Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Іванківської селищної ради Київської області, третя особа: [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішення Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області та визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора ЦНАП Іванківської селищної ради Київської області про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, у якій просить суд: скасувати рішення Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області від 10.09.2021 року №VIII-14/1802 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] »; скасувати рішення державного реєстратора ЦНАП Іванківської селищної ради Київської області про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222080304:01:003:0052 за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 2465947832100); визнати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222080304:01:003:0052 за Іванківською територіальною громадою Вишгородського району Київської області в особі Іванківської селищної ради (ЄДРПОУ 04054911). В обґрунтування позовної заяви зазначив, що позивач з народження та на даний час проживає в с. Леонівка Вишгородського району Київської області (територія Іванківської ОТГ), має там нерухоме майно, яке належить їй на праві приватної власності. 09.12.2020 року рішенням Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Вказані земельні ділянки розміщені поруч, їх розділяє лише проїжджа частина [ADDRESS] , вона користується ними все життя. 10.06.2021 року випискою із погосподарської книги №5 на 2016-2023 рр. було підтверджено, що за позивачем дійсно рахуються ці дві земельні ділянки. Однак при розробці проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства було з`ясовано, що 24.09.2021 року вказана земельна ділянка перейшла у власність [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] . З витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 10.09.2021 рішенням Іванківської селищної ради №VIII-14/1802 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] . 24.09.2021 було здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222080304:01:003:0052 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 24.10.2021 року у телефонній розмові із [PERSON] , з яким позивач дійсно знайома, оскільки він народився і виріс по сусідству, повідомив, що влітку 2021 року надавав довіреність на ім`я [PERSON] для приватизації земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] з правом реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. В той же час [PERSON] їй повідомив, що не подавав у 2020-2021 роках будь-яких заяв до Блідчанської сільської ради для отримання рішення щодо відведення земельних ділянок у власність або встановлення (відновлення) їх меж в натурі (на місцевості). Так як позивач зрозуміла, що заяву від імені [PERSON] могли підробити, тому 25.10.2021 року звернулась до відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, а 25.10.2021 року відомості, які буди викладені заяві позивача, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021116180000107 за ознаками вчинення кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, розпочато досудове розслідування, що підтверджується Витягом з ЄРДР. У вказаному кримінальному провадженні позивач є потерпілою. 01.09.2022 року в ході ознайомлення із матеріалами вказаного кримінального провадження позивачем було отримано копії протоколів допитів свідків ( [PERSON] , фізичної особи-підприємця, сертифікованого інженера-землевпорядника [PERSON] , старости Блідчанського старостинського округу Пап`ян Наталії Олександрівни). Крім цього, було з`ясовано, що заява від імені [PERSON] , зареєстрована за №Ш-138.2 від 12.11.2020 року про надання йому дозволу на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є підробленою, а підписи від імені [PERSON] в Технічній документації із землеустрою виконані третьою особою, навіть не [PERSON] (це підтверджено висновком експерта від 13.05.2022 року №СЕ-19/111-21/55284-ПЧ). Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 12 жовтня 2022 року о 09:30 год. 02 вересня 2022 року до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої позов підтримують в повному обсязі, просить розглядати справу без її участі. 22 вересня 2022 року до суду від Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, відповідно до якого просять розглянути справу, призначену на 12 жовтня 2022 на 09:30 год. без представника Іванківської селищної ради, прийняти рішення на розсуд суду та про результати розгляду повідомити Іванківську селищну раду. 11 жовтня 2022 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання, відповідно до якого просять розгляд підготовчого судового засідання, призначеного на 09:30 12 жовтня 2022 року розглянути без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду. Ухвалою від 12 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду в судове засідання на 25 жовтня 2022 року 14:30 год. 24 жовтня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи Рішення Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області за № VII-51/442 від 09.12.2020 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] ». Також у своєму клопотанні просять розгляд справи проводити без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, покладаються на розсуд суду. 26 жовтня 2022 року до суду від Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, відповідно до якого просять розглянути справу, призначену на 25 жовтня 2022 року без представника Іванківської селищної ради, прийняти рішення на розсуд суду та про результати розгляду повідомити Іванківську селищну раду. В судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомленні вчасно. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують. Відповідач Іванківська селищна рада звернулися до суду із листом, в якому зазначили, що покладаються на вирішення справи на розсуд суду та просять суд розглядати справу без участі представника селищної ради. Третя особа [PERSON] відзиву, заяв та клопотань до суду не надіслав. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.\~4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 09.12.2020 року рішенням Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області за № VII-51/442 [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно Виписки із погосподарської книги № 5 на 2016-2023 роки від 10.06.2021 року за [PERSON] рахуються земельні ділянки, площа яких становить 0,42 га, з яких: 0,22 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № VII-14/1802 від 10.09.2021 року затверджено розроблену ФОП [PERSON] [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1604 га. З Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 24.09.2021 було здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222080304:01:003:0052 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 25 жовтня 2021 року було відкрито кримінальне провадження № 12021116180000107 за ч. 1 ст. 358 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «невідома особа внесла завідомо неправдиві відомості до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] ». Висновком експерта № СЕ-19/111-21/55284-ПЧ від 13.05.2022 року встановлено, що підписи від імені [PERSON] по всій технічній документації виконанні не [PERSON] , а іншою особою. На підставі ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П. від 29.10.2021 року на земельну ділянку з кадастровим номером № 3222080304:01:003:0052, яка належить [PERSON] та розміщена в адміністративних межах с. Леонівка Вишгородського району Київської області накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування. Статтею 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 299/857/19. Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 678/326/17. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У п.1 ч.1\~ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З п. ґ) ч.1\~ст. 81 ЗК України\~вбачається, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підстав виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно\~ст. 152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 1\~ст. 154 ЗК України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження Відповідно до п. 16\~Перехідних положень ЗК України\~громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. За змістом\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст. 126 ЗК України\~право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі\~статтею 3 Закону № 1952-IV\~однією з основних засад державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Враховуючи вище викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,1604 га, кадастровий номер 3222080304:01:003:0052, яка була передана [PERSON] на підставі Рішення Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області за № VIII-14/1802 від 10.09.2021 року є частиною земельної ділянки, яка була передана у власність [PERSON] на підставі Рішення Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області за № VII-51/442 від 09.12.2020 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] ». Також позивачем надані документи щодо відкриття кримінального провадження по факту внесення невідомою особою завідомо неправдивих відомостей до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] та Висновок експерта, в якому встановлено, що [PERSON] не підписував Технічної документації, а тому підлягають до задоволення позовні вимоги в частині скасування рішення Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області від 10.09.2021 року №VIII-14/1802 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] ». Таким чином, між сторонами виник спір з приводу прийняття рішення Іванківською селищною радою «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності за третьою особою [PERSON] на спірну земельну ділянку, на яку 09.12.2020 року рішенням Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у її власність позивача. Статтею 79-1 ЗК України\~визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно статей\~14,\~41 Конституції України\~право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 по справі № 816/1920/17; постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 по справі № 587/2121/18). Так, відповідно до ч. 2\~ст. 78 Земельного кодексу України\~право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до вимог частини другої\~статті 116 ЗК України\~набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 125 цього Кодексу\~визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності\~ЗУ «Про Державний земельний кадастр», державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює\~Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. При цьому як свідчить інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право приватної власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60619781 від 28.09.2021 року, [PERSON] , Іванківська селищна рада. Підставою для державної реєстрації зазначено:\~рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: VII-14/1802, виданий 10.09.2021, видавник: Іванківська селищна рада; відомості з ДЗК, серія та номер: 49892326, виданий 24.09.2021, видавник: Державний земельний кадастр. При цьому Іванківською селищною радою не було надано суду документів, на підставі яких була проведена державна реєстрація права приватної власності [PERSON] . Згідно з ч. 2\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Так, у відповідності до п. 1\~ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формах рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Згідно зі\~ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені\~Конституцією\~і законами України, та керуються у своїй діяльності\~Конституцією\~і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється\~Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~(розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі\~Конституції\~і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша\~статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). За приписами п. 34\~ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України"\~до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема, відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У відповідності до\~ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"\~рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно з приписами ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Відповідно до\~глави 16 ЦК України\~правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Підпунктом в) пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 01 січня 2002 року відповідно до\~статті 125 ЗК України\~право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 року №1066-УІ\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі\~ст. 393 Цивільного кодексу України\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Цивільного кодексу України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Аналіз положень вказаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що прийняте Іванківською селищною радою рішення № VІІІ-14/1802 від 10.09.2021 року порушує приписи\~ЦК України, оскільки суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача. У частині 1\~статті 190 Цивільного кодексу України\~зазначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, а положення Глави 23 Загальні положення про власність і Глави 29 Захист права власності передбачають поняття та правові механізми захисту права власності на майно у наведеному значенні. Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном. До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі Іатрідіс проти Греції від 25.03.1999, заява №311107/96, п.54). З аналізу вказаних положень вбачається, що майном є, в тому числі, і майнові права (наприклад, право власності та право користування майном - оренда), а відтак, від неправомірних посягань національним законодавством охороняється право власності не лише на саму річ, як об`єкт матеріального світу, а й на майнові права, які полягають, зокрема, у володінні та користуванні даною річчю. За таких обставин право позивача підлягає захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора ЦНАП Іванківської селищної ради Київської області про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222080304:01:003:0052 за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 2465947832100), оскільки останній незаконно заволодів вищевказаною земельною ділянкою. Відповідно до ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої\~статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Згідно зі\~ст. 392 Цивільного кодексу України\~особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Стаття 153 Земельного кодексу України гарантує недоторканість права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч. 1 ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Земельного кодексу України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси його континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в межах, визначених Конституцією України. Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності (п. «б» ч. 1 ст. 80 ЗК України). Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (ч.1, п.а ч.2 ст. 83 ЗК України). Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), що ратифікована Україною Законом України від 17.07.1997 року, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 345 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Таким чином, вимоги повивача про визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222080304:01:003:0052 за Іванківською територіальною громадою Вишгородського району Київської області в особі Іванківської селищної ради (ЄДРПОУ 04054911), підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані суду докази в їх сукупності, дійшов до висновку про правомірність позовних вимог, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить понесені позивачем судові витрати по даній справі, за її рахунок.

Outcome: approved