Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, вказуючи, що з він, [PERSON] , [INFO] , перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 29 липня 1995 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2010 року шлюб між ними був розірваний. Зазначив, що між ним, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] виник спір щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим виникла необхідність у поданні даного позову до суду. Також зазначив, що дитина проживає разом з ним на протязі останніх років, він повністю піклується про його стан здоров`я, має власне житло, працює, тому виходячи з інтересів неповнолітнього сина, а також враховуючи вік дитини, тривалий час проживання дитини, він вважає, що дитині буде краще проживати разом з ним. Вказав, що відповідачкою було надано довіреність, яке посвідчено нотаріусом, в якій відповідачка надала право позивачу на виїзд з дитиною за кордон до 11 червня 2024 року. На підставі вищевикладеного, просив визначити місце проживання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив судове засідання по справі проводити без його участі, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі оголошенням на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, представник позивача на адресу суду надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини в судове засідання не з`явилися, надали суду клопотання, в якому зазначила, що неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком - позивачем по справі [PERSON] , є повних 15 років. Виходячи з цього неповнолітній [PERSON] має право визначити своє місце проживання з одним із батьків самостійно. Просили проводити судове засідання у відсутність представника Служби та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини та відповідно до чинного законодавства України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що сторони по справі, [PERSON] , [INFO] , перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 29 липня 1995 року. Відповідно до свідоцтва про народження від 15 липня 2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 18 від 16 січня 2007 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] .(а.с.10). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] після припинення сімейних стосунків, проживають окремо. Відповідно до довідки № 35 від 23 червня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , навчається в 10-Е класі економіко-правового ліцею ІІ-ІІІ ступенів Деснянського району міста Києва. Також встановлено, що відповідно до заяви поданої через канцелярію суду 01.12.2022р., неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зазначив, що бажає проживати з батьком, [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. На підставі вищевикладеного, суд, виходячи з інтересів дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, психологічний стан, бажання дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, а отже позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved