Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 06 квітня 2022 року звернулася до суду з позовом до відповідача Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що [INFO] внаслідок нещасного випадку у Сполучених Штатах Америки померла рідна сестра позивачки [PERSON] . Про смерть своєї рідної сестри [PERSON] позивачка дізналась випадково: перед тим, як її сестра [PERSON] , разом зі своєю дочкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] збиралась летіти до Лас-Вегасу, позивачка спілкувалась з нею; вона домовились зі своєю сестрою про те, що вона їй зателефонує, як долетить до Лас-Вегасу. Проте пройшло три дні, її сестра [PERSON] так їй не перетелефонувала. Позивачка почала сама її телефонувати, однак її телефон не відповідав. Після чого, позивачка почала перевіряти інформації у мережі Інтернет, щодо авіакатастроф у Лас Вегасі. На \~ \~ \~ \~сайтіhttp://www.kathrynsreport.eom/2019/l\~1/cirrus-sr22-fatal-accident-occurred.html вона дізналась, що 26 листопада 2019 року літак Сігus SR 22, N7GА, був знищений при ударі по гірській місцевості приблизно в 10 нм. милях на півночі аеропорту Північний Лас- Вегас, штат Невада. Також на сайті були розміщенні фотографії загиблих, а саме її сестри [PERSON] , дочки її сестри [PERSON] , та чоловіка дочки її сестри [PERSON] . Дізнавшись про смерть своєї сестри, позивачка звернулась Міністерства закордонних справ України, щоб їй допомогли отримати свідоцтва про смерть її сестри [PERSON] та її дочки [PERSON] . У неї прийняли в телефонному режимі заяву, однак жодних дій Міністерством закордонних справ України не було зроблено. Позивачка неодноразово приїжджала до Міністерства закордонних справ України, та Посольства США в Україні, однак жодної допомоги не отримала. Через соціальні мережі позивачка зв`язалась з братом чоловіка дочки її сестри [PERSON] та попросила його, щоб він допоміг їй отримати свідоцтво про смерть [PERSON] та її дочки [PERSON] . Після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилась спадщина яка складається з нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Для прийняття спадщини, що залишилась після смерті її сестри 26 лютого 2021 року позивачка звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . 18 березня 2021 року через свого представника [PERSON] позивачка звернулась до вказаної державної нотаріальної контори із заявою, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак 18 березня 2021 року [PERSON] була видана постанова про відмова у вчиненні нотаріальної дії через подачу заяву про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку. Однак подати заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] у встановлений законом шестимісячний строк позивачка не могла, оскільки у неї було відсутнє свідоцтво про смерть сестри. Свідоцтво про смерть сестри вона отримала від [PERSON] зі Сполучених Штатів Америки лише 10 лютого 2021 року. Саме тому вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до Першої ДДНК лише 26 лютого 2021 року. Крім того, смерть її сестри зафіксована у Сполучених Штатах Америки 30 листопада 2019 року, в Україні жодної інформації щодо смерті [PERSON] не було. Позивачка звернулася до суду з позовом про надання їй додаткового строку на прийняття спадщини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року по справі № 201/3334/21 позивачці було поновлено строк на прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , у спадковій справі 97/2021. В рамках поновленого строку позивачка через свого представника [PERSON] звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 січня 2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так, дійсно [PERSON] забрала оригінали правовстановлюючих документів до США та після її загибелі встановити їх місцезнаходження неможливо. Позивач спробувала отримати дублікати правовстановлюючих документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте КП «ДМБТІ» у відповіді від 22 листопада 2021 року № 15769 зазначив про неможливість отримання дублікатів. Таким чином позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті сестри, утримує це спадкове майно, звернулася до нотконтори з питанням отримання свідоцтва про право спадкування, але отримала відмову, тому звернулася до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до нотаріуса ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (квартиру) оформити потрібно і вона оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про своє право власності в порядку спадкування по законом після смерті сестри, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було, позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону та просив визнати за ним право на вказане в позові майно в порядку спадкування за законом, задовольнивши позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Дніпровської міської ради погодився з викладеними в позовах обставинами, їх (міськради) дії відповідають вимогам закону, права позивача не порушували, не заперечувала проти слухання справи без їх участі. Представник третьої особи Першої Дніпровської державної нотаріальної контори в засідання не з`явився, в письмовому зверненні до суду погодилися з викладеними в позовах обставинами, фактично підтвердивши правильність викладеного, їх дії відповідають вимогам закону, не заперечували проти слухання справи без їх участі. \~ \~ \~ \~З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає всі позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що [INFO] внаслідок нещасного випадку у Сполучених Штатах Америки померла рідна сестра позивачки, [PERSON] . Дізнавшись про смерть своєї сестри, позивачка звернулась Міністерства закордонних справ України, щоб їй допомогли отримати свідоцтва про смерть її сестри [PERSON] та її дочки [PERSON] . У неї прийняли в телефонному режимі заяву, однак жодних дій Міністерством закордонних справ України не було зроблено. Після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилась спадщина яка складається з нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Для прийняття спадщини, що залишилась після смерті її сестри 26 лютого 2021 року позивачка звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини що відкрилась після смерті її рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . 18 березня 2021 року через свого представника, [PERSON] позивачка звернулась до вказаної державної нотаріальної контори із заявою, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак 18 березня 2021 року [PERSON] була видана постанова про відмова у вчиненні нотаріальної дії. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 березня 2021 року мотивована тим, що видати на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом не можливо, оскільки позивачка, [PERSON] , подала заяву про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку. Однак подати заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] у встановлений законом шестимісячний строк позивачка не могла, оскільки у неї було відсутнє свідоцтво про смерть сестри. Свідоцтво про смерть сестри вона отримала від [PERSON] зі Сполучених Штатів Америки лише 10 лютого 2021 року. Саме тому вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до Першої ДДНК лише 26 лютого 2021 року. Крім того, смерть сестри позивачки зафіксована у Сполучених Штатах Америки 30 листопада 2019 року, в Україні жодної інформації щодо смерті [PERSON] не було. Позивачка звернулася до суду з позовом про надання їй додаткового строку на прийняття спадщини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року по справі № 201/3334/21 позивачці було поновлено строк на прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , у спадковій справі 97/2021. В рамках поновленого строку позивачка через свого представника, [PERSON] звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 січня 2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Таким чином позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті сестри, утримує це спадкове майно, звернулася до нотконтори з питанням отримання свідоцтва про право спадкування, але отримала відмову, тому звернулася до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до нотаріуса ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (квартиру) оформити потрібно і вона оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про своє право власності в порядку спадкування по законом після смерті сестри, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України. Позивач вважає, що її права порушено, все нею зроблено правильно і згідно закону та просила визнати за нею право власності на вказану квартиру після смерті сестри в порядку спадкування за законом. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з позовом в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~Суд вважає всі позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Судом з`ясовано, що дійсно [INFO] внаслідок нещасного випадку у Сполучених Штатах Америки померла рідна сестра позивачки, [PERSON] . Цей факт підтверджується свідоцтвом про смерть, яка видана штатом Невада 04 листопада 2020 року. Факт того, що [PERSON] є рідною сестрою позивачки підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] від 12 червня 2020 року за № 00026645686, та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] . Про смертю своєї рідної сестри [PERSON] позивачка дізналась випадково: перед тим, як її сестра [PERSON] , разом зі своєю дочкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] збиралась летіти до Лас-Вегасу, позивачка спілкувалась з нею; вона домовились зі своєю сестрою про те, що вона їй зателефонує, як долетить до Лас-Вегасу. Проте пройшло три дні, її сестра [PERSON] так їй не перетелефонувала. Позивачка почала сама її телефонувати, однак її телефон не відповідав. Після чого, позивачка почала перевіряти інформації у мережі Інтернет, щодо авіакатастроф у Лас Вегасі. На сайтіhttp://www.kathrynsreport.eom/2019/l\~1/cirrus-sr22-fatal-accident-occurred.html вона дізналась, що 26 листопада 2019 року літак Сігus SR 22, N7GА, був знищений при ударі по гірській місцевості приблизно в 10 нм. милях на півночі аеропорту Північний Лас- Вегас, штат Невада. Також на сайті були розміщенні фотографії загиблих, а саме її сестри [PERSON] , дочки її сестри [PERSON] , та чоловіка дочки її сестри [PERSON] . Дізнавшись про смерть своєї сестри, позивачка звернулась Міністерства закордонних справ України, щоб їй допомогли отримати свідоцтва про смерть її сестри [PERSON] та її дочки [PERSON] . У неї прийняли в телефонному режимі заяву, однак жодних дій Міністерством закордонних справ України не було зроблено. Позивачка неодноразово приїжджала до Міністерства закордонних справ України, та Посольства США в Україні, однак жодної допомоги не отримала. Через соціальні мережі позивачка зв`язалась з братом чоловіка дочки її сестри [PERSON] та попросила його, щоб він допоміг їй отримати свідоцтво про смерть [PERSON] та її дочки [PERSON] . Після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилась спадщина яка складається з нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Для прийняття спадщини, що залишилась після смерті її сестри 26 лютого 2021 року позивачка звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини що відкрилась після смерті її рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . 18 березня 2021 року через свого представника, [PERSON] позивачка звернулась до вказаної державної нотаріальної контори із заявою, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак 18 березня 2021 року [PERSON] була видана постанова про відмова у вчиненні нотаріальної дії. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 березня 2021 року мотивована тим, що видати на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом не можливо, оскільки позивачка, [PERSON] , подала заяву про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку, а саме 26 лютого 2021 року. Однак подати заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] у встановлений законом шестимісячний строк позивачка не могла, оскільки у неї було відсутнє свідоцтво про смерть сестри. Свідоцтво про смерть сестри вона отримала від [PERSON] зі Сполучених Штатів Америки лише 10 лютого 2021 року. Саме тому вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до Першої ДДНК лише 26 лютого 2021 року. Отже, оскільки документальне підтвердження смерті сестри у позивача з`явилось лише 10 лютого 2021 року, у встановлений законодавством строк вона не могла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, смерть сестри позивачки зафіксована у Сполучених Штатах Америки 30 листопада 2019 року, в Україні жодної інформації щодо смерті [PERSON] не було. Позивачка звернулася до суду з позовом про надання їй додаткового строку на прийняття спадщини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року по справі № 201/3334/21 позивачці було поновлено строк на прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , у спадковій справі 97/2021. В рамках поновленого строку позивачка через свого представника, [PERSON] звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 січня 2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так, дійсно [PERSON] забрала оригінали правовстановлюючих документів до США та після її загибелі встановити їх місцезнаходження неможливо. Позивач спробувала отримати дублікати правовстановлюючих документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте КП «ДМБТІ» у відповіді від 22 листопада 2021 року № 15769 зазначив про неможливість отримання дублікатів. Таким чином позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як зазначено вище, державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, отже позивач не має можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Після смерті сестри єдиним спадкоємцем є позивач. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті сестри, утримує це спадкове майно, звернувся до нотконтори з питанням отримання свідоцтва про право спадкування, але отримали відмову, тому звернулася до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до нотаріуса ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (квартиру) оформити потрібно і вона оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про своє право власності в порядку спадкування по законом після смерті сестри, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Стаття 41 Конституції України гарантує: «Кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю... Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.» Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Спори розглядаються судами про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування у тому разі, коли є документ про право спадкодавця на нерухоме майно (договір міни, купівлі-продажу, свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про право на житловий будинок, видане сільською радою), але документи не були зареєстровані в БТІ. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових праву нотаріальному порядку. Згідно Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, позивач у встановленому законом порядку фактично набула право власності на частку спадщини, що залишилася після смерті її сестри. Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього права становлять можливості власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому на зміст права не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до абзацу 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Права і свободи людини та їх гарантії, відповідно до ст. З Конституції України, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Весь час позивачі зі спадкодавцем фактично проживали разом в розумінні статті 3 сімейного кодексу України: «Сім`ю складають особи, і спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права обов`язки». Факт спільного проживання позивачів з матір`ю в місті Дніпро підтверджують копії паспортів, довідка з місця мешкання, довідка. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, які проживали спадкодавцем і у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заяві про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладені обставини і праві отримання у спадок вказаного нерухомого майна, своєчасно звернулися до нотаріуса метою оформлення права на спадщину і отримання свідоцтва у порядку спадкування, не отримали свідоцтво про спадщину і мають право на вказану спадщину. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмово заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду правилами позовного провадження. За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки. Конституцією України ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 1, діє принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законі сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, як втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутим цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової і економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрина «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принци пропорційності. У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти …» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікувані заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретацій вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлю законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії щ норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах іф порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Внаслідок смерті сестри позивача, відкрилася спадщина, часом відкриття якої є її день смерті. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності. Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті сестри, які він вважає законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Отже, в даному випадку немає перешкод для набуття позивачем права приватної власності на вказане майно квартиру. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача чи інших осіб стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про право власності в порядку спадкування по закону в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved