Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Позивач 26.09.2022 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було оформлено охоронне свідоцтво (броня) від 27.08.2018 року №3 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] у зв`язку з виїздом до міста Нижньовартівськ російської федерації, на строк до 27.08.2021 року. Разом з тим, станом на вересень 2022 року [PERSON] до квартири не повернулася, що підтверджується Актами житлово-експлуатаційної дільниці №7 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 04.10.2021 року, 02.05.2022 року, 24.06.2022 року. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі [ADDRESS] відсутні зареєстровані особи. Зазначена квартира не приватизована, що підтверджується інформацією сектора питань приватизації житлового фонду Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. Строк дії броні на квартиру [ADDRESS] закінчився 27.08.2021 року. Разом з тим, будь-яка інформація, про те, що відповідач протягом шести місяців з дня закінчення строку дії охоронного свідоцтва (броні) повернулась до заброньованого житлового приміщення, або звернулась про видачу охоронного свідоцтва (броні) на новий строк відсутня. Таким чином, зважаючи, що протягом шести місяців [PERSON] відсутня у згаданому житловому приміщенні, посилаючись на норми 71, 72 ЖК України позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 21). 13 жовтня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», у яких третя особа зазначає про обґрунтованість позовних вимог позивача (а.с. 30-33). 17 жовтня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у яких третя особа зазначає про обґрунтованість позовних вимог позивача (а.с. 42-43). Ухвало Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 листопада 2022 року (а.с. 47). У судове засідання 18.11.2022 року позивач не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було оформлено охоронне свідоцтво (броня) від 27.08.2018 року №3 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] у зв`язку з виїздом до міста Нижньовартівськ російської федерації, на строк до 27.08.2021 року. Зазначена квартира не приватизована, що підтверджується інформацією сектора питань приватизації житлового фонду Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. Строк дії броні на квартиру [ADDRESS] закінчився 27.08.2021 року. Відповідач протягом шести місяців з дня закінчення строку дії охоронного свідоцтва (броні) не повернулась до заброньованого житлового приміщення, та не звернулась про видачу охоронного свідоцтва (броні) на новий строк. Станом на вересень 2022 року [PERSON] до квартири не повернулася, що підтверджується Актами житлово-експлуатаційної дільниці №7 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 04.10.2021 року, 02.05.2022 року, 24.06.2022 року (а.с. 8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЖК України жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направленні на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном. Відповідно до ст. 75 ЖК України у разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім`ї охоронне свідоцтво (броню). У разі виникнення спору питання вирішується в судовому порядку. Оформлення охоронного свідоцтва є адміністративною послугою, яка надається Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі ст.ст. 73-77 ЖК України, Правил бронювання жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 09.09.1985 року №342, та розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.01.1997 року №44-р. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Зокрема така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 592/5041/21. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Судом встановлено, що відповідач більше шести місяців відсутній у житловому приміщенні розташованому за адресою: [ADDRESS] , особистих речей в ньому не зберігає, ним не цікавляться, залишив його добровільно. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача щодо наявності перешкод з боку відповідача у користуванні спірною квартирою, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved