни нумерації будинку з [ADDRESS] ; інформацію стосовно зміни назви бульвару Олександрійський на [ADDRESS] ; належним чином завірену копію рішення № 152 від 20 квітня 1993 року, згідно з пунктом 97 додатку №3 «Перереєстрація адресних номерів по бульвару Олександрійському м. Біла Церква Київська область», яка була виконана. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивачки направила заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4\~ ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 27 липня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, про що 25 липня 1987 року складено відповідний актовий запис №1018, що підтверджується копією повторного свідоцтва про обруження серії [NUMBER] від 04 серпня 1998 року /а.с. 10/. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 10 лютого 2005 року зроблено запис №89, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] \~ /а.с. 11/. В період шлюбу сторони придбали у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10 грудня 1990 року, посвідченим старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Моцно Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-7633/а.с. 12-13/ Як вбачається з листа Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №2573/01-07 від 14 листопада 2022 року на виконання ухвали суду від 18.10.2022 року, за інформацією Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради, як уповноваженого виконавчого органу міської ради з присвоєння адрес, нова нумерація 2-поверхового житлового будинку - [ADDRESS] , затвердженя рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 20 квітня 1993 року №152 «Про затвердження нумерації будинків у зв`язку з перейменуванням вулиць міста», згідно з додатком №3 «Перереєстрація адресних номерів по бульвару Олександрійському». Відповідно до п. 1.4 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 26 жовтня 1992 року за №395 «Про перейменування вулиць та площ міста», вулиця Радянська та бульвар Перемоги були перейменовані на [ADDRESS] . Згідно з пунктом 1 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 28 квітня 1995 року №111 «Про перейменування вулиціь», в ознаменування [ADDRESS] був перейменований на бульвар 50-річчя Перемоги, а згідно п. 1 додатку до рішенняБілоцерківської міської ради від 18 лютого 2016 року №81-07-VІІ «Про перейменування вулиціь та інших поіменованих об`єктів міста Біла Церква, бульвари 50- річчя Перемоги був перейменований на бульвар Олександрійський. Наведене підтверджується матеріалами справи. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що спірне майно було ними придбане в шлюбі та за спільні кошти, проте було зареєстроване на відповідача. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що майно, а саме квартира придбана сторонами у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що не заперечувалося сторонами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: [ADDRESS] ; поділити спільне сумісне майно, набуте в період шлюбу, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 799,00 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved