Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Богунського районного суду міста Житомира із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути матеріальні збитки у розмірі 9650,00 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та витрати, понесені на послуги адвоката. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що він звернувся до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області із заявою про те, що 27.08.2019, близько 18 години, біля будинку [ADDRESS] [PERSON] прилюдно ображав позивача, погрожував насиллям, а в подальшому завдав тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів кулаком в обличчя, після чого, користуючись безпорадним станом позивача, викликаним травмою ноги, яку він переніс за місяць до цієї події, витяг його із автомобіля і наносив удари ногами по тулубу. На підставі звернення [PERSON] 12.09.2019 внесені відомості до ЄРДР за №12019060020003910, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, відносно [PERSON] . Відповідно до висновку судово-медичного експерта позивачу було завдано легкої тяжкості тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих травм після операції відбулось неправильне зростання переламаної до того п`ятки правої ноги. На сьогоднішній день [PERSON] встановлено діагноз - посттравматичний деформуючий артроз. За вказаним фактом прокурором Житомирської окружної прокуратури Сачок І.В. був затверджений обвинувальний акт щодо вчинення [PERSON] кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України. Позивач вказує, що справа перебувала в суді з 08.10.2019, розглядалась тривалий час, у тому числі через затягування розгляду справи з боку підсудного [PERSON] . За результатами розгляду справи Богунським районним судом м.Житомира постановлено ухвалу від 27.10.2021 про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №12019060020003910 від 12.09.2019, за ознаками ст. 125 ч.1 КК України, закрито. [PERSON] посилається на те, що 15.09.2021 він уклав угоду про надання правової допомоги з [PERSON] і сплатив їй за надання правової допомоги на стадії судового розгляду кримінального провадження №12019060020003910 кошти у сумі 8300,00 грн. При цьому, договором про надання правової допомоги гонорар адвоката визначено у фіксованому розмірі у сумі 15 000,00 грн. Крім того, згідно із заключенням за результатами пантографічного дослідження, пройденого позивачем 27.10.2021, йому рекомендовано носіння спеціального супінатора, який він придбав 18.11.2021 за 950,00 грн. Таким чином, за змістом позовної заяви, у зв`язку з неправомірними діями відповідача позивачем понесено збитки у розмірі 9650,00 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка завдана відповідачем вчиненням злочину, позивач виходить з того, що він пережив сильний біль і страждання від ударів по обличчю і тулубу та від падіння на травмовану ногу, яку лікував з 07.07.2019 у зв`язку із закритим переломом п`яткової кістки. Через побиття позивача [PERSON] 27.08.2019, він відчув погіршення стану здоров`я, посилилися болі в нозі, що призвело до частого відвідування лікаря та тривалого лікування, яке тривало з 07.07.2019 по 21.02.2021, що є наслідком тих травм, які позивач отримав від [PERSON] . Крім того, з приводу неправомірних дій відповідача [PERSON] звертався до правоохоронних органів, адвоката та суду, що призвело до порушення нормального ритму життя та необхідності докладати додаткові зусилля для його відновлення. Через приниження і біль позивач зазнав глибоких моральних страждань, переніс стрес. Відповідач не вжив жодних заходів для усунення негативних наслідків своїх дій та продовжує погрожувати позивачу, вчиняє конфлікти. З 27.08.2019 через дії відповідача позивач постійно перебуває в напруженому емоційному стані. 17.04.2020 [PERSON] знову вчинив відносно позивача кримінальне правопорушення, розбивши скло в автомобілі, у зв`язку з чим до ЄРДР внесено відомості на №12020060020001794 від 18.04.2020. Також Богунським районним судом м.Житомира винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями відносно майна позивача, на підставі яких видано три виконавчих листи, з примусового виконання яких відкриті виконавчі провадження, однак [PERSON] заборгованість по жодному з них не сплачена. Завдану моральної шкоду позивач оцінює у 20 000,00 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.01.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заяв по суті справи до суду не надійшло. 22.11.2022 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що хоче, щоб відповідач поніс покарання за вчиненні ним дії, оскільки кримінальної відповідальності він не поніс, завдану шкоду не відшкодував, рішення суду про стягнення шкоди не виконує. Вважає, що у зв`язку з діями відповідача, які мали місце 27.08.2019, позивач зазнав погіршення стану здоров`я, оскільки на той момент у нього був перелом п`яткової кістки та він перебував на милицях, а дії відповідача призвели до погіршення ситуації та необхідності продовження лікування та придбання спеціальних засобів. Діями, які полягали у застосуванні фізичної сили до позивача, а також у пошкодженні його майна, позивачу завданої моральної шкоди Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Представник відповідача заявила клопотання про участь у судовому засіданні, яке призначене на 14:30 год 22.11.2022 у режимі відеоконференції, однак, у зазначений час на зв`язок для проведення відеоконференції не вийшла, при спробі зв`язатися з нею телефоном оператор мобільного зв`язку повідомив, що абонент знаходиться поза зоною досяжності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30.09.2019 слідчим Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області до Богунського районного суду м. Житомира було спрямовано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12019060020003910 від 12.09.2019про обвинувачення [PERSON] за ст. 125 ч.1 КК України. Згідно з обвинувальним актом, 27.08.2019, близько 18 год, перебуваючи поблизу будинку №90 по вул. Князів Острозьких в м. Житомирі між [PERSON] та [PERSON] , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник словесний конфлікт. У ході даного конфлікту, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, [PERSON] , стоячи перед [PERSON] , котрий сидів на водійському сидінні власного автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO, р.н. [NUMBER] , умисно наніс удар кулаком своєї правої руки в ліву частину обличчя [PERSON] , після чого, схопивши останнього за одяг, витягнув з автомобіля. [PERSON] , не втримавшись на ногах впав на землю. Продовжуючи свої дії, [PERSON] наблизився до [PERSON] , який перебував на землі, та умисно наніс декілька ударів ногами в область правої частини тулуба [PERSON] та декілька ударів ногами в область лівої частини тулуба [PERSON] . В результаті вказаних дій, [PERSON] умисно заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, синця та садна на грудній клітці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.10.2021 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №12019060020003910 від 12.09.2019 за ст. 125 ч.1 КК України закрито (а.с. 3-4). Щодо вимог позову про стягнення витрат на правову допомогу, яка отримана позивачем на стадії судового розгляду кримінального провадження №12019060020003910 у сумі 8300,00 грн. Встановлено, що 15.09.2019 між [PERSON] та адвокатом Кудіною М.Г. 15.09.2019 укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є юридичний супровід клієнта у кримінальному провадженні №12019060020003910 від 12.09.2019 за ст. 125 ч.1 КК України відносно [PERSON] . Пунктом 3.3 договору встановлено гонорар адвоката у фіксованому розмірі у сумі 15 000,00 грн (а.с. 21-24). Відповідно до долучених по позову копій квитанцій АТ КБ «Приватбанк», за період з березня 2020 року по листопад 2021 року [PERSON] на рахунок [PERSON] було перераховано 8300,00 грн (а.с. 25-26). Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння. Відповідно до ч.1 ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №462/6473/16-ц вказано, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Водночас ВП ВС вважає, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження. Частиною 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, це питання може бути вирішене й ухвалою суду. Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч.1 ст. 368, ч.4 ст. 374 КПК України). Оскільки ст.126 КПК України визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду. У випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Аналогічних за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові №598/1781/17 від 17.06.2020. Відповідно до 4.5 ст.534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п.4 ч.2 ст.539 КПК), то й питання, що підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс ухвалу. Велика Палата Верховного Суду розмежовує порядок стягнення процесуальних витрат за КПК і шкоди, яка може бути предметом стягнення за цивільним позовом у межах КПК або ж самостійним предметом позову в порядку цивільного судочинства. Процесуальні витрати, які виникли у зв`язку з розглядом кримінального провадження, мають бути вирішені саме в межах цього провадження. Окремо ініціювати розгляд у порядку цивільного судочинства не потрібно. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення витрат на правову допомогу, понесених на стадії судового розгляду кримінального провадження №12019060020003910 у сумі 8300,00 грн, задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позову про стягнення витрат на придбання спеціального супінатора, на який витрачено 950,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до приписів частин 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до сукупного аналізу наведених правових норм, підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Положеннями частини другої статті 1192 Цивільного кодексу України визначено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.11.2019, яка видана КУ Центральна міська лікарня №2, [PERSON] встановлено діагноз: закритий перелом правої п`яткової кістки (а.с. 6). Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.11.2019, яка видана КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, [PERSON] встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадії, серцева недостатність І ступеню. Дисцикуляторна енцефалопатія І-ІІ ступенів. Залишкові явища перенесеної ЗЧМТ. Остеохондроз поперекового крижового відділу хребта. Облітеруючий остеохондроз судин нижніх кінцівок. Пацієнт регулярно проходить курси амбулаторного лікування. За останні 12 місяців звертався до лікувального закладу з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ступеню 9 разів. Протипоказана важка фізична праця, робота з психоемоційним навантаженням (а.с. 5). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.11.2019, яка видана КУ Центральна міська лікарня №2, [PERSON] встановлено діагноз: закритий перелом правої п`яткової кістки (а.с. 6). Зі змісту висновку ультразвукового дослідження від 29.11.2019, [PERSON] встановлено діагноз: варикозне розширення вен обох НК, більше правої, без ознак тромбофлебіту (а.с. 7). Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15.04.2021, яка видана КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, [PERSON] встановлено діагноз: закритий перелом правої п`яткової кістки, посттравматичний артроз правого гомілково-ступеневого суглоба, остеохондроз, протрузії міжхребцевих дисків. Протипоказана важка фізична праця (а.с. 8). Відповідно до консультативного висновку лікаря-ортопеда-травматолога КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» від 11.10.2021, [PERSON] встановлено діагноз: неправильнозрощений перелом правої п`ятки. П/травматичний деформуючий артроз. Рекомендовано носіння ортопедичних устілок (а.с. 9). Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10.11.2021, яка видана КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, [PERSON] встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадії, серцева недостатність І ступеню. Дисцикуляторна енцефалопатія І-ІІ ступенів. Залишкові явища перенесеної ЗЧМТ. Остеохондроз поперекового крижового відділу хребта. Облітеруючий остеохондроз судин нижніх кінцівок (а.с. 10). Зі змісту заключення за результатами планографічного дослідження від 27.10.2021, вбачається, що [PERSON] рекомендовано носіння міжпальцевих вкладишів, устілки-ступінатора (ліва стопа) та устілки, яка має пронатор у передньому відділі (права стопа) (а.с. 12). На придбання устілки, ступінатота та пронатора [PERSON] витрачено 950,00 грн, що підтверджується копією товарного чеку (а.с. 14). У відповідності до ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 78, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що нанесення відповідачем [PERSON] легких тілесних ушкоджень призвело до погіршення стану його здоров`я, а також до ускладнень раніше отриманої ним травми у вигляді перелому правої п`яткової кістки, у зв`язку з чим позивач був змушений придбати спеціальну устілку. Разом з тим, з досліджених судом письмових доказів, а саме виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, висновку спеціаліста та результатів досліджень встановлено, що [PERSON] мав ряд захворювань, які з`явились до інциденту, який мав місце 27.08.2019. Так само травму п`ятки позивач отримав до зазначеної події. Будь яких доказів, з яких можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача, які мали місце 27.08.2019, та ускладненнями раніше отриманої травми, необхідністю придбання спеціального ступінатора, а також доказів, з яких можливо встановити вину відповідача у тому, що позивач був змушений отримувати тривале лікування, позивачем не надано, а отже не доведено, що витрати у сумі 950,00 грн були понесені з вини відповідача, тому вимога позову про стягнення зазначеної шкоди належними та достатніми доказами не підтверджена, отже задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. До позову [PERSON] долучено копію виконавчого листа №295/323/20, який виданий Богунським районним судом м. Житомира, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 3 720,00 грн та моральної шкоди у сумі 2 000,00 грн (а.с 28 на звороті). З даних, які містяться в автоматизованій системі документообігу суду, встановлено, що у січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3720,00 грн, моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн, судові витрати і витрати на послуги адвоката. [PERSON] свої вимоги обґрунтовував тим, що він звернувся до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою про те, що 27.08.2019 року близько 18 години біля будинку [ADDRESS] [PERSON] прилюдно ображав його, погрожував насиллям, а в подальшому і завдав тілесних ушкоджень позивачу. За вказаним фактом слідчим Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та на даний час справа знаходиться в стадії судового розгляду. Завдавши тілесних ушкоджень позивачу і залишивши його в безпорадному стані біля власного автомобіля, [PERSON] побив скло в двох вікнах, пошкодив місцями дерев`яні рами вікон належної позивачу квартири [ADDRESS] . Також позивач просив врахувати, що він, будучи травмований через побиття відповідачем, пересувався з палицею, проте вимушений був самостійно проводити закупівлю скла, будівельних матеріалів, відшукувати майстрів, оскільки він проживає на першому поверсі, а залишати вікна без скла є небезпечним. Крім того, із настанням осені, в ніч через відсутність скла було холодно в кімнаті. Позивач стверджує, що зазнав моральних страждань через пошкодження свого майна. Ще більше його образило небажання відповідача ні вибачитись, ні допомогти із ремонтом вікон, хоча сторони є родичами, і позивач набагато старший за відповідача. При цьому навпаки, [PERSON] продовжує погрожувати позивачу, його цивільній дружині, ображає їх прилюдно. Через побиття [PERSON] 27.08.2019 року позивача відчув погіршення стану здоров`я, поносилися болі в нозі і був вимушений 28.08.2019 року звернутися знову до лікаря для продовження лікування ноги, що надовго затягнуло процес одужання, примусило відновити інтенсивне відвідування лікарні. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.06.2020 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] , зокрема, моральну шкоду в сумі 2 000 грн. Рішення позивачем оскаржене не було та набрало законної сили. Таким чином, у зв`язку з подіями, які мали місце 27.08.2019, позивачу було завдано моральної шкоди, що констатовано судом у рішенні від 25.06.2020 у справі №295/323/20, та зазначеним рішенням суду на відшкодування моральної шкоди стягнуто 2000,00 грн. Позивач зазначене рішення суду не оскаржував, отже із присудженим судом розміром компенсації моральної шкоди погодився. Отже, оскільки судовим рішенням на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду, яка завдана за обставин, які мали місце 27.08.2019, та у зв`язку з якими позивачем заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди у даній справі, суд не вбачає підстав для повторного стягнення моральної шкоди з відповідача, а тому позов у зазначеній частині також задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed