Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

24 жовтня 2022 року предстанвик позивача [PERSON] адвокат Зеркін А.С. звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 300 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-3). В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час слюсарем по ремонту гірничого устаткування та машиністом бульдозера в кар`єрі на ПрАТ, ним отримано хронічне професійні захворювання - вібраційна хвороба другої стадії, яке, відповідно до акту розслідування від 25.07.2022, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 13.10.2022 вперше позивачу була встановлена 3-тя група інвалідності та 60% втрата професійної працездатності безстроково. Вважає, що позивачу не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Позивач скаржиться на постійний біль у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліві кінцівки, порушену ходу, біль та обмеження рухів у великих суглобах кінцівок, переважно колінних, заніміння кінцівок, переважно лівих, підвищену чутливість кистей до холоду, відчуття серцебиття при підвищенні артеріального тиску, зниження слуху. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані позивача. У зв`язку із захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постяйно виникають складнощі, у зв`язку із загальною слібкістю, втомою, болями потребує сторонньої допомоги. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.10.2022 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 08.11.2022, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.32). 25.11.2022 в суд надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.34-46) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку; за роботу в шкідливих умовах позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки, а також йому було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач, не зважаючи на явні ознаки ушкодження здоров`я та періодичне проходження лікування, продовжуваав працювати у шкідливих умовах, і жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ «Північний ГЗК» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. До того ж у представника відповідача є сумніви щодо відповідності наданої медичної документації, оскільки позивач щороку проходив обовязкові медичні огляди, за результатом яких його було визнано здоровим та придатним для роботи, і тільки після звільнення з підприємства позивач «раптово» виявив у себе професійне захворювання. І звільнився він за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, а не за станом здоров`я. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 03.09.1981 позивач прийнятий на роботу в гірничо-транспортний цех Першотравневого рудоуправління (ОРДЕНА ЛЕНІНА ПІВНІЧНИЙ ГЗК ім.Комсомолу України) слюсарем з ремонту гірничого обладнання кар`єрної поверхні 2 розряду; 30.04.1982 звільнений у зв`язку із призовом до Радянської Армії; 12.09.1984 прийнятий на роботу в гірничо-транспортний цех Ганнівського рудоуправління (ОРДЕНА ЛЕНІНА ПІВНІЧНИЙ ГЗК ім.Комсомолу України) слюсарем з ремонту гірничого обладнання кар`єрної поверхні 3 розряду; 14.11.1988 переведений в гірничо-транспортному цеху Ганнівського рудоуправління слюсарем черговим та по ремонту обладнання кар`єрної поверхні 5 розряду; 12.04.1989 - переведений в гірничо-транспортному цеху Ганнівського рудоуправління машиністом бульдозера з потужністю двигуна 340 к.с. у кар`єрі 6 розряду; 14.12.1989 - переведений в гірничо-транспортному цеху Ганнівського рудоуправління машиністом бульдозера з потужністю двигува 520 к.с. в кар`єрі; 12.10.1992 переведений в цех внутрішньо-кар`єрного транспорту Ганнівського рудоуправління машиністом бульдозера з потужністю двигуна 520 к.с. з повним робочим днем у кар`єрі; Наказом від 31.10.1996 Північний державний гірничо-збагачувальний комбінат змінив назву на ВАТ «Північний ГЗК»; 01.08.1997 - переведений в Ганнівському кар`єрі машиністом бульдозера з потужністю двигуна 520 к.с. з повним робочим днем у кар`єрі, з повним пільговим пенсійним забезпеченням за Списком №1; 10.12.1997 переведений в цех внутрішньо-кар`єрного транспорту гірничого управління машиністом бульдозера з потужністю двигуна більше 380 к.с. у кар`єрі з повним робочим днем у кар`єрі дільниці дорожньо-будівельної техніки Ганнівського кар`єру; 09.03.1998 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 01.12.1999 у зв`язку з реорганізацією структури управління переведено до Ганнівського кар`єру машиністом бульдозера в кар`єрі з повним робочим днем у кар`єрі дільниці дорожньо-будівельної техніки з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 30.05.2001 за підсумками атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 26.09.2002 переведено у Ганнівському кар`єрі машиністом бульдозера у кар`єрі та на відвалах без поділу на розряд виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 07.07.2010 за підсумками чергової атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 04.04.2011 ВАТ «Північний ГЗК» перейменовано на ПАТ «Північний ГЗК»; 03.06.2015 переведено до гірничотранспортного цеху №2 машиністом бульдозера у кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки №90; 24.06.2015 за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 05.05.2016 ПАТ «Північний ГЗК» перейменовано на ПрАТ «Північний ГЗК»; 24.06.2020 за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 19.10.2020 звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-7). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25.07.2022р. (а.с.11-13), позивачу [PERSON] встановлено хронічне професійне захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами, ускладненим гіпертонічною хворобою другої стадії, ст.2 гіпертензивне серце, СН 0 ст., ризик 2, у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному (С6, С7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, трофічними порушеннями на кистях. Код Т75.2. Позивачу вперше встановлена 3-тя група інвалідності з 03.10.2022 та 60% втрати професійної працездатності безстроково, із яких: 60% - вібраційна хвороба, згідно висновку МСЕК від 13.10.2022р., де також зазначено, що позивач потребує санаторно-курортного лікування, медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с.14,15). \~ \~ \~ \~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25.07.2022 (а.с.11-13), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: вібрація загальна еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 7 дБ перевищував допустимий рівень та складав 123 дБ при ГДР 116 дБ (згідно ДСН 3.3.6.039-99). Умови виробничого середовища та важкість праці машиніста бульдозера відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.12). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 16 років. Визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~суд вважає,\~що слід\~врахувати роз`яснення\~п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995р.,\~з подальшими\~змінами,\~"\~Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди",\~відповідно до\~якого,\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~суд визначає\~в межах\~заявлених вимог\~залежно від\~характеру та\~обсягу заподіяних\~позивачеві моральних\~і фізичних\~страждань,\~з урахуванням\~в кожному\~конкретному випадку\~ступеня вини\~відповідача та\~інших обставин.\~Зокрема,\~враховується характер\~і тривалість\~страждань,\~стан здоров`я\~потерпілого,\~тяжкість отриманого\~захворювання,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретні обставини\~по справі,\~характер моральних\~страждань і\~наслідки,\~що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, виписками-епікризами, виписками із медичних карт стаціонарного хворого, формою індивідуальної програми реабілітації інваліда (а.с.14-24) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 140 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 1400,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial