Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

В вересні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] \~про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначила, з відповідачем по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2008. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач протягом тривалого часу матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей у добровільному порядку не надає, хоча має регулярний достатній дохід, постійне місце роботи та отримує пенсію по інвалідності. Крім того, у власності відповідача перебуває нерухоме майно. Самотужки позивачка не може фінансово забезпечити достатній та належний рівень проживання та розвитку дітей. Домовленості між позивачкою та відповідачем у справі що порядку та способу утримання дітей не досягнуто, а тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь\~аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 17.11.2022. В судовому засіданні позивачка та її представник, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, зазначив, що в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі з 06.06.2008, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 188. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 19.02.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 07.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З довідки про склад сім`ї, яка видана виконавчим комітетом Ратнівської селищної ради Волинської області 05.09.2022 № 625 вбачається, що малолітні діти, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо участі в утриманні дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає доведеним обов`язок відповідача, який є батьком дітей, сплачувати аліменти на їх утримання, суд приходить до висновку про задоволення позову та присуджує стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 12.09.2022. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до\~п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Тому за правилами\~ст. 141 ЦПК України\~при винесенні рішення з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved