Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2022 шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з лютого 2022 року сторони проживають окремо. При цьому діти сторін проживають разом з позивачем. Відповідач, який проживає окремо, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, оскільки не цікавиться життям дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у шкільному житті дітей. Також ще під час спільного проживання відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство в сім`ї, жертвами якого, у тому числі були діти сторін, що свідчить про те, що з боку відповідача наявне жорстоке поводження з дітьми. Крім цього, відповідно до психологічних висновків спеціаліста вбачається, неповнолітні діти сторін неодноразово ставали свідками конфліктів з проявами насильства, які мали місце з боку відповідача, а тому станом на даний час діти не бажають спілкуватись з батьком. Крім цього, позивач зазначає, що неповнолітній [PERSON] має хронічні захворювання, а тому потребує постійного піклування про його здоров`я. Однак здоров`ям дитини займається лише позивач, а відповідач зухвало нехтує таким своїм батьківським обов`язком. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 05.09.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 04.10.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 04.10.2022 підготовче засідання відкладено на 03.11.2022 у зв`язку з ненадходженням висновку органу опіки та піклування щодо даного спору. 03.11.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2022. У судовому засіданні 30.11.2022 представник позивача адвокат Юзьвак І.Я. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема, не цікавиться навчанням та здоров`ям дітей, не приймає участі у їх вихованні, а у період спільного з дітьми проживання жорстоко з ними поводився. Факт жорстокого поводження підтверджується тимчасовими заборонними приписами та постановами про притягнення відповідача до відповідальності за вчинення домашнього насильства. При цьому з висновків психолога вбачається, що діти вважають, що відповідач жорстокий. Указане негативно впливає на психологічний стан дітей, у зв`язку з чим діти не бажають спілкуватись з батьком. Станом на даний час позивач з дітьми перебуває за кордоном. У судове засідання 30.11.2022 позивач [PERSON] не з`явилась, приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судовому засіданні 30.11.2022 відповідач [PERSON] позов не визнав та просив у позові відмовити повністю. Пояснив, що періодично спілкується з дітьми та вважає, що вони його люблять, оскільки охоче з ним розмовляють. Востаннє бачив дітей у серпні 2022 року, оскільки після цього діти з позивачем без його згоди виїхали за кордон. Однак навіть за таких обставин він продовжує спілкуватись з дітьми в телефонному режимі. Зауважив, що діти йому не казали, що бажають, щоб його позбавили батьківських прав. Вказав, що стабільно оплачував аліменти на утримання дітей, однак у зв`язку з втратою роботи у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів за останні два місяці. Зазначив, що не відвідував шкільні збори, оскільки впродовж останніх двох років працював водієм та був зайнятий, а позивач, будучи не працевлаштованою, мала змогу постійно відвідувати батьківські збори. У судовому засіданні 30.11.2022 представник відповідача адвокат Бочан І.П. позов не визнав та просив у позові відмовити повністю з підстав його необґрунтованості. Пояснив, що з квітня 2021 року сторони фактично не перебували у шлюбних відносинах у зв`язку з подружньою зрадою позивача. Вказані обставини призводили до виникнення сімейних конфліктів між сторонами, свідками яких ставали їхні діти. Зауважив, що часто ініціатором конфліктів була саме позивач, яка свідомо залучала до конфліктів дітей, щоб у подальшому подати до суду даний позов. Вважає, що при оформленні адміністративних матеріалів працівники поліції недбало встановлювали дійсні обставини. Також позивач без згоди відповідача вивезла дітей за кордон, де станом на даний час вони проживають. У судове засідання 30.11.2022 уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явився, подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Системний аналіз зазначеної вище норми права свідчить про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і усі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з чинним законодавством жорстоке поводження з дитиною - це будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною в сім`ї або поза нею. При цьому позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Так, суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с 5-6). У даному шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.09.2007, серії [NUMBER] від 13.09.2010 та серії [NUMBER] від 08.09.2010 (а.с. 7, 8, 9). При цьому в указаних свідоцтвах матір`ю дітей зазначена [PERSON] , однак у судовому засіданні сторони не заперечували, що 16.09.2015 після реєстрації шлюбу між сторонами позивачу присвоєно прізвище [PERSON] . Станом на даний час діти сторін проживають разом з позивачем за кордоном, що також визнавалось та не заперечувалось учасниками справи у судовому засіданні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, оскільки не цікавиться життям дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у шкільному житті дітей. Також під час спільного проживання відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство в сім`ї, жертвами якого, у тому числі були спільні діти сторін. Так, відповідно до довідки № 13 від 18.02.2022 та характеристики № 02/12-61 від 02.05.2022, виданих Тернопільським ліцеєм № 21 - спеціалізованою мистецькою школою імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради Тернопільської області, дитина [PERSON] навчається у 5 класі вказаного навчального закладу. Мати учня [PERSON] приймає активну участь у вихованні свого сина та цікавиться його успішністю, а батько [PERSON] шкільним життям сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, не приймає участі у батьківських зборах та організації позашкільного дозвілля дитини (а.с. 12, 14). Разом з тим з відповіді Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 19 Тернопільської міської ради Тернопільської області № 02-09/76 від 29.04.2022 (а.с. 13) вбачається, що [PERSON] хоча і не проявляв інтересу до успішності дітей [PERSON] та [PERSON] , не спілкувався з педагогами щодо їх поведінки, не відвідував батьківські збори, однак приймав участь в облаштуванні робочого місця в кабінеті № 209, де навчалася [PERSON] . Також згідно з відповіддю КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» № 315 від 05.05.2022 (а.с. 15) станом здоров`я дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здебільшого цікавилась їхня мама [PERSON] . Разом з тим вказана відповідь також містить інформацію про те, що батько дітей [PERSON] хоч рідко, однак супроводжував дітей на огляд, що дає підстави вважати, що все ж таки відповідач піклувався про стан здоров`я дітей та йому не було байдуже до захворювань дітей. Відтак з урахуванням викладеного неможливо беззаперечно стверджувати, що відповідач взагалі не цікавився шкільним життям дітей та їхнім здоров`ям, оскільки, як зазначено вище, [PERSON] приймав участь в облаштуванні робочого місця в кабінеті, де навчалася його дочка, а також періодично відвідував з дітьми медичний заклад. При цьому, як встановлено судом, під час спільного проживання сторін позивач не працювала, а тому мала час та можливість відвідувати навчальні заклади, де навчались діти сторін, та водити дітей на огляд до лікаря. Натомість відповідач виконував обов`язок щодо матеріального забезпечення родини, у зв`язку з чим не мав достатньо часу для відвідування школи дітей та лікарні. Так само відсутні підстави вважати, що відповідач на даний час матеріально не забезпечує дітей, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач систематично здійснює оплату аліментів відповідно до рішення суду. Доказів наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів позивачем не надано. Разом з тим судом встановлено, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство, у зв`язку з чим постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 22-23, 24-25, 26) та відносно нього були винесені тимчасові заборонні приписи відносно кривдника (а.с. 18, 19, 20, 21). Однак з указаних доказів вбачається, що здебільшого [PERSON] вчиняв домашнє насильство саме відносно позивача [PERSON] . При цьому діти сторін були потерпілими від домашнього насильства, оскільки були свідками такого насильства по відношенню до позивача. Також суд приймає до уваги як такі, що неспростовані позивачем, пояснення відповідача щодо того, що такі конфлікти відбувались між сторонами фактично на стадії розлучення та у зв`язку із подружньою зрадою позивача, а тому відсутні підстави вважати, що таке домашнє насильство мало місце впродовж усього спільного життя сторін. При цьому з психологічних висновків спеціаліста відносно [PERSON] (а.с. 31-32), [PERSON] (а.с. 27-28) та [PERSON] (а.с. 33-36) встановлено, що відповідно до результатів обстеження діти є свідками та потерпілими від домашнього насильства, що призвело до підвищення рівня їхньої тривоги та розгубленості та психоемоційного виснаження. Разом з тим психологом також встановлено, що у [PERSON] сформована прив`язаність до батька і матері, однак є внутрішній конфлікт, пов`язаний з міжособистісними стосунками між татом і мамою. Відношення [PERSON] до батька більше негативне, однак здебільшого також пов`язане з негативним ставленням батька до матері. Відношення [PERSON] до батька є найбільш негативним у зв`язку з тим, що батько застосовував до дитини фізичне насильство. Однак таке ставлення також сформувалось протягом останнього часу (тобто коли сторони перебували на стадії розлучення), а спогади минулого щодо батька мають позитивне забарвлення. Щодо усіх дітей психолог зробила висновок про необхідність обом батькам не включати дітей у міжособистісні конфлікти, не обговорювати ставлення дитини до іншого з батьків, не висловлювати при дітях образливих суджень. Відомостей про встановлення обмежень у спілкуванні дітей з батьком чи взагалі виключення такого спілкування вказані рекомендації не містять. Також суд приймає до уваги, що станом на даний час сторони розлучені та проживають окремо, що дає суду підстави виключити ймовірність повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства, що могло б і надалі негативно вплинути на психічне здоров`я і розвиток дітей сторін. При цьому з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1093 від 12.10.2022, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 69, 70). Крім цього, суд враховує факт регулярного з`явлення відповідача в судові засідання та категоричне заперечення позовних вимог. Вказані дії відповідача свідчать про бажання останнього брати участь у вихованні дітей та прикласти свої зусилля і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідач у повній мірі не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, а також не спілкується з дітьми взагалі і жорстоко з ними поводиться, що в розумінні ст. 164 СК України могло би бути достатніми підставами для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав. Також суду не доведено наявність безсумнівних доказів винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та що такі дії відповідача не зумовлені непереборними об`єктивними обставинами, які не залежать від волі відповідача, зокрема внаслідок перебування позивача з дітьми за кордоном. Разом з наданих суду доказів вбачається, що в діях відповідача частково мають місце неналежне виконання батьківських обов`язків відносно дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та прояви агресивної поведінки, а тому відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. За таких підстав, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і про необхідність надання відповідачу можливості змінити ставлення до виховання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим попередити відповідача про необхідність цієї зміни і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2624917494.1 від 29.07.2022 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed