Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 серпня 2018 року між позивачем та ТОВ «ВДС Ін вест» (далі по тексту - страхувальник), було укладено договір страхування серії PKS №1801203 (далі по тексту - Договір), яким було застраховано автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] . 26 грудня 2018 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем ««Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого було пошкоджено належний ТОВ «ВДС Ін вест» автомобіль. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, страховик на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 62 979,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1391 від 23.01.2019 року. На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ««MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «АСК «ОМЕГА» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АМ № 4835428. Позивач звернувся до ПрАТ «АСК «ОМЕГА», як страховика цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди із заявою про виплату страхового відшкодування. Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 року стягнуто з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 42 937,61 грн. Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику становить 20 041,88 грн. (62 979,49 грн. - 42 937,61 грн.) На підставі наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позові. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 серпня 2018 року між позивачем та ТОВ «ВДС Ін вест», було укладено договір страхування серії PKS №1801203, яким було застраховано автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] . 26 грудня 2018 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем ««Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого було пошкоджено належний ТОВ «ВДС Ін вест» автомобіль. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, страховик на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 62 979,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1391 від 23.01.2019 року. На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ««MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «АСК «ОМЕГА» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АМ № 4835428. Позивач звернувся до ПрАТ «АСК «ОМЕГА», як страховика цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди із заявою про виплату страхового відшкодування. Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 року стягнуто з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 42 937,61 грн. Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику становить 20 041,88 грн. (62 979,49 грн. - 42 937,61 грн.). Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 270 грн., а також правова допомога за договором №1 від 02.01.2020 року в сумі 5 000 грн. При цьому, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 270 грн. та 5 000 грн. - витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved