Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Стислий виклад позиції [PERSON] у первісному позові. Позиція обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] з 29.09.2006 року по 07.10.2009 року перебували у шлюбі. У період шлюбу, 23.02.2007 року, подружжя купило 52/100 житлового будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу укладений на ім`я [PERSON] . У 2007 році подружжям була зведена добудова до будинку. Рішенням суду від 03.07.2018 року за позовом іншого співвласника будинку, який також зводив свою добудову, були визначені відмінні від первинних частки у праві власності на цілий будинок, а саме, частка подружжя стала складати 54/100, частка іншого співвласника 46/100 (раніше, до добудов, частки складали 52/100 і 48/100). Далі, 13.12.2018 року, [PERSON] уклала з іншим співвласником договір про поділ будинку в натурі відповідно до нових часток. Згідно вказаного договору, утворились два об`єкти нерухомого майна: житловий будинок [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] . Після цього, виділений на її ім`я житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] стала вважати виключно її власністю аж до того, що перестала пускати [PERSON] в будинок. Реагуючи на повне заперечення [PERSON] його права власності на вказаний житловий будинок [ADDRESS] , [PERSON] просить визнати його набутою в шлюбі спільною власністю і визначити у цій власності ідеальні частки по Ѕ кожному з подружжя. Заперечення [PERSON] первісного позову. Позиція обґрунтована тим, що згідно п.9 вказаного вище договору про поділ будинку, новостворений об`єкт нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] . [PERSON] також стверджує, що будинок придбаний за її особисті кошти, а отже є її власністю. Просить у позові відмовити. Стислий виклад\~позиції [PERSON] у зустрічному позові. Позиція обґрунтована тим, що спірний будинок купувався подружжям за позичені у батька [PERSON] [PERSON] (третя особа) 8000 доларів США, які мали бути віддані подружжям на першу вимогу останнього. Реагуючи на вимоги [PERSON] про поділ будинку, [PERSON] «з метою забезпечення своїх прав на повернення позики звернувся до Відповідачки ( [PERSON] ) з вимогою задокументувати факт надання позики. Документування даного факту здійснено шляхом укладення договору позики від 15.03.2021 року, який в силу ст.631 ЦК України поширив свої умови на відносини, які виникли до його укладення (цитата з зустрічної позовної заяви). Заперечення [PERSON] зустрічного позову. Позиція обґрунтована тим, що подружжя не позичало у батька [PERSON] [PERSON] 8000 доларів США, а отже солідарного зобов`язання подружжя щодо повернення вказаної суми не може виникнути. Мотивувальна частина рішення. Згідно ст.60 СК України: «1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.» [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 29.09.2006 року по 07.10.2009 року. Відповідно до п.5.1 Договору купівлі-продажу 52/100 частин житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області 23 лютого 2007 року і зареєстрованого у реєстрі за № 226, покупець [PERSON] , яка є відповідачем за первісним позовом, ствердила і довела до відома продавця, що купує відчужувані за цим договором 52/100 житлового будинку [ADDRESS] «за спільні кошти у спільну сумісну власність подружжя з чоловіком [PERSON] ». Цей пункт договору на сьогодні дійсний і означає, що 52/100 житлового будинку куплені подружжям за спільні кошти і набули правового статусу спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Незважаючи на те, що договір купівлі-продажу оформлений на одного з подружжя [PERSON] , інший з подружжя [PERSON] з 23 лютого 2007 року є таким же власником придбаних 52/100 житлового будинку як [PERSON] . Як було зазначено, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 29.09.2006 року по 07.10.2009 року. 52/100 житлового будинку придбані під час шлюбу і за спільні кошти подружжя. Згідно характеристики будинку, господарських будівель і споруд, яка є складовою частиною доданого до первісної позовної заяви технічного паспорту на будинок, прибудова до будинку а-1 побудована у 2007 році, тобто в період шлюбу. До того ж, після розірвання шлюбу сторони зберегли сімейні відносини і у 2013 народили дитину. [PERSON] не надала переконливих доказів того, що згадана прибудова зведена не під час шлюбу, не за спільні кошти і без спільного наміру сторін покращити належне їм на праві спільної сумісної власності майно. [PERSON] ніяк не міг втратити належне йому нарівні з [PERSON] право власності на 52/100 житлового будинку через те, що остання встановила з іншим співвласником будинку новий розмір часток у праві власності з зв`язку з прибудовами до будинку (частка подружжя стала складати 54/100, частка іншого співвласника 46/100), або через те, що остання уклала з іншим співвласником 13.12.2018 року договір про поділ будинку в натурі відповідно до нових часток (згідно вказаного договору, утворились два об`єкти нерухомого майна: житловий будинок [ADDRESS] , виділений іншому співвласнику будинку, та житловий будинок [ADDRESS] , виділений на ім`я [PERSON] ). Не міг втратити тому, що право власності є непорушним, охороняється і може бути припинене тільки у випадках, встановлених законом. Раз набуте право власності зберігається за особою доти аж поки вона ним не розпорядиться або ж прямо встановлена законом підстава не приведе до його припинення. Пункт 9 договору про поділ нерухомого майна, укладений [PERSON] з іншим співвласником будинку, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйніковою О.В. 13 грудня 2018 року і зареєстрований у реєстрі за № 2483, не стосується відносин сторін щодо їх спільної сумісної власності на частину будинку, завдання цього пункту відокремити цю спільну сумісну власність від власності іншого співвласника будинку і підкреслити, що після створення нових об`єктів правовий режим спільної часткової власності між іншим співвласником і подружжям, яке представляє у договорі [PERSON] , припиняється. Цей пункт не впливає на режим спільної сумісної власності сторін на частину будинку, яка відокремлюється, він залишається таким самим як був, незважаючи на вказівку про особисту власність [PERSON] . Цей режим не є предметом договору про поділ будинку, права власності у [PERSON] не відбирає і його не порушує, що і відмітив суд апеляційної інстанції в ухвалі від 23.04.2019 року. Новостворений, в силу договору про поділ, житловий будинок [ADDRESS] продовжує бути спільною сумісною власністю сторін, незалежно від того, що він зареєстрований на [PERSON] . Так само, ніяким чином не впливає на режим спільної сумісної власності подружжя початок зведення ними добудови. Право власності сторін на 52/100 частин житлового будинку, набутих на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2007 року, не припиняється з початком зведення добудови. Ці 52/100 частин не перетворюються на набір будматеріалів, які тепер потрібно ділити замість будинку, як про те стверджує [PERSON] . Юридично сторони залишаються власниками 52/100 частин житлового будинку аж до моменту поки на підставі іншого правовстановлюючого документу, рішення суду, ця частка змінилася і стала становити 54/100 житлового будинку. Після появи нового правовстановлюючого документу договору про поділ будинку, сторони стали власниками новоствореного житлового будинку [ADDRESS] . Ніякі будматеріали, які підлягають поділу, в процесі змін правового статусу власності подружжя на будинок не з`являються. Якщо хтось взявся добудовувати і переплановувати будинок, це не означає, що будинок зникає як об`єкт власності і перетворюється на набір будматеріалів. Такої підстави для припинення права власності на будинок як об`єкт нерухомості закон не містить. На сьогодні, згідно договору про поділ будинку, об`єктом права власності подружжя є житловий будинок [ADDRESS] , що видно також з витягу з Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно №\~152307815. Первісний позивач не просить поділити його в натурі, а просить визначити частки у спільній сумісній власності на нього, перетворивши спільну сумісну власність на спільну часткову. Те, що первісний позивач називає будинок квартирою, не є підставою для відмови йому у позові, суть і межі його позовних вимог зрозумілі. [PERSON] не має суперечливої поведінки, як про те стверджує [PERSON] , його дії неможливо витлумачити так, що він хоче цілий будинок собі, з огляду хоча б на його вимогу у цій справі. Він просить визначити частки у спільній сумісній власності, перетворивши її на спільну часткову. [PERSON] не ставить вимогу про поділ новоствореного житлового будинку [ADDRESS] в натурі, а тому не зобов`язаний доводити технічну можливість такого поділу, зокрема просити провести експертизу. [PERSON] бажає змінити режим спільної сумісної власності на вказаний будинок на режим спільної часткової власності з визначення часток. І, зіштовхнувшись в повним запереченням свого права на будинок зі сторони [PERSON] і тим, що остання намагається використати для позбавлення його права власності на будинок ту обставину, що в режимі спільної сумісної власності на будинок він ніяк не фігурує в документах як його власник, [PERSON] має підставу для того щоб перевести право власності на будинок в режим спільної часткової власності, де він буде офіційно визначеним у документах співвласником будинку. Така його вимога обґрунтована. Щодо розміру часток сторін у праві їх спільної власності на житловий будинок [ADDRESS] , то, на підставі ч.2 ст.370 ЦК України, слід вважати, що вони є рівними, Ѕ кожному, підстави відступити від начала рівності у цьому випадку відсутні. Таким чином, вимоги первісного позову слід задовольнити. [PERSON] вважає, що [PERSON] пропустив строк позовної давності, починаючи відлік цього строку з 03.07.2016 року. Ця позиція заснована на тому, що інший співвласник повідомила в суді, що влітку 2016 року зверталася до сторін з проханням надати їй правовстановлюючі документи на будинок і такі документи їй не були надані у зв`язку з сімейними конфліктами. [PERSON] пояснила іншому співвласнику, що документи забрав [PERSON] , а останній пояснив, що не дасть їх їй. Звідси робиться висновок, що раз сторони приховували і утримували документи на будинок, то між ними виник спір щодо права власності на нього. Однак, цей висновок є припущенням за своєю суттю, яке нічого не доводить. У цьому випадку днем виникнення спору є день, «коли в кінці вересня 2018 року, повертаючись з роботи додому», первісний позивач «виявив, що відповідачка виставила» його «речі\~на подвір`я,\~повідомивши,\~що вона\~є власником\~даної частини\~будинку» (цитата з первісної позовної заяви). З цього дня первісний позивач дізнався або міг дізнатися, що [PERSON] заперечує його право на будинок, а отже порушує його. Утримання ж документів може пояснюватись багатьма причинами, неприязними відносинами, наприклад, бажанням створити проблеми і т.п. Частина друга ст.72 СК України має наступний зміст: «До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позовна заява подана в липні 2020 року, строк позовної давності не пропущений. Щодо зустрічного позову, то у його задоволенні слід відмовити. Як зазначалося вище, відповідно до п.5.1 договору купівлі-продажу 52/100 частин житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області 23 лютого 2007 року і зареєстрованого у реєстрі за № 226, покупець [PERSON] ствердила і довела до відома продавця, що купує відчужувані за цим договором 52/100 житлового будинку [ADDRESS] «за спільні кошти у спільну сумісну власність подружжя з чоловіком [PERSON] ». Цей пункт договору на сьогодні дійсний і означає, що 52/100 житлового будинку куплені подружжям за спільні кошти і набули правового статусу спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Належні і допустимі докази, які спростовують згадане твердження [PERSON] у договорі, остання не надала. Договір позики від 15.03.2021, укладений [PERSON] та третьою особою її батьком [PERSON] , про те що останній 23.02.2007 року передав [PERSON] у власність 8000 доларів США і тепер, 15.03.2021 року, та зобов`язується повернути ці гроші до 31.12.2021, таким доказом не є. І засвідчення у цьому договорі [PERSON] , що вона отримала вказану суму грошей і використала їх в інтересах сім`ї для купівлі 52/100 житлового будинку [ADDRESS] , не доводить, що будинок придбавався за позичені у її батька гроші. У договорі є посилання на ст.631 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. На момент укладення договору позики від 15.03.2021 [PERSON] не перебувала з [PERSON] в шлюбі та фактичних шлюбних стосунках, а тому у останнього не могли виникнути будь-які зобов`язання за цим договором. Лише сам [PERSON] міг за таких обставин погодити своєю участю у договорі і своїм підписом на ньому застосування умов договору до відносин, які виникли до його укладення. Сама [PERSON] , не перебуваючи зараз у шлюбі та фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] , не вправі прийняти рішення, яке покладає на останнього зобов`язання. Отже, згаданий договір покладає зобов`язання лише на саму [PERSON] і не покладає жодних зобов`язань на [PERSON] . А отже солідарного зобов`язання подружжя щодо повернення вказаної суми не може виникнути. В зустрічному позові слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача адвокат Шинкар О.В. подала договір про надання правової допомоги від 20.01.2020, договір про надання правової допомоги від 21.01.2021, акт виконаних робіт та розрахунок вартості виконаних робіт правничої допомоги від 21.02.2020, акт виконаних робіт та розрахунок вартості виконаних робіт правничої допомоги від 11.06.2021, квитанції до прибуткового касового ордера № 11/06 від 11.06.2021 на суму 4500 грн., № 28/05 від 28.05.2021 на суму 3500 грн., № 21/02 від 21.02.2020 на суму 2000 грн., № 20/01 від 20.01.2020 на суму 500 грн. Оскільки позов було задоволено повністю, витрати на правничу допомогу слід стягнути повністю з відповідача на користь позивача. Суму судового збору, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, суд визначає з зазначеної у позовній заяві ціни позову та висновку № 437-Н про вартість нерухомого майна, доданого до цієї заяви. Ця сума складатиме 1011 грн. 34 коп.

Outcome: approved