Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком . В позові вказує, що він уклав шлюб з [PERSON] - відповідачкою. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Після розлучення виховував дитину спільно з відповідачкою, попри проживання сина разом з батьком. В подальшому, син залишався проживати частину часу з мамою, а частину з ним як батьком. В 2021 році, [PERSON] почала заперечувати той факт, що син буде проживати з батьком, не заважаючи на усні попередні домовленості з відповідачем про виховання сина. З 2021 по весну 2022 року відповідачка не дозволяла сину ночувати у нього вдома, заперечувала тривале проводження часу зі батьком сина, вчиняла сварки з даного приводу, не зважаючи на бажання сина. 22 квітня 2022 року, дійшли згоди з відповідачкою, щодо питань виховання сина та його проживання разом з батьком, уклавши нотаріальний договір про утримання та визначення місця проживання з батьком . Згідно умов даного договору, а саме п.1.3 - місцем проживання дитини Батьки визначили місце проживання Батька за адресою: [ADDRESS] . Проте мати заперечує право дитини залишатись з батьком будь коли, незважаючи на укладений в квітні цього року договір. Мати не виконує умов договору, не дозволяє сину ночувати та жити у батька, а подальше з`ясування стосунків з відповідачкою з цього приводу, негативно відобразиться на психологічному здоров`ї сина. Це стало одним з приводів звернення до суду, оскільки врегулювати спір в позасудовому порядку немає змоги. Від сусідів колишньої дружини дізнався, що в останній час вона не проводить з сином час, але негативно налаштована на проживання сина разом з батьком. У зв`язку з цим запропонував їй передати сина йому, оскільки це домовленість в договорі, однак вона відмовилася. Вважає її відмову безпідставною з наступних причин. Зазначає, що має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре ставиться до сина. Займається його розвитком, спортивними досягненнями, навчанням та утриманням. Посилається на те, що займається підприємницькою діяльністю, а тому має можливість приділяти своїй дитині багато часу та забезпечувати його достойним дитинством та майбутнім. Син тягнеться до нього, оскільки також зростає чоловіком. Вважає, що сину буде краще з ним, тим паче, що жодного разу не заперечував, щоб дитина проводила час з мамою. Фактично, правовою підставою його звернення до суду є порушення умов договору відповідачем, оскільки невиконання умов договору його колишньою дружиною є підставою для подання позову до суду на підставі п. 4.5. договору. Просить визначити місце проживання сина - [PERSON] [INFO] , уродженця і жителя смт. Берегомет, Вижницького району, Чернівецької області, з батьком [PERSON] [INFO] . Стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Представник позивача та представник в судовому засіданні позов підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити в повному обсязі. Однак просив не стягати з відповідача судові витрати. У судове засідання відповідач не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що є відомості в матеріалах справи. Причини своєї неявки суду не повідомила. Однак в підготовчому судовому засіданні надала заяву про визнання позову. Представник третьої особи Служба у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації у судовому засіданні вказувала, що оскільки мати виїхала за межі України з врахуванням інтересів дитини вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення . Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, третьї особи з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне. Судом встановлено, згідно довідки Берегометської селищної ради від 01.07.2022 року [PERSON] [INFO] , згідно договору між батьками про утримання та визначення місця проживання З батьками від 02.04.2022 року № 985, завіреного приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чепіль Оленою Дмитрівною місце проживання сина [PERSON] [INFO] визначено з батьком [PERSON] [INFO] [ADDRESS] . З акту обстеження матеріально -побутових умов проживання за № 205 від 01.07.2022 року [PERSON] [INFO] проживає в [ADDRESS] . .Заявник проживає у власному житловому будинку матері, який складається з чотирьох кімнат ,кухні, коридору ,ванної кімнати опалюється природним газом. [PERSON] не працює, займається ІТД . В довідці про склад сім`ї [PERSON] виданої Берегометської селищної ради №1798 від 01.07.2022 року зазначено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно договору між батьками про утримання та визначення місця проживання З батьками від 02.04.2022 року № 985, завіреного приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чепіль Оленою Дмитрівною місце проживання сина [PERSON] [INFO] визначено з батьком [PERSON] [INFO] [ADDRESS] . Згідно висновку Служби у справах дітей Вижницької РДА за № 57 від 25.08.2022 року вказано, що при ухваленні рішення необхідно рахувати та проаналізувати всі обставини ,зокрема особисту схильність до одного з батьків , бо за інших приблизно рівних аргументів. Думка дитини може мати вирішальне значення. Згідно копії паспорта відповідача вона перетнула кордон- 01.11.2022 року З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані ст.ст. 110, 112, 160, 161 СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 157 СК України визначені права того із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України за певних умов. Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Як регламентовано ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ст.160 СК України, передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, а також враховуючи те, що відповідач не виконувала вимоги нотаріально посвідченого договору між батьками про утримання та визначення місця проживання З батьками від 02.04.2022 року № 985 позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В адресованій суду заяві позов визнала та на даний час перебуває за межами України, а дитина продовжує проживати з батьком , ходить в школу, батько створив усі належні умови для проживання та виховання сина, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач в адресованому суду клопотанні просить віднести судові витрати за його рахунок , судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: approved