Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (далі - відповідач) про визнання несправедливим і недійсним положення договору та стягнення суми сплаченого авансу, в якому позивач просить суд: -визнати положення пункту 2.3 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-10951, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» та [PERSON] , несправедливим відповідно до пунктів 4 та 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991р. та недійсним; -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 413 759,00 грн., сплачені відповідно до платіжного доручення №1 від 10.12.2021р., виданого [PERSON] Акціонерному товариству «ОТП Банк», в якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-10951, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» та [PERSON] . Представник позивача адвокат Божко Андрій Володимирович, який діє на підставі ордера серії АА №1221575 від 16.07.2022р., оригінал якого міститься в матеріалах справи, в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Просив розгляд справи проводити без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, відзив на позов не подав, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією, причину неявки в судове засідання суду не повідомив. З заявою про розгляд справи в його відсутність відповідач до суду не звертався. За таких обставин, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. 25.07.2022р. до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про визнання несправедливим і недійсним положення договору та стягнення суми сплаченого авансу. Ухвалою суду від 27.07.2022р. позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків. 04.08.2022р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві, а саме долучено дублікати квитанцій про оплату судового збору на суму 992,40 грн. та на суму 4 137,59 грн. Ухвалою суду від 08.08.2022р. у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначено судовий розгляд справи з викликом сторін. Дослідивши письмові матеріали по справа та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.12.2021р. між відповідачем та позивачем був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-10951 від 10.12.2021р. (далі - попередній договір), відповідно до пункту 1.1 якого відповідач та позивач зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на належний відповідачу транспортний засіб марки Audi, моделі Q7 Premium Plus, номером шасі (кузова, рами): [NUMBER] , 2009 року випуск. У відповідності до пунктів 1.2, 2.1-2.4 та 4.1 попереднього договору за ним сторони зобов`язуються до 30.04.2022р. укласти основний договір. Продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 444 569,73 грн., у тому числі ПДВ - 74 094,95 грн. та сплачується позивачем у безготівковій формі на поточний рахунок відповідача в національній валюті України - гривні. Сторони домовилися про такий порядок проведення розрахунків за попереднім договором. Позивач сплачує в день підписання попереднього договору відповідачу в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок відповідача в розмірі 444 569,73 грн., у тому числі ПДВ - 74 094,95 грн. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються позивачем на розрахунковий рахунок відповідача відповідно до виставлених ним рахунків, але не пізніше строку, встановленого пунктом 1.2 попереднього договору. Попередній договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 10.12.2021р., й діє до 30.04.2022р. або до укладення основного договору. 10.12.2021р. позивач перерахував на користь відповідача в рамках попереднього договору 413 759,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 від 10.12.2021р., виданого позивачем Акціонерному товариству «ОТП Банк». 17.06.2022р. позивач через свого уповноваженого представника адвоката Божка Андрія Володимировича звернувся до відповідача зі своїм листом №1706/22-01 від 17.06.2022р., яка була отримана відповідачем через оператора поштового зв`язку Акціонерне товариство «Укрпошта» 20.06.2022р. та відповідно до якої позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти основний договір до попереднього договору. 27.06.2022р. відповідач своїм листом №27-06/3 від 27.06.2022р. у відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Божка Андрія Володимировича №1706/22-02 від 17.06.2022р. повідомив представнику позивача про те, що він не є власником транспортного засобу та про те, що за інформацією відповідача транспортний засіб перебуває в морського перевізника та не знаходиться на митній території України. 07.07.2022р. Державна митна служба України своїм листом №19-19-02/19-02-02/8.19/1189 від 07.07.2022р. у відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Божка Андрія Володимировича №0607/22-03 від 06.07.2022р. повідомила представнику позивача про те, що станом на 06.07.2022р. за відомостями з її інформаційних ресурсів даних щодо митного оформлення транспортного засобу не виявлено. 08.07.2022р. Головний сервісний центр МВС своїм Листом №31/521АЗ-3155-2022 від 08.07.2022р. у відповідь на адвокатський запит представника адвоката Божка Андрія Володимировича №0607/22-02 від 06.07.2022р. повідомив представнику позивача про те, що станом на 07.07.2022р. в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутня інформація про реєстрацію транспортного засобу. 11.07.2022р. звернувся через свого уповноваженого представника адвоката Божка Андрія Володимировича до відповідача зі своєю письмовою вимогою про повернення авансу №1107/22-01 від 11.07.2022р., відповідно до якої позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому протягом 7 календарних днів із дня її отримання сплачені ним раніше в якості авансу грошові кошти в розмірі 413 759,00 грн. згідно з платіжним дорученням №1 від 10.12.2021р., виданим позивачем Акціонерному товариству «ОТП Банк». 11.07.2022р. відповідач отримав на його електронну пошту вищевказану письмову вимогу позивача №1107/22-01 від 11.07.2022р., а 14.07.2022р. - поштою через оператора поштового зв`язку Акціонерне товариство «Укрпошта». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.10.2020р. у справі №361/8331/18 та постанові Верховного Суду України від 13.02.2013р. у справі №6-176цс12. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» уклали попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 110.12.2021 №ПКП-10951, що в свою чергу свідчить про те, що вони бажали укласти договір та розуміли його, і таке укладення відповідало внутрішній волі сторін та жодна з них не була примушена до укладення такого договору. Відтак, волевиявлення позивача та відповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Audi, моделі Q7 Premium Plus, номером шасі (кузова, рами): [NUMBER] , 2009 року випуску, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не було укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору. Таким чином, сплачені позивачем відповідачу гроші в розмірі 5673 доларів США, є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 №461/5297/16-ц, від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц. Судом встановлено, що між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу транспортного засобу. При цьому позивач у рахунок попередньої оплати вартості транспортного засобу сплатив відповідачу 413 759,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 від 10.12.2021р., виданого позивачем Акціонерному товариству «ОТП Банк». Суд також зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, що між сторонами був укладений основний договір до попереднього договору, а також доказів, що відповідачем було повернуто позивачу отриманий від нього раніше аванс (попередню оплату). Як наслідок, строк дії попереднього договору закінчився, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 413 759,00 грн., сплачених відповідно до платіжного доручення №1 від 10.12.2021р., виданого позивачем Акціонерному товариству «ОТП Банк», в якості авансу за попереднім договором. Відповідно, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині стягнення авансу є обґрунтованою, вимоги доведені належними та достовірними доказами, а тому підлягають до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача 413 759, 00 грн. сплачені позивачем відповідно до умов договору. Також, позивач просив визнати положення пункту 2.3 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-10951, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» та [PERSON] , несправедливим відповідно до пунктів 4 та 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991р. та недійсним. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та ефективним. Прийняте судом рішення має бути виконуваним У даній справі суд прийшов до висновку, що вимоги щодо стягнення авансу є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення, що є ефективним способом захисту порушеного права позивача. За наведених обставин, суд вважає, що вимога про визнати положення пункту 2.3 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-10951, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» та [PERSON] , несправедливим відповідно до пунктів 4 та 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991р. та недійсним, до задоволення не підлягає з тих підстав, що це є неефективний спосіб захисту. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 4137 ,59 грн. на вимогу майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial