Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

15 квітня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь майнову шкоду в розмірі 230 180 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04 лютого 2021 року о 10 годині 30 хвилин на автодорозі Н-11 Дніпро-Миколаїв у Миколаївському районі Миколаївської області з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем марки «DAF XF95», державний реєстраційний номер [NUMBER] у складі з напівпричепом «KOGEL», державний реєстраційний номер [NUMBER] було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, під час якої був пошкоджений автомобіль, марки «MERCEDES BENZ ACTORS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався у складі з напівпричепом «SCHMITZ» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «УПСК», позивач [PERSON] звернулася до страхової компанії для виплати страхового відшкодування. 19 липня 2021 року, ПрАТ «УПСК» було перераховано 127 400 гривень у якості страхового відшкодування. При цьому вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу, марки «MERCEDES BENZ ACTORS», державний реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату цієї пригоди становить 354 980 гривень, що підтверджено відповідним висновком. Вказує, що при виплаті страхового відшкодування, розмір завданих збитків було зменшено на франшизу у розмірі 2 600 гривень. Різниця вартості матеріального збитку та відшкодованою сумою становить 230 180 гривень, які на її думку підлягають стягненню з відповідача, тому звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20 липня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Визначено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву з доказами, що підтверджують заперечення проти позову. У судове засідання 21 листопада 2022 року позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача у судове засідання 21 листопада 2022 року не з`явився, подавши заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі [PERSON] у судове засідання 21 листопада 2022 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи ПрАТ «УПСК» в судове засідання 21 листопада 2022 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судом установлено наступне. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом установлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «MERCEDES BENZ ACTORS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 червня 2021 року, [PERSON] . визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Відповідно до цієї постанови, яка набрала законної сили 29 червня 2021 року, судом в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що [PERSON] 04 лютого 2021 року о 10.30 годині на автодорозі Н-11 «Миколаїв-Дніпро» керував транспортним засобом марки «DAF XF95», державний реєстраційний номер [NUMBER] у складі з напівпричепом «KOGEL», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись з боку с. Михайло-Ларине в напрямку с. Калинівка проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати дорожню обстановку, допустив виїзд на смугу руху зустрічного транспорту, не впевнившись при цьому, що смуга на яку він виїжджав вільна від транспортних засобів на достатній відстані, та допустив зіткнення з транспортним засобом, марки «MERCEDES BENZ ACTORS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався у складі з напівпричепом «SCHMITZ» державний реєстраційний номер [NUMBER] у зустрічному напрямку під керуванням [PERSON] . Винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, є доведеною і вищевказана постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, у відповідності до частини шостої статті 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті цього ДТП, що сталася з вини [PERSON] , автомобілю позивача «MERCEDES BENZ ACTORS», державний реєстраційний номер [NUMBER] були заподіяні механічні пошкодження. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПРАТ «УПСК», відповідно до полісу ОСЦПВ №АР-8923852. За вказаним договором страхування, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 гривень, розмір франшизи 2 600 гривень. Після настання дорожньо- транспортної пригоди, потерпілою внаслідок ДТП особою [PERSON] , подано заяву до ПРАТ «УПСК» про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «MERCEDES BENZ ACTORS», державний реєстраційний номер [NUMBER] від 05 жовтня 2021 року №259-21, вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля на дату ДТП 04 лютого 2021 року становить 354 980 гривень з урахуванням ПДВ в запчастинах. Через те, що розмір завданих збитків перевищував ліміт відповідальності страхувальника, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в межах ліміту. Оскільки умовами договору страхування було погоджено зменшення страхової виплати на розмір франшизи, зазначеної у договорі, розмір завданого матеріального збитку було зменшено на розмір франшизи. Із розрахунку суми страхового відшкодування слідує, що сума страхового відшкодування становить 127 400 гривень, після вирахування франшизи за договором страхування. Факт виплати страхової суми у вказаному розмірі сторонами не оспорюється, отже, указана обставина, в силу частини першої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Оскільки розмір завданих збитків значно перевищує розмір страхового відшкодування, [PERSON] посилаючись на норми статей 22, 1187 ЦК України звернулася до суду з даним позовом, у якому просила стягнути із заподіювача шкоди [PERSON] різницю вартості між завданою шкодою та виплаченою сумою страхового відшкодування в загальному розмірі 230180 гривень. Позивач на адресу ПРАТ «УПСК» з претензію (вимогою) про оплату різниці між вартістю матеріальних збитків і розміром виплаченого страхового відшкодування не зверталася. Посилаючись на недостатність виплаченого страхового відшкодування для покриття вартості відновлювального ремонту, [PERSON] звернулася до суду з вищевказаними вимогами та наполягає на їх задоволенні. Так, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19). Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт настання дорожньо-транспортної пригоди, вини відповідача у настанні цієї пригоди та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 127400 гривень. Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відшкодування збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Визначаючи розмір майнової шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] , суд ураховує звіт про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «MERCEDES BENZ ACTORS», державний реєстраційний номер [NUMBER] від 05 жовтня 2021 року №259-21 з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля на дату ДТП 04 лютого 2021 року становить 354 980 гривень з урахуванням ПДВ в запчастинах. Клопотань щодо призначення додаткових експертиз сторонами в судовому засіданні не заявлялося, а тому у суду відсутні підстави для визнання необґрунтованості звіту про оцінку матеріального збитку у заявленому позивачем розмірі. В силу статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обґрунтованим є зменшення суми страхового відшкодування на суму франшизи, яка в даній справі складає 2 600 гривень. Отже, відшкодування збитків у сумі 127 400 гривень, за мінусом визначеної договором страхування суми франшизи (2 600,00 гривень) є обов`язком страховика ПРАТ «УПСК». Крім того, статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, на страховика покладено обов`язок по відшкодуванню збитків спричинених ДТП у межах страхової суми, розмір відшкодування якої завжди зменшується на розмір франшизи встановленої договором страхування. Пунктом 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки відповідач несе зобов`язання як страхувальник компенсувати за рахунок власних коштів частину заподіяного збитку в розмірі визначеного в полісі франшизи, суд вважає необхідним з врахуванням викладеного стягнути з [PERSON] суму франшизи в розмірі 2 600,00 гривень. За таких обставин саме [PERSON] , як особа, винувата у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю, між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром завданих збитків, що становить 230180 гривень. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 301, 80 гривень. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у повному розмірі відповідно до квитанції 2581-9747-9772-7009 від 17лютого 2022 року. Крім того, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В ході судового розгляду відповідачем не було подано заперечення, щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи за позовом [PERSON] , тому вартість наданих та оплачених послуг адвоката Драненка В.В. в сумі 8000 гривень суд вважає обґрунтованою. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. У статті 137 ЦПК України встановлено, що в разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення несумірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Надання адвокатом позивачу адвокатських послуг у суді при розгляді справи підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю; ордером на надання правової допомоги; договором про надання правової допомоги; розрахунком про надання послуг до договору (в якому зазначено про надання адвокатом позивачу відповідних послуг та підтверджено їх розмір. Суд погоджується з наданим розрахунком та вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу відповідають тяжкості справи, тобто є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим часом на надання таких послуг та відповідає критерію реальності витрат, розумності їх розміру. При цьому відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, то витрати на правову допомогу на користь [PERSON] також підлягають стягненню з [PERSON] .

Outcome: approved