Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача \~ [PERSON] , третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є головним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , відповідно до ордеру №01629 від 12.02.1970 року і ордеру №163 серії Т від 22.02.1991 року. Вказала, що її внук [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2009 року, комунальні платежі не сплачує. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. 26.05.2021 року ухвалою Московського районного суду м.Харкова відкрито провадження по справі. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу передано у провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Шевської О.І. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.01.2022 року на адресу суду від представника третої особи Харківської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких прохали відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач обрав інше постійне місце проживання і яке саме, за якою адресою. У судове засіданні позивач не зявилася, прохала розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення в яких вказав, що при вирішенні питання покладаються на розсуд суду, прохав проводити розгляд за їх відсутності. Представник третьої особи Харківської міської ради надав на адресу суду письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог, прохав проводити розгляд справи за їх відсутності. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст.\~223,\~280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером №01629 від 12.02.1970 року та ордером №163 серії Т від 22.02.1991 року. У вказаній квартирі зареєстровано три особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може були примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 77 ЦПІК України встановлено, що належними е докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 72 ЖК УРСР передбачає можливість визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до доданого до позовної заяви листа Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 12.04.2021 в ході перевірки встановити місцезнаходження гр. [PERSON] не виявилось можливим, зі слів мешканців будинку у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2009 року. При цьому, як вбачається зі змісту вказаного листа встановити місцезнаходження [PERSON] не виявилось можливим під час проведення перевірки, тобто у певний період часу (з 30.03.2021 по 12.04.2021 - у термін розгляду звернення [PERSON] ). Відтак вказаний лист не може свідчити про безперервну відсутність відповідача за адресою спірного житлового приміщення більше ніж шість місяців. Водночас, акт від 26.03.2021 складений сусідами по будинку у повній мірі не відображає обставини, які мають правове значення для правильного вирішення справи, а саме причини не проживання. Посилання ж позивача на сплату не комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідача не є підставою згідно зі статтями 71, 72 УРСР для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не підтверджує втрату інтересу відповідача до спірного житла. Верховний Суд України в п. 10 постанови Пленуму «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності в строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, відповідача понад встановлені строки, внаслідок неправомірної) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до п. 5 та 7 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них, а також взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 за громадянами, відсутніми в місці постійного проживання за умовами й характером роботи (екіпажі суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій, інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), зберігається право користування жилим приміщенням на період цієї роботи. Враховуючи вищевикладене, обов' язковим предметом доказування є також з`ясування причин відсутності відповідача понад встановлені Законом строки. Так, до позовної заяви не додано доказів, які б встановлювали причини відсутності відповідача у спірній квартирі, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставини не проживання відповідача більше шести місяців у спірній квартирі у зв`язку із втратою інтересу до житла. Разом з цим, законодавцем визначено осіб, які втрачають право користування житловим приміщенням, за умов встановленими статтею 71 ЖК Української РСР, статте 107 ЖК Української РСР та статтею 405 ЦК України. Цими особами є член сім/ власника житла, наймач або члени його сім`ї. Проте, Позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує, що [PERSON] є такою особою. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивач у позовній заяві, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`я без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вказана правова норма визначає втрату права користування житловим приміщенням саме членом сім`ї власника. Так, аналізуючи вказане положення, Можна зробити висновок про те, що дана правова норма стосується відповідного суб`єкта правовідносин, який є членом сім`ї особи, житло якій належить на праві приватної власності. Положеннями частини другої статті 107 ЖК Української РСР передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім"ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому є населеному пункті договору найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. При цьому . основною умовою втрати права користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 107 ЖК Української РСР, є наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання. Водночас, позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач обрав постійне постійне місце проживання і яке саме, за якою адресою. \~\~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивачем не надано суду доказів які б встановлювали причини відсутності відповідача у спірній квартирі, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставини не проживання відповідача більше шести місяців у спірній квартирі у зв`язку із втратою інтересу до житла, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно ч. 1, п. 1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed