Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася\~до\~суду\~із позовом\~про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу. Позовні вимоги обгрунтовує тим що, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.11.2015р. у цивільній справі №465/6602/14-ц визнано [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.11.2017р. у цивільній справі №465/4697/15-ц стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь "ЛКП» Південне» заборгованість за утримання та обслуговування будинку\~ в сумі 13985,11 грн., за послуги з центрального опалення - 14990, 52 грн. та 243,6 грн. судових витрат, а всього 28 975 грн. 63 коп. Ршення суду набрали законної сили. На виконання рішення суду про стягнення заборгованості за утримання та обслуговування будинку, за послуги з центрального опалення 05.04.2018р. Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду. Постановою від 08.07.2019р. закінчено виконавче провадження у зв"язку з тим, що боржником [PERSON] виконано в повному обсязі, що підтверджкється звітом про здійснені відрахування з заробітної плати. Зважаючи на те, що нею самостійно виконано в повному обсязі рішення суду, яким солідарно стягнено заборгованість, зокрема з відповідача, а останній свій обов"язок по виплаті боргу не виконав, вважає, що має до нього право регресної вимоги. Відтак, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 10 690 (десять тисяч шістсот дев"яносто) гривень 73 коп. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.08.2022р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивачка подала заяву про розгляд справи без участі її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~розгляд справи\~проведено судом\~за відсутності\~осіб,\~які беруть\~участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК\~України,\~ визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 82 ЦПК України визначає перелік підстав звільнення від доказування. Так, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.11.2015р. у цивільній справі №465/6602/14-ц визнано [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили. Зокрема, даним рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад шестимісячний строк, встановлений ст.71 ЖК України, перешкод в користуванні не чинилось, а тому такий втратив право користування ним. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.11.2017р. у цивільній справі №465/4697/15-ц стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь "ЛКП» Південне» заборгованість за утримання та обслуговування будинку\~ в сумі 13985,11 грн., за послуги з центрального опалення - 14990, 52 грн. та 243,6 грн. судових витрат, а всього 28 975 грн. 63 коп. Рішення набрало законної сили. На виконання рішення суду про стягнення заборгованості за утримання та обслуговування будинку, за послуги з центрального опалення 05.04.2018р. Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду. 07.05.2018р. старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борським Р.М. відкрито виконавче провадження №56295042 щодо виконання виконавчого листа №465/4697/15-ц, виданого 05.04.2018р. Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати ЛНМУ ім. Данила Галицького відносно [PERSON] , за період з 01.05.18р. по 30.06.2019р. з [PERSON] на користь ЛКП "Південне" утримано суму в розмірі 28 975 грн. 63 коп., на виконання виконавчого листа №465/4697/15-ц. Постановою старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борського Р.М. від 08.07.2019р. виконавче провадження №56295042 з примусового виконаня виконавчого листа №465/4697/15-ц закінчено у зв"язку з виконанням боржником [PERSON] рішення суду в повному обсязі. Постановами старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борського Р.М. від 08.07.2019р. стягнено з [PERSON] витрати на проведення виконавчих дій в сумі 199 грн. та виконавчий збір в розмірі 2897, 56 грн. Відтак, з [PERSON] в порядку примусового рішення суду, яке набрало законної сили стягнено загальну суму грошових коштів в розмірі 32072 (тридцять дві тисячі сімдесят дві) гривень 19 коп., з урахуванням витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ч.2 цієї статті вказано, що зобов"язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього кодексу, зокрема, на підставі рішення суду. Сторонами у зобов"язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст.540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Ст.541 Цивільного кодексу України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Ч.4 ст.543 цього кодексу визначено, що виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно вимог ч.1 ст.544 Цивільного кодексу України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відтак, зважаючи на те, що позивачкою [PERSON] самостійно виконано рішення суду, яке набрало законної сили, про солідарне стягнення заборгованості за утримання та обслуговування будинку та послуги з центрального опалення, зокрема, і з відповідача [PERSON] , що підтверджується долученими позивачкою доказами у справі, а відповідач [PERSON] свій обов"язок, який стосується солідарно стягнення не виконав, то у позивачки на підставі закону виникло право регресної вимоги. Відтак, зважаючи на те, що відповідач не виконав належним чином своє зобов"язання, яке виконано позивачкою, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки грошові кошти в розмірі 10 690 (десять тисяч шістсот дев"яносто) гривень 73 коп. Суд вважає аргументи позивачки обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не представив. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачці повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачкою безпідставно заявлені позовні вимоги, щодо їх повернення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викаденого,

Outcome: approved