Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява [PERSON] поданим представником адвокатом Шалоюа Р.М. до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. [PERSON] (далі позивач) звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона є власником зазначеної квартири, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В квартирі зі згоди одного з попередніх власників квартири зареєстрована відповідач [PERSON] , однак в житлі не проживає, обов`язків по утриманню житла не несе. Зазначила, що реєстрація відповідача в даній квартирі порушує її права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом. Відзив на позовну заяву не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 31.05.2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.07.2022 року. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 18.07.2022 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Шали Р. М. про витребування доказів - задоволити. Витребувано у Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 26) інформацію про перетин фізичною особою громадянкою України [PERSON] , [INFO] державного кордону\~України у\~період з 01.06.2017\~року до\~08.04.2022\~року включно. Витребувано у Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 26) інформацію про перетин фізичною особою громадянкою Республіки Молдова, [PERSON] , [INFO] , державного кордону України у період з з 01.06.2017\~року до\~08.04.2022\~року включно. Ухвалою Франківського\~районного суду\~м.Львова\~від 29.08.2022\~року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Шали Р. М. про виклик свідка - задоволити. У судове засідання викликати свідка: [PERSON] . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 03.10.2022 року В судове засідання 21.11.2022 року позивач та її представник не з`явилися, при цьому представник позивача подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відстутності та відсутності позивача. Відповідач в судові засідання не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та оголошеннями на веб-сайті суду, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить позивачу [PERSON] , що підтверджується витягом з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №300819920 від 22.02.2022 року та договором дарування квартири від 22.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади №88294 від 24.02.2022 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] . Як вбачається із акту, складеного комісією майстрів ЛКП «Львівський ліхтар» від 11.02.2022 року [PERSON] зареєстрована, але не проживає в квартирі [ADDRESS] . Із відповіді Головного центру обробки спеціальної державної прикордонної служби України на запит суду вбачається, що відомостей про перетин державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою території АР Крим вказаним громадянином України [PERSON] , [INFO] та громадянкою Республіки Молдова, [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Судом також встановлено, що відповідач проживала та була зареєстрована у даній квартирі з дозволу власника [PERSON] , який [INFO] помер. 02.11.2022 року в судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача та підтвердила, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає протягом тривалого періоду часу, приблизно два роки. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст.13\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статті 47\~Конституції України\~встановлено,\~що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право користування чужим майном передбачено устаттях 401-406 ЦК України. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна, в тому числі, квартири. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ч. ч. 2, 5 статті 403 ЦК України). Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Устатті 406 ЦК Україниунормовано питання припинення сервітуту. Право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім`ї. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим житлом. Отже, права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Зі змісту позову встановлено, що такий обґрунтований приписами ст. 405 ЦК України та ст.ст. 71, 72 ЖК України. Проте, вказані норми права не підлягають застосуванню до спірних відносин, оскільки сторони не є членами однієї сім`ї, а квартира є приватною власністю позивачки, тоді як статтями 71, 72 ЖК України урегульовано взаємовідносини між наймодавцями та наймачами житла або членами їх сім`ї і стосуються житла в державному житловому фонді. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 зазначила, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зміст позовних вимог дає підстави для висновку про те, що позивач [PERSON] прагне захистити своє право власності шляхом зняття відповідача [PERSON] з реєстрації у належній їй квартирі, що створює їй перешкоди у реалізації свого права без будь-яких обмежень. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Суд встановив, що відповідач зареєстрована у спірному житловому приміщенні з дозволу попереднього власника квартири, набувши таким чином право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Зважаючи на принцип змагальності сторін, відсутність будь-яких доказів, що спростовують доводи позовних вимог, суд дійшов висновку про припинення сервітуту відповідача, тобто права користування квартири, яка належить позивачці. Отже, враховуючи те, що відповідач не є членом сім`ї нової власниці житла, не належить до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, договір про порядок користування чужим майном з позивачкою не укладала, а її реєстрація в житловому приміщенні порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у спосіб, який полягає в усуненні перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таке рішення суду матиме наслідком зняття відповідача з реєстрації у квартирі по [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved