Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Звертаючись до суду, позивачка [PERSON] в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А. Право власності на придбану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. З моменту набуття права власності на квартиру вона стала споживачем послуг КП КМР «Центральні тепломережі». Відповідно до Довідки №001195302 від 30.08.2022р. про заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, на особовому рахунку № [NUMBER] власника квартири за адресою: [ADDRESS] рахується заборгованість в розмірі 29447,6 грн. за опалення. Враховуючи той факт, що позивач набула право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] лише 26 липня 2022 року, то фактично користуватися послугами, що були надані до 26 липня 2022 року не могла. Тому звернулась з листом до КП КМР «Центральні тепломережі» від 01.09.2022 р., який було вручено 06.09.2022 р. з проханням виключити заборгованість попередніх власників квартири, про те станом на дату подання цієї заяви відповідач відповідь не надав. При цьому договір купівлі-продажу від 26.07.2022 року, згідно з яким позивач стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). На підставі зазначеного позивачка просила суд: зобов`язати Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» (код ЄДРПОУ 43158553) виключити із суми заборгованості [PERSON] за послуги за опалення належної їй квартири за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників, що виникла до 26 липня 2022 року. \~ \~ \~ \~ Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю та відсутністю його довірителя, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача КП КМР «Центральні тепломережі» в судове засідання не з`явився, позовні вимоги [PERSON] до КП КМР «Центральні тепломережі» про зобов`язання вчинити певні дії не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що позивачем був обраний невірний засіб захисту своїх прав і він не надав доказів, що КП КМР «Центральні тепломережі» якимось чином його права порушило. Зобов`язання відповідача щодо виключення із суми заборгованості за послуги теплопостачання належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників, що виникла до 26 липня 2022р., без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Позивачем в позові не зазначено, які самі його права як споживача порушені саме відповідачем та це, позивачем, не доведено жодним документом. Фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги теплопостачання підлягають доведенню при пред`явленні відповідачем позову про їх стягнення. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене. Відповідно наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва №170 від 23.10.2013р. «Про затвердження Порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів - споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України передбачено, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Їх відкриття відбулося за часів СРСР. Після проголошення Незалежної України особові рахунки не змінювались, тобто залишились попередніми, які були відкриті за адресами. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. Відкриття нового особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення на підставі ордеру або іншого документу, що засвідчує його право на те чи інше житлове приміщення, а також за рішенням суду. Відкриття та закриття особового рахунку житлового приміщення приватної форми власності здійснюється одночасно. Для закриття особового рахунку споживач зобов`язаний розрахуватися за надані йому послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Якщо новий власник з невідомих причин не відкрив особовий рахунок на своє ім`я вчасно, це не знімає з нього відповідальності за сплату послуг утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за весь цей час. При зверненні до підприємства власник має сплатити борг. В зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням переоформлення відбувається лише в ПІБ власника або квартиронаймача. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості за послуги попередніх власників. Тому списати або не переводити заборгованість попередніх власників у КП КМР «Центральні тепломережі» не має жодних підстав. Згідно ст.8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з наступними змінами та доповненнями, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237 виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий за адресою: [ADDRESS] , є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідачів і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства відповідача. Зобов`язання відповідача щодо виключення із суми заборгованості за послуги теплопостачання заборгованість попередніх власників не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Крім того, чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Окремо наголошують, що відповідно пункту 3 статті 175 ЦПК України: «Позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються». Проте в позовні заяві відсутні будь-які розрахунки та навіть просте зазначення того, яку саме суму заборгованості КП КМР «Центральні тепломережі» має виключити з особового рахунку позивача, що фактично не дозволяє встановити предмет позову і точний спосіб як само має бути захищено, на його думку, право позивача. Також, звертають увагу на те, що законодавство України, зокрема пункт 4 наказу Мінфіну N 237 від 08.10.99р., «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку» передбачено види заборгованості які підприємства можуть обліковувати на своєму балансі: «Безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності. Дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату. Довгострокова дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка не виникає в ході нормального операційного циклу та буде погашена після дванадцяти місяців з дати балансу. Поточна дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка виникає в ході нормального операційного циклу або буде погашена протягом дванадцяти місяців з дати балансу. Сумнівний борг-поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує невпевненість її погашення боржником». Пунктом 5 зазначеного наказу визначено: «Дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума». Проте в позовній заяві не зазначено не тільки власне конкретної суми заборгованості, яка на думку позивача має бути виключена, а й навіть конкретний її вид, що обліковується на балансі підприємства - взагалі унеможливлюючи встановлення точного предмету позову [PERSON] , а, у разі його задоволення, роблячи виконання такого рішення фактично неможливим. Те, що у позивача виникло зобов`язання підтверджують наступні норми законодавства. Так, відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки відповідач надає послуги теплопостачання, а позивач їх отримує та користується. Враховуючи вищенаведене, просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] до КП КМР «Центральні тепломережі» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири серії НСА 471790 від 26.07.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А. (а.с. 7). Відповідно Довідки №001195302 від 30.08.2022р. про заборгованість за надані житлово-комунальні послуги КП КМР «Центральні тепломережі», на особовому рахунку № [NUMBER] власника квартири за адресою: [ADDRESS] рахується заборгованість в розмірі 29447,60 грн. за опалення (а.с. 3). Позивачка звернулась з листом до КП КМР «Центральні тепломережі». від 01.09.2022р., який було вручено 06.09.2022р., з проханням виключити заборгованість попередніх власників квартири, про те відповідач відповідь не надав (ар.с.9-10). \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини першої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до\~статті 520 ЦК України\~боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Частиною першою\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Згідно з частиною першою\~статті 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до пункту 6 частини другої\~статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до\~статті 322 ЦК України\~на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою\~статті 382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2022 року, згідно з яким позивач став власником спірної квартири, договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями\~статті 520 ЦК України\~(заміна боржника у зобов`язанні). У справі, яка розглядається судом, позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попередніх власників вказаної квартири. На неї не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 26 липня 2022 року, тобто до укладення нею договору купівлі-продажу квартири. Таким чином діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі. Аналогічна позиція викладена у рішенні ВС/КЦС у справі №686/6276/19 від 01 вересня 2020 року. Що стосується доводів представника відповідача, то останній не навів доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла у попереднього власника квартири. Посилання представника відповідача на те, що позивач не скористалася правом перевірки наявності заборгованості за комунальні послуги у попереднього власника, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до\~ст. 12 ЦК України\~особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав і що останній не надав доказів на підтвердження такого порушення, оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Положеннями ч. 2\~ст. 14 ЦК України\~передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Щодо вирішення питання про\~належний спосіб судового захисту\~у спірних правовідносинах суд також виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 -на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Аналогічна позиція викладена у рішенні ВС/КЦС у справі № 201/1807/21від 14 вересня 2022 року. Окрім цього Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших. З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога [PERSON] про зобов`язання до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» виключити з обліку по її особовому рахунку заборгованість попередніх власників квартири за період до 26 липня 2022 року є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних вимогах викладено Верховним Судом у постанові\~від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20), а також у постанові\~від 26 січня 2022 року у\~справі № 201/11406/20 (провадження№ 61-18079св21). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), вирішуючи спір у справі хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка розглядається, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої\~статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54). У пункті 58 указаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу. Отже,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність правових\~підстав для\~задоволення позовних\~вимог [PERSON] \~та вважає,\~що її\~права відповідачем\~порушено,\~оскільки\~відповідач Комунальне\~підприємство Кам`янської\~міської ради\~«Центральні тепломережі» її позов не визнало, активно заперечувало проти задоволення позову про виключення чужої заборгованості саме з особового рахунку позивача, а згідно з\~\~\~частиною першою\~статті 2 ЦПК України\~(завдання та основні засади цивільного судочинства) захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. За таких обставин, суд встановивши, що позивач набув у власність квартиру 26 липня 2022 року, прийшов до висновку про те, що на нього не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання надані попереднім власникам, що нараховані до 26 липня 2022 року. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави.

Outcome: approved