Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~01.06.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дніпровської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка винесена 28.08.2020 року Дніпровською районною державною нотаріальною конторою в межах спадкової справи №156/2019 відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який за життя склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., реєстровий №1-730, на користь [PERSON] та [PERSON] [INFO] , у віці 88 років, померла її матір [PERSON] , якою 22.10.2014 року було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г., реєстровий №2-939, згідно якого все належне їй майно вона заповіла [PERSON] .. 22.03.2019 року позивач звернулася до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті матері [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом було відкрито спадкову справу №108/2019. 23.04.2019 року до державного нотаріуса звернувся [PERSON] із заявою про прийняття обов`язкової долі та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] .. Крім того, 24.04.2019 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі даної заяви нотаріус відкрила спадкову справу №156/2019, після смерті [PERSON] №156/2019, але своєю постановою від 25.04.2019 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку та відсутності правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] . Отримавши відмову, [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, обґрунтувавши його тим, що після смерті батька він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, так як мав спільну домовленість із сестрою [PERSON] та матір`ю [PERSON] , згідно якої спадкове майно приймає матір, яка проживала разом з батьком та фактично прийняла спадщину. У задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку було відмовлено рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.04.2019 року. Дніпровський апеляційний суд 01.07.2020 року рішення суду І інстанції скасував, позов [PERSON] задовольнив, визначивши йому додатковий строк для прийняття спадщини. Постановою Верховного Суду від 19.05.2021 року скасована постанова Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 року та залишено в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.04.2020 року. Однак, після набрання чинності постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 року, [PERSON] повторно звернувся до Дніпровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 28.08.2020 року, за результатами розгляду заяви, нотаріусом винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка обґрунтована відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності на житловий будинок та земельну ділянку. Не глядячи на те, що постанова Верховного Суду фактично скасувала право [PERSON] на отримання спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , він всупереч нормам чинного законодавства звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , до якого долучив постанову нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори від 28.08.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій відсутнє посилання на пропущений строк спадкоємцем для прийняття спадщини. Через намагання [PERSON] у незаконний спосіб отримати майнові права на частку у спадщині після смерті [PERSON] , представник позивача 31.12.2021 року звернувся до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з адвокатським запитом у наданні інформації щодо оспорюваної постанови. В запиті також зазначено, що постанова була підставою для відкриття провадження у цивільній справі, але після скасування постанови Дніпровського районного суду існує додаткова підстава для відмови [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій, а саме пропуск строку на прийняття спадщини, а тому не скасована постанова нотаріуса від 28.08.2020 року у спадковій справі №156/2019 не відповідає дійсності та несе загрозу майновим правам [PERSON] .. Листом від 14.01.2022 року за вих.№25/01-16 завідуюча Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. відмовила у наданні інформації в повному обсязі, посилаючись на те, шо запитувані данні може отримати лише спадкоємець. Не надало результатів і повторне звернення представника позивачки із адвокатським запитом від 14.01.2022 року до нотаріальної контори З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що належним способом захисту її майнових прав є скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної Дніпровською районною державною нотаріальною конторою 28.08.2020 року за заявою [PERSON] .. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. Від завідуючої Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши представника позивача, дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За частиною 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч.1-3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 74 років, про що виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в Книзі реєстрації смертей 10.02.2006 року зроблено відповідний запис № 56. Згідно заповіту, посвідченого 10.04.2022 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. (реєстровий №1-730), [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожному. [INFO] померла [PERSON] у віці 88 років, про що виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 08.01.2019 року зроблено відповідний запис № 01. Все своє майно, згідно заповіту посвідченого 22.10.2014 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. (реєстровий №2-939), [PERSON] заповіла [PERSON] .. 22.03.2019 року, в межах визначеного законом шестимісячного строку, [PERSON] звернулася до Дніпровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої державним нотаріусом відкрито спадкову справу №108/2019. 23.04.2019 року, в межах визначеного законом шестимісячного строку, до Дніпровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття обов`язкової долі звернувся [PERSON] та просив видати свідоцтво про право на спадщину на обов`язкову долю в спадщині після смерті матері [PERSON] , в порядку ст. 1241 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 24.04.2019 року [PERSON] звернувся до Дніпровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та видачу свідоцтва про право на спадщину, внаслідок чого державним нотаріусом було відкрито спадкову справу №156/2019. Однак, відкривши спадкову справу державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. постановою від 24.04.2019 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , обґрунтувавши своє рішення двома підставами: 1) пропуском строку для прийняття спадщини; 2) відсутністю документів на спадкове майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] . Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В червні 2019 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у задоволенні якого було відмовлено рішенням суду від 13.04.2020 року. В подальшому, Дніпровський апеляційний суд постановою від 01.07.2020 року задовольнив апеляційну скаргу [PERSON] , скасував рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.04.2020 року та визначив [PERSON] додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В., розглянувши 28.08.2020 року подану [PERSON] заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , з урахування постанови Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 року, відмовила останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, обґрунтувавши її лише відсутністю у спадкоємця оригіналів документів, що підтверджують право власності на житловий будинок та земельну ділянку. Постановою Верховного Суду від 19.05.2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 року скасовано, залишено в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.04.2020 року, яким [PERSON] відмовлено у встановленні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим останній, відповідно до положень ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики. Стаття 34 Закону України «Про нотаріат» містить перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, в тому числі видають свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників. 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Тобто з зазначеного вбачається, що підставами для скасування нотаріальної дії є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури її здійснення. Як встановлено вище, державний нотаріус Кобрусєва Л.В. оскаржуваною постановою від 28.08.2020 року відмовила співвідповідачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, з огляду на відсутність оригіналів документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок та земельну ділянку. За вказаних обставин, оскаржувана постанова державного нотаріуса Кобрусєвої Л.В. є обґрунтованою, зважаючи на те, що на час звернення [PERSON] до Дніпровської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , була чинною постанова Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 року, якою відповідачу [PERSON] було визначено додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Позивач звернулася до суду з даним позовом про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.08.2020 року стверджуючи, що оскаржувана постанова, в якій не зазначено про пропуск [PERSON] строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , несе загрозу її майновим правам, оскільки дана постанова була підставою для відкриття судом провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, під час розгляду судом справи про визнання права власності в порядку спадкування, є лише доказом того, що у спадкоємця відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а не підставою для задоволення такого позову. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова державного нотаріуса Кобрусєвої Л.В. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом жодним чином не порушує права [PERSON] , як спадкоємця за заповітом після смерті матері [PERSON] , а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено, в той час як відповідачі не заявляли про наявність у них будь-яких судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed