Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Усачук О. І. звернулася в суд з позовом до відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі - AT КБ «Приватбанк»), 11.08.2006 року було укладено Кредитний договір №КЖ-78 Д, за умовами якого [PERSON] , як позичальнику, банком було надано кредит у сумі 595 000 доларів США, із строком повернення до 10.08.2021 року, із сплатою 12 річних за користування кредитом. Вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором 11.08.2006 року між AT КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Рута-Фарм» укладено договір поруки з додатковою угодою до нього. Також, між AT КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір б/н від 26.10.2012 року. Зазначений договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кузьмович Н.В. за реєстровим номером 3532. За зазначеним Іпотечним договором (п.7) Позивачем було передано в іпотеку банку нежитлове приміщення аптеки загальною площею 261,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ). Крім цього, пояснює, що їй стало відомо, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т. 09.08.2021 року було відкрито виконавче провадження №66424323 щодо звернення стягнення на нерухоме майно на підставі виконавчого напису №608 виданого 20.05.2021 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., а саме приміщення аптеки загальною площею 261,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). Стягувачем за виконавчим провадженням № 66424323 є AT КБ «ПриватБанк». Однак, вказує, що у неї відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості за Кредитним договором № КЖ-78 Д, що підтверджується Довідкою AT КБ «Приватбанк» від 23.02.2022 року №MV1J25EHAI7VCVV4. Також, зазначає, що відсутність заборгованості підтверджується ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2022 року по справі № 607/15837/21 про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до AT КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2022 року по справі № 607/427/20 про залишення без розгляду позовної заяви AT КБ «Приватбанк» до [PERSON] , ТОВ «Рутафарм» про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підстав наведеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №608 вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 20 травня 2021 року, згідно якого звернуто стягнення на нерухоме майно нежитлове приміщення, приміщення аптеки зальною площею 261,3 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.07.2022 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» направив до суду письмові пояснення у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Представник позивача адвокат Усачук О. І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача АТ КБ«Приватбанк» адвокат Наконечна А. В. заперечила щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11.08.2006 року за укладеним між сторонами ( [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк») кредитним договором № КЖ-78 Д, Банк надав кошти позичальнику на умовах цього договору у розмірі 595\~000,00 доларів США у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості та сплати страхових платежів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] уклали договір іпотеки від 26.10.2012 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кузьмович Н.В. за реєстровим номером 3532. За зазначеним Іпотечним договором (п.7) позивачем було передано в іпотеку банку нежитлове приміщення аптеки загальною площею 261,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ). 20.05.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №608, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно нежитлове приміщення, приміщення аптеки зальною площею 261,3 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 26.10.2012 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Кузьмович Н. В. за реєстровим № 3532, передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», у розмірі заборгованість за кредитом 494\~180,70 доларів США; заборгованість за відсотками 661\~643,13 доларів США пеня 865\~200,06 доларів США, що всього становить 2\~021 023 доларів США 89 центів, що за курсом НБУ на 22.03.2021 року становить 56\~019\~548 грн. 59 коп. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500 гривень. Строк, за який проводиться стягнення - чотирнадцять років сім місяців одинадцять днів, а саме з 11.08.2006 року по 22.03.2021 року. 09.08.2021 року головним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т. відкрито виконавче провадження № 66424323 щодо звернення стягнення на нерухоме майно на підставі виконавчого напису №608 виданого 20.05.2021 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., а саме приміщення аптеки загальною площею 261,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), яке належить [PERSON] . Стягувачем за виконавчим провадженням № 66424323 є AT КБ «ПриватБанк». Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 23.02.2022 № MV1J25EHAІ7VCVV4, [PERSON] , [INFO] , не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України "Про нотаріат"). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц, на яку посилається представник відповідача у письмових поясненнях. Згідно вказаної правової позиції Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Таким чином, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України "Про нотаріат" слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 3.1, 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінетів Міністрів України від 29.06.99 №117. Аналіз підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного з етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року при розгляді справи № 305/2082/14-ц. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про нотаріат" і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається зі спірного виконавчого напису, строк, за який проводиться стягнення становить чотирнадцять років сім місяців одинадцять днів, а саме з 11.08.2006 року по 22.03.2021 року, тобто строк, що перевищує 3 роки, відповідно, поза межами строку, визначеному статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», відтак вказана заборгованість не є безспірною. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 (справа №766/11996/18). Суд враховує, що згідно виконавчого напису №608 вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. 20 травня 2021 року, до суми заборгованості за кредитним договором, входить пеня в розмірі 865\~200,16 доларів США, при цьому відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік. Суд також враховує, що станом на 23.02.2022 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 23.02.2022 № MV1J25EHAІ7VCVV4. Крім цього, у виконавчому написі зазначено, що нотаріус пропонує за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів у розмірі 2\~021\~023 долари США на рахунок банку, однак у виконавчому написі не вказано на виконання яких зобов`язань та за яким договором нотаріус пропонує перерахувати кошти на рахунок банку. У матеріалах справи наявний кредитний договір № КЖ-78 Д від 11.08.2006 року, укладений між [PERSON] та AT КБ «Приватбанк», який нотаріально не посвідчений. Із матеріалів матеріали справи можна дійти висновку, що вказані кошти нотаріус пропонує перерахувати на виконання вказаного кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний у справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, в якості забезпечення виконання зобов`язань якого було укладено іпотечний договір, тому подання стягувачем не нотаріально засвідченого договору є незаконним. Враховуючи наведені вище вимоги до виконавчого напису, у тому числі і перелік дій, що передують його видачі, суд враховує відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення всіх необхідних дій нотаріусом та заявником (відповідачем), що стали наслідком видачі виконавчого напису, які б свідчили про безспірність заборгованості. В той же час, суд враховує, що оскільки оспорюваний виконавчий напис видавався нотаріусом на підставі документів, наданих відповідачем, останній мав реальну можливість надати їх до суду з метою доведення безпідставності позовних вимог позивача. Отже, встановлені судом обставини справи дають підстави вважати, що заборгованість, яку нотаріус пропонував задовольнити за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна є спірною, а тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., який підлягає стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved