Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач не здійснював своєчасну оплату за надані йому позивачем послуги, у нього утворилася заборгованість за період з лютого 2012 року по квітень 2019 року, що станом на 28.05.2020 становить 86275 грн. 24 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь індекс інфляції у розмірі 4332грн. 34 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2102 грн. 00 коп. на відшкодування понесених ним витрат з оплати судового збору. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.12.2021 року до розгляду справи в якості співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] . Цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи здійснюється зі стадії розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не прибули, причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідачка [PERSON] надала відзив на позовну заяву, де позовні вимоги не визнала, повідомила що не є власницею вказаної квартири і там не проживає, просила застосувати строк позовної давності. Щодо інших відповідачів, то за ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 289915344 від 13.12.2021 року [PERSON] та [PERSON] були співвласниками по Ѕ квартири за адресою: [ADDRESS] до серпня 2012 року. З 22.08.2012 року власником квартири став [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії ВРТ № 341350 від 22.08.20212 року. [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно заповіту серії ВТЕ № 960783 від 19.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим В.М., [PERSON] квартиру № 9 за адресою: [ADDRESS] заповідав [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися його син [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. З Єдиного державного реєстру судових рішень (справа № 1601/11006/2012) вбачається, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася [PERSON] . Відповідно достатті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). У даній справі з наданих доказів не вбачається, що після смерті [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру. Проте, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Так, згідно зі статтею1282ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Українивід 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16. Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношеннях, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. УЦК Українисеред положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першоїстатті 1282 ЦК Україниспадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Право на захист є складовою суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до структуриЦКУкраїниу книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змістуЦКУкраїнидає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другоїстатті 1282 ЦК Україниу разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормамиЦК України Так, Верховний Суд у своїй постанові від 23.05.2018 року у справі №192/2761/14 дійшов висновку про відсутність правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Також, Верховний Суд дійшов висновку, що застосування правилстатті 1282 ЦК Українине виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема передбаченого пунктуом 5 частини другої статті 16 ЦК Українипро примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення жстатті 1282\~ЦК України окремо від інших норм ЦКУкраїни позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося. Відповідно до структури ЦКУкраїни кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Відповідно достатті 5\~ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту. Зазначені правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18). На сьогодні єдиним встановленим спадкоємцем квартири [ADDRESS] , яка в порядку ст.ст. 1268, 1269 ЦК України\~вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини була неповнолітньою та звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом є [PERSON] , [INFO] . Отже, в різні періоди з лютого 2012 року по квітень 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] були споживачем послуг Кременчуцької філії АТ «Полтаваобленерго» з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії надавало відповідачам послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно - технічних документів. У зв`язку із створенням нових районів на підставі постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів», зокрема у Полтавській області, територію Кременчуцького району передано до обслуговування Кременчуцької об`єднаної філії, що у свою чергу свідчить про зміни у структурі АТ «Полтаваобленерго», що вбачається з листа Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» від 11.02.2022. За п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Цьому праву кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року). Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР відповідач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у строки, встановлені чинним законодавством. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання належним чином не виконував, своєчасно не здійснював оплату за одержані ним послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за період з лютого 2012 року по квітень 2019 року, що станом на 28.05.2020 становить 86275 грн. 24 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, який був наданий позивачем. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що вимоги позивача підтверджуються належними доказами, а також те, що факт існування заборгованості не був спростований відповідачем, вимоги позивача є обґрунтованими. Відповідач просив застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. АТ «Полтаваобленерго» звернулось до суду з даним позовом 19.06.2020 року. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З огляду на те, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності та враховуючи розрахунок заборгованості наданий позивачем, позов АТ «Полтаваобленерго» підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах строку позовної давності за період з травня 2017 року по квітень 2019 року у розмірі 42888 грн. 08 коп. Крім того, в порядку ст.625 ЦК України, з урахуванням строків позовної давності, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 4332 грн. 34 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2091 грн. 06 коп. За таких обставин, з урахуванням змін, що відбулися у структурі АТ «Полтаваобленерго», суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 42888 грн. 08 коп., а також індекс інфляції у розмірі 4332 грн. 34 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2091 грн. 06 коп. Стягнення проводиться з [PERSON] в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1118 грн. 17 коп. на відшкодування понесених ним витрат зі сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial