Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 01.09.2022 звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа- орган опіки та піклування Голованівської селищної ради Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали у незареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Батько дітей [PERSON] помер [INFO] . З 2020 року по даний час діти проживають разом з бабусею [PERSON] . Мати ніякої участі у вихованні своїх дітей не приймає, не цікавиться життям дітей , не відвідує батьківські збори, не надає матеріальну допомогу, тобто свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками . Позбавлення батьківських прав - це питання яке вирішується лише за рішенням суду , тому [PERSON] і прийняла рішення звернутися до суду, так-як в першу чергу необхідно захищати права своїх онуків . У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 150, 155, 157, 164-166 Сімейного кодексу України (далі - СК України), представник позивача просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 02.09.2022 позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 07.09.2022 представник позивача подала до суду клопотання про надання додаткового часу для виконання ухвали суду від 02.09.2022. 07.09.2022 постановлено ухвалу суду про задоволення клопотання представника позивача та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви до 19.09.2022. Ухвалою суду від 20.09.2022 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання та зобов`язано орган опіки та піклування Голованівської селищної ради Кіровоградської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , бабусі дітей [PERSON] ,з якою проживають діти, бере участь у їх вихованні, матері дітей [PERSON] , а також на підставі інших документів, які стосуються справи, на виконання якої 13.10.2022 надано висновок органу опіки та піклування. В підготовче засіданні представник позивача та позивач не з`явились, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, просить прийняти рішення з наявними документами з врахуванням висновку органу опіки та піклування та думки відповідача. Відповідач в підготовче засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позов визнає в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник органу опіки та піклування в підготовче засідання не з`явився. Селищний голова, надіслав до суду рішення виконавчого комітету та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та просить розгляд справи провести у відсутність представника органу опіки та піклування. Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.11.2009 виконкомом Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградській області та копії свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 20.04.2012 виконкомом Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградській області, відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком - [PERSON] (а.с. 12,13). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.05.2019 виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, батько [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - [PERSON] [INFO] помер (а.с. 15). Як вбачається з довідок про проживання №702 та №708, виданих 16.06.2022 Красногірським старостинським округом №1 Голованівської селищної ради Кіровоградської області, акту обстеження умов проживання сім`ї позивача [PERSON] , складеного13.07.2022 , позивач проживає у власному будинку по [ADDRESS] разом з нею без реєстрації проживають внуки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Для виховання та розвитку дітей створені всі умови для проживання, стосунки у сім`ї доброзичливі, бабуся добре ставиться до онуків (а.с. 16,18,20). Відповідно до довідки -характеристики №702, виданою 16.06.2022 Красногірським старостинським округом №1 Голованівської селищної ради Кіровоградської області, [PERSON] зареєстрована та проживає у власному домоволодінні, на даний час є пенсіонеркою за віком, спиртними напоями не зловживає, не має інших згубних звичок, з сусідами та односельчанами знаходиться в добрих відносинах, скарг на її поведінку до старостинського округу не надходило (а.с.22). [PERSON] є пенсіонером за віком та отримує пенсію, що підтверджується копією витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та копією довідки про доходи №7093 5803 5306 1001 (а.с 23-25, 26). Відповідно до наданого суду висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням Голованівської селищної ради Кіровоградської області від 28.09.2022 №118, доцільно в інтересах дітей позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки мати дітей зловживає спиртними напоями, не належно виконує свої батьківські обов`язки відносно своїх синів, діти перебували на обліку в службі у справах дітей , як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах в зв`язку з неналежним виконанням матері батьківських обов`язків, з березня 2021 діти перебувають на обліку в відділі у справах дітей, сім`ї та надання соціальних послуг Голованівської селищної ради Кіровоградської області, з матір`ю неодноразово здійснювалась профілактична бесіда щодо підвищення батьківського потенціалу та її лікування, однак відповідач не погоджується лікуватися, діти на літніх канікулах та на даний час проживають у своєї бабусі [PERSON] , двічі мати дітей навідувала, однак перебувала у стані алкогольного сп`яніння, тобто відповідач ухилається від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей (а.с. 76-78). Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990, ратифікованої Україною 27.09.1991 (набрала чинність для України 27.09.1991) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] з березня 2021 року і по день розгляду справи (більше 1-го року і 6-ти місяців) не виявляла щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] батьківського піклування, оскільки не провідувала дітей, не цікавилась їх життям та здоров`ям, не відвідує шкільний заклад в яких навчаються діти і таких дій вчиняти не намагалась. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу не здійснювала жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дітей; після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявила уваги до дітей, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх виховання, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, відзив на позов та заперечення до суду не подала, і навпаки - визнала позов про позбавлення її батьківських прав, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Встановивши наявність умисних дій [PERSON] щодо невиконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дітей. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Судом встановлено, що діти, по відношенню до яких відповідач позбавляється батьківських прав, проживають з позивачем, а тому відповідач зобов`язана утримувати дітей до досягнення повноліття та сплачувати аліменти. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 166 СК України, за відсутності відмови позивача щодо отримання аліментів від відповідача, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дітей, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інших дітей на утриманні не має. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Як вбачається з наданої квитанції за №0200-1850-1948-3588 від 16.09.2022 (а.с. 61), позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., а тому, у зв`язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 496 грн. 20 коп. судового збору, а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з стягнення аліментів, з відповідача мають бути стягнуті 992 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні у зв`язку з відсутністю таких заходів. На підставі викладеного та

Outcome: approved