Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалась на таке. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 25.06.2005 року до 20.01.2022 року, який було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси. Фактичні шлюбні відносини сторони припинили у 2019 році. Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вказала позивач, відповідач за час перебування у шлюбі та після розірвання шлюбу не виконує своїх батьківських обов`язків: матеріально не допомагає, участі у розвитку та вихованні дітей не бере. Більшість фінансових та побутових проблем вирішували батьки позивачки, які проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним, позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітніх дітей. В ході розгляду справи, позивачкою було змінено прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а. с. 46) Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а. с. 65). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 39, 41, 64). Будь-яких заяв щодо розгляду справи відповідач не подав, відзив на позов від нього не надійшов. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позову (а. с. 66). Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином (а. с. 62). Від представника до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, від 10.11.2005 року, [INFO] народилась [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 871 (а. с. 13). Також, згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, від 26.02.2008 року, [INFO] народився [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 180 (а. с. 14). Відповідно до вказаних свідоцтв про народження дітей, в графі «батько» вказано - [PERSON] , а в графі «мати» вказано - [PERSON] (а. с. 14). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 20.01.2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , та останній було повернуто дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а. с. 12) На час розгляду справи діти проживають разом із позивачкою. Доказів того, що батько дитини не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, відповідачем до суду за час розгляду справи не було надано. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування, № 2262/01-20, від 29.11.2022 року, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 69 - 71). Окрім того, судом встановлено, що, оскільки, відповідач повністю самоусунувся від виховання та утримання дітей, син позивачки перебуває на повному її утриманні. Крім того, як вбачається з довідки ГУНП в Одеській області, відносно [PERSON] , [INFO] , проводилось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 102021163470001072, від 01.12.2021 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. 07.03.2022 року матеріали кримінального провадження направлено до Малиновського районного суду м. Одеси, для розгляду (а. с. 17) Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, зокрема, якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції ,у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови, від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, про підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не бажає їх виконувати, у зв`язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved