Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 22 квітня 2013 року між відповідачкою та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» як первісним кредитором укладено кредитний договір № 0861542401/Т/972107. В подальшому, 23 березня 2018 року між первісним кредитором та позивачем укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу позивачу належні банку, а позивач набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. Згідно п. 2.2. договору про відступлення прав вимоги, позивач в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Зазначає, що відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги - реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором в сумі 36\~865 (тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень 00 коп., з яких 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп. становить заборгованість за основним боргом, 2\~000 (дві тисячі) гривень 00 коп. становить заборгованість за процентами, 17\~063 (сімнадцять тисяч шістдесят три) гривень 00 коп. становить заборгованість за комісією, 4\~800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 коп. складають штрафи, пені. На виконання п. 3.4. договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог статей 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідачки, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти позивачем направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних (копія повідомлення додається). Відповідно до абз. 2 п. 3.4. договору про відступлення прав вимоги, банк здійснює повідомлення боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26.03.2018 за посиланням http://www.aktabank.com/). Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. Відтак, на підставі статей 1050, 1054, 1082 ЦК України, позивач просить стягнути заборгованість по кредитному договору в судовому порядку. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.02.2021р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у цивільній справі, визнано обов"язковою явку в підготовче судове засідання позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", для дачі пояснень з приводу обставин справи, якого зобов"язано представити оригінал кредитної справи для її дослідження у суді. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.05.2021р. неявку відповідачки [PERSON] в підготовче судове засідання визнано як неповагу до суду, застосовано до неї заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.07.2021р. неявку генерального директора\~ позивача\~-\~Товариства з\~обмеженою\~відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" [PERSON] та відповідачки [PERSON] в підготовче судове засідання 27.07.2021р. визнано як неповагу до суду, застосовано до них, кожного окремо, заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 540 (чотири тисячі п"ятсот сорок) гривень з кожного окремо. Не погоджуючись з даною ухвалою, генеральним директором Товариства з\~обмеженою\~відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" Ревуновим Романом\~Олеговичем подано апеляційну скаргу. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.06.2022р. апеляційн скаргу [PERSON] задоволено, ухввалу суду від 27.07.2021р. скасовано. 19 липня 2022 року матеріали цивільної справи повернені до Франківського районного суду м. Львова для продовження розгляду справи. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.10.2022р. закрито підготовче\~провадження та\~призначено до\~судового розгляду\~по суті\~цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. В матерілах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~розгляд справи\~проведено судом\~за відсутності\~осіб,\~які беруть\~участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 22 квітня 2013 року між відповідачкою та ПАТ "Актабанк" укладено кредитний договір №0861542401/Т/972107. При цьому, суд враховує ту обставину, що сторонам забезпечено рівні права перед судом щодо подання доказів. Суд хоч і визнавав явку позивача обов"язковою з покладенням обов"язків представити оригінал кредитної справи, проте з урахуванням того, що відповідач не бажає брати участь в судовому засіданні та скористатися своїм правом сторони, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними копіями кредитної справи та без участі сторін. Дане рішення суд приймає, виходячи із розумних строків розгляду справи та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Відповідно до п.2.1. кредитного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового зарактеру використання грошові кошти у сумі 15 000 (п"ятнадцять тисяч) гривень 00 коп., в обмін на зобов"язання позичальника по поверненню креджиту, сплати процентів, комісій, в обумовленні договром строки. Відповідно до п.2.1.1. та п.2.1.2. договору, процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу, а щомісячна комісія за супроводження кредиту встановлюється в розмірі 3,25 % від суми кредиту та теж включається в суму щомісячного платежу. Відповідно до п.4.3 договору, позичальник зобов"язався, зокрема, погасити банку в повному обсязі кредит, проценти та комісії в строки, визначені договором. Відповідно до п.5.1. договору, у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини платежу, позичальник сплачує банку штраф. Договором встановлено відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання умов кредитного договору. З графіку платежів відповідно до кредитного договору вбачається, що відповідачка ознайомлена з порядком та строками сплати суми кредиту, відсотків та комісії. З заяви на видачу готівки №689525 від 22 квітня 2013 року вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 15 000 (п"ятнадцять тисяч) гривень 00 коп., про що на квитанції міститься розписка [PERSON] в графі "підпис отримувача". На виконання вимог п.2.1.2.1. щодо сплати комісії за надання кредитних коштів відповідачкою здійснено оплату комісії згідно договору в сумі 337 (триста тридцять сім) гривень 50 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 22 квітня 2013 року, за період з 23.03.2018р. по 30.11.2020р., загальна сума заборгованості складає 36\~865 (тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень 00 коп., з яких 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп. становить заборгованість за основним боргом, 2\~(дві) гривень 00 коп. становить заборгованість за процентами, 17\~063 (сімнадцять тисяч шістдесят три) гривень 00 коп. становить заборгованість за комісією, 4\~800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 коп. складають штрафи, пені. Відтак, суд вважає встановленим, що між ПАТ "Актабанк" та відповідачкою укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, свої зобов"язання відповідно до умов договору, відповідачка не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. 23 березня 2018 року між ПАТ "Актабанк" та позивачем укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив шляхом продажу новому кредитору (позивачу) належні банку, а новий кредитор набув у обсязі та умовах, визначених договором, права вимог банку до позичальників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018р. реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, позивач набув право горошової вимоги до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором №0861542401/Т/972107 від 22 квітня 2013 року, в розмірі 36\~865 (тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень 00 коп., з яких 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп. - заборгованість за основним боргом, 2\~(дві) гривень 00 коп. - заборгованість за процентами, 17\~063 (сімнадцять тисяч шістдесят три) гривень 00 коп. - заборгованість за комісією, 4\~800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 коп. штрафу, пені. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, позивачем, з покликанням на копії матеріалів кредитної справи, які відповідачкою не заперечилися, доведено та підтверджено належними і достатніми доказами факти укладення кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів, укладення договору відступлення прав вимоги, а відтак наявності достатніх підстав для звернення з позовом до суду, зважаючи на те, що відповідачка свої кредитні зобов"язання належним чином не виконала. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання, настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиллилася від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача, який набув право вимоги за кредитним договором, необхідно стягнути заборгованість відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачкою. Для спростування доводів позову відповідачка не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не представила. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги, щодо їх повернення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викаденого,

Outcome: approved