Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що він є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками є [PERSON] дружина, [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) - донька, [PERSON] внучка. У вказаній квартирі числиться зареєстрованим відповідач, який тривалий час у квартирі не проживає. Зазначає, що шлюб між її донькою та відповідачем фактично розпався, останній у 2012 році виїхав за межі України і відтоді його місце проживання не відоме, зв`язок з ним втрачений. Враховуючи, що факт реєстрації відповідача в квартирі створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, витраті додаткових коштів на оплату комунальних послуг, а тому змушений звернутись з даним позовом до суду. 17.10.2022 направлено запит до Відділу - центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо реєстрації місця проживання відповідача, відповідь на який судом отримано 21.10.2022. Ухвалою від 17.10.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14.11.2022, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала, примірник позовної заяви з додатками надсилалась сторонам по справі. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову. З приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечує, а.с. 31. Відповідач [PERSON] був повідомлений за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст.\~128\~ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак, на розгляд справи не з`явився без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав. При таких обставинах суд визнав його неявку неповажною та розглянув справу у його відсутності, ухваливши про заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру р. № 10478 від 22 жовтня 1998 року, виданого Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Іншими співвласниками даної квартири є дружина позивача [PERSON] , донька [PERSON] , онука [PERSON] , а.с.19. Згідно будинкової книги на квартиру [ADDRESS] , зокрема розділу IV «Прописка» вбачається, що у даній квартирі числяться зареєстрованими позивач - [PERSON] , [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] онук та відповідач [PERSON] - а.с. 12-18. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до актів, складених 10.01.2020 р. та 13.02.2020 р. комісією в складі голови правління ОСББ «Терем-4» Рудницького О.В., членів правління [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , а.с. 10-11. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності відповідача [PERSON] у вказаній квартирі. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на зазначене, суд надає віри доводам позивача з приводу того, що відповідач, з 2012 року в спірному житлі не проживає, добровільно залишив місце своєї реєстрації. Згідно зі ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383\~ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 ст.\~156\~ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишив, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачів на користь позивача в рівних частинах слід стягнути 992,40 грн. понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved