Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом та просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на протязі останніх двох років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між подружжям спільного господарства та сумісне проживання припинено,та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнає частково в частині обґрунтування позовних вимог. Так, відповідач вказує на те, що відповідач покинув її з хворою дитиною та пішов проживати до іншої жінки. На теперішній час ведення спільного господарства та сумісне проживання між ними припинено, а тому вважає, що підтримувати сімейні відносини немає ніякого сенсу та просить розірвати шлюб між нею та позивачем. Крім того, просить змінити її прізвище на дошлюбне « [PERSON] », а прізвище дитини на [PERSON] . Також просить судові витрати покласти на позивача та розглянути справу за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як слідує з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, 25.03.2017 року між позивачем та відповідачем Хотрицьким районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 90. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство ними не ведеться, шлюб носить тільки формальний характер. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги те, що відповідач, згідно наданої до суду заяви, позовні вимоги визнала частково, суд вважає, що подальше збереження сім`ї не можливе, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Щодо заяви відповідачки про зміну прізвища дитини на [PERSON] , слід вказати наступне. Так, у відповідності з ч. 1, 3 ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 148 СК України визначено, що у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Також прізвище дитини підлягає зміні при наявності інших підстав. До таких підстав можна віднести : - скасування рішення суду про визнання батьківства, якщо прізвище дитини було змінене у зв`язку з визнанням батьківства; - за наявності заяви матері та батька дитини про визнання батьківства, якщо актовий запис було складено відповідно до статті 135 СК України; - за рішенням суду про усиновлення тощо. Зміна прізвища дитини змінюється у порядку, встановленому Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом МЮ України від 12 січня 2011р. № 96/5, зареєстровано в МЮ 14 січня 2011р. за № 55/18793 Припинення шлюбу між батьками не тягне змінення прізвища дітей. Проте, якщо той з батьків, у якого дитина залишилася проживати після припинення шлюбу або визнання шлюбу недійсним, змінив своє прізвище, він має право змінити і прізвище дитини. При цьому необхідно враховувати і наявність згоди іншого з батьків, оскільки припинення шлюбу або визнання його недійсним не впливає на обсяг прав батьків. При цьому п. 2.16.22. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання визначено, що при зміні прізвища батьків дитини або одного з них у зв`язку з державною реєстрацією шлюбу, розірванням шлюбу чи визнанням шлюбу недійсним в актовому записі про народження малолітньої дитини змінюється прізвище батьків або одного з них при їх зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану та за умови одночасної зміни прізвища дитини. Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що між батьками існує спір, щодо прізвища дитини. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про відсутність підстав для зміни прізвища дитини. На підставі ст.113 Сімейного кодексу України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, 50 відсотків судового збору відшкодовується позивачу за рахунок відповідача та 50 відсотків судового збору підлягають поверненню позивачу із державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved