Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до Мар`їнського районного суду Донецької області з заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 20 листопада 2021 року Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), між ними зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя між ними не склалося, вони відділились одне від одного, між ними склались відносини не притаманні для сімейного життя. За таких обставин вважають, що шлюб є тільки формальним. Між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні спільної дитини. Письмовий договір зазначений у спільній заяві та зміст домовленостей полягає у наступному: дитина буде проживати разом з батьком, мати буде брати участь у забезпеченні умов життя дитини, реалізацією свого вільного права на виховання дитини відповідно до чинного законодавства України. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину буде нотаріально посвідчений як це вимагає чинне законодавство. Просили шлюб розірвати. Заявники в судове засідання не з`явились, подали заяви в яких просять проводити розгляд справи без участі заявників. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 20 листопада 2021 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 314.Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що заявники по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Заявники стверджують, що шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим. Статтею124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Стаття 109 СК України передбачає, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 293 ЦПК України встановлено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Враховуючи вищенаведене, оскільки заявники не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, між заявниками укладено договір про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved