Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

30 травня 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та [PERSON] 11 жовтня 2010 року було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору позивач просив стягнути із [PERSON] заборгованість по кредиту, розмір якої на 28.02.2018 становив в сумі 117\~000,00 грн, з яких 29306,19 грн заборгованість за тілом кредиту; 87963,81 грн - заборгованість за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.04.2022 скасовано заочне рішення, призначено розгляд справ в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам їх процесуальні права з приводу подання заяв по суті, встановлено процесуальний строк для їх реалізації. (том 1, а.с. 113-114). У встановлений судом строк, представник відповідача, адвокат Старча А.В. подав відзив на позовну заяву, в якій зауважив на безпідставності позовних вимог. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування заборгованості у відповідача. Представник відповідача зауважив, що долучені до позову Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як частина кредитного договору так як вони не містять підпису відповідача. Вважає, що встановлення кредитного ліміту не може свідчити про отримання кредитних коштів. Письмові докази долучені до справи вважає недопустимими з огляду на порушення порядку їх завірення. Розрахунок заборгованості оспорюється з підстав відсутності заборгованості вцілому (том 1, а.с.122-133). 31 травня представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якій зауважив на безпідставності тверджень сторони відповідача. Вважає, що форма кредитного договору відповідає вимогам закону. Факт отримання відповідачем кредитних коштів прослідковується з виписки по рахунку, яка є належним та достатнім доказом. Зауважує, що сторона відповідача не подала контррозрахунку на спростування розрахунку позивача. Враховуючи вищевикладене, представник позивача прохав задовольнити вимоги Банку в повному обсязі. Додатково прохав поновити строк для подання відповіді на відзив (том 1, а.с.142-150, 152). 02 червня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, у зв`язку з чим Банк прохав стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.10.2011 в розмірі 85959,90 грн, яка складається з наступного: 29306,19 грн заборгованість за тілом кредиту, 38441,16 грн заборгованість за відсотками, 18212,55 грн заборгованість з пені. Подано оновлений розрахунок (том 1, а.с.183-202). Представник відповідача скористався своїм процесуальним правом на подання заперечень, в яких заперечував з приводу долучення позивачем письмових доказів з підстав порушення порядку та строків їх подання до суду. Одночасно з поданням заперечень, представник відповідача прохав продовжити процесуальний строк для його подання (а.с.203-205, 208-210). Окрім того представник відповідача звернувся до суду із запереченнями щодо клопотання представника позивача про поновлення строків на подання відповіді на відзив, адже вважав його недостатньо мотивованим, а тому у його задоволенні вважав необхідно відмовити (а.с.211-213). 07 червня 2022 року представником відповідача подано заяву про застосування до вимог позивача наслідків пропуску строків позовної давності (а.с.214-215). 28 червня 2022 року представник позивача подав до суду письмові пояснення на заперечення, де зазначені доводи, аналогічні, викладеним у відповіді на відзив (а.с.227-229). Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2022 року, за клопотанням сторони відповідача витребувано докази, а саме оригінал анкети-заяви та довідки про умови кредитування, які буди надані в судовому засіданні від 22.11.2022 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Старча А.В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, прохав у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11.10.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується витребуваним за ініціативи сторони відповідача, оригіналом анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, де міститься підпис відповідача [PERSON] , яке вказує на волевиявлення останнього на виникнення кредитних правовідносин. Цього ж дня, відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна» [NUMBER] , що підтверджується довідкою Банку (а.с.153). З витребуваної, за ініціативи сторони відповідача, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», вбачається, що сторонами погоджено розмір відсотків а також пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Відповідна довідка підписана відповідачем [PERSON] , 11.10.2010. В подальшому здійснювався перевипуск кредитних карток що підтверджується довідкою Банку (а.с.153). Довідками АТ КБ «Приватбанк» підтверджено збільшення кредитного ліміту по картковому рахунку. З даної довідки вбачається, що Банком 18.04.2012 збільшено кредитний ліміт до 22500 грн. (а.с. 179). З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка активно використовувала кредитні кошти (а.с. 153 (зворот)- 178 (зворот)). Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх зобов`язань виникла заборгованість, зокрема, з урахуванням заяви представника позивача від 02 червня 2022 року Банк прохав стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.10.2011 в розмірі 85959,90 грн, яка складається з наступного: 29306,19 грн заборгованість за тілом кредиту, 38441,16 грн заборгованість за відсотками, 18212,55 грн заборгованість з пені. В контексті наведеного варто зауважити наступне. Щодо заяви сторони позивача від 02.06.2022 року (а.с.183) про зміну розміру позовних вимог. Так стороною позивача в ході розгляду справи було подано письмову заяву в якій йдеться про бажання позивача зменшити розмір своїх позовних вимог з 117\~000, 00 грн (заявлених під час звернення з позовом) до 85 959,90 грн. В той же час, зі змісту вказаної заяви вбачається, що представником позивача фактично поруч з вимогами про зменшення обсягу позовних вимог висуваються вимоги про стягнення пені у розмірі 18212,55 грн, чого першочергові вимоги не містили. Таким чином, виходячи із суті вимог заяви, стороною позивача ставиться питання як про зменшення позовних вимог (по заборгованості по тілу кредиту та процентам) так і про фактичне їх збільшення, тобто заявлення вимог про стягнення заборгованості з пені. Вирішуючи питання про можливість її прийняття суд, враховує положення ст. 49 ЦПК України, яка наділяє позивача правом як зменшити вимоги, так і правом на їх збільшення (п.2 ч.1 ст. 49 ЦПК України). В свою чергу, процесуальний закон, покладає на суд обов`язок сприяти сторонам у реалізації їх процесуальних прав (п. 4 ч 5 ст. 12 ЦПК України). Сторона відповідача достеменно будучи ознайомленою із вимогами заяви від 02.06.2022 (відповідна заява надсилалася позивачем на адресу відповідача, а також судом, за вимогою представника відповідача, на його електронну адресу), при цьому маючи вдосталь процесуального часу, жодних заперечень не висловили. Тому на переконання суду прийняття відповідної заяви є можливим та відповідає завданням та принципам цивільного судочинства, а тому розгляд позовних вимог здійснюється судом в обсязі заяви від 02.06.2022. Щодо заяв сторін про поновлення процесуальних строків на подання заяв по суті, заперечень сторони відповідача з приводу здійснення процесуальних дій стороною позивача з порушенням процесуальних строків. В контексті наведено, варто зауважити, що за змістом ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства ч.3 ст. 2 ЦПК України, визначає зокрема, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право на справедливий суд, зокрема, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. На переконання суду процесуальні норми що встановлюються процесуальні строки, є лише засобами по забезпеченню справедливості судового провадження. Зокрема, рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»). З метою уникнення надмірного формалізму, приймаючи до уваги умови в яких здійснюється судочинство ( зокрема, провадження здійснюється в умовах запровадженого воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації) суд вважає за необхідне долучити всі подані сторонами заяви по суті а також, долучені до них письмові докази, надаючи перевагу дотриманню засад змагальності. На переконання суду, відповідний захід є пропорційним переслідуваній меті, зокрема надасть сторонам в повній мірі реалізувати своє «право на суд». Щодо клопотання сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку позивача та виписки по рахунку вбачається, що останній платіж, який відповідач вніс на виконання свого обов`язку по погашенню кредиту, датований 26.06.2015 року у сумі 0,04 грн, здійснивши переказ коштів між власними рахунками. В той же час, з позовом позивач звернувся 28.05.2018 року ( згідно поштового штампу на конверті (а.с.51). Таким чином, позивач звернувся в межах трьохрічного строку, а тому його права підлягають судовому захисту, підстави для застосування позовної давності відсутні. По суті позовних вимог. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). За змістом\~статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Незважаючи на факт погодження між сторонами отримання умов кредиту, його відсоткової ставки за користування кредитом, розміру штрафних санкцій (в довідці про умови кредитування від 11.10.2010), свого договірного зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків за його користуванням відповідач не виконав. Допустив прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення тіла кредиту у розмірі 29306,19 грн та відсотків за користування кредитом 38441,16 грн. ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення. Будь-яких доказів чи доводів на спростування поданого стороною позивача розрахунку в цій частини сторона відповідача не заявляла. В свою чергу, оцінюючи розрахунок заборгованості за пенею на предмет його обґрунтованості, суд зауважує, що позов до суду був поданий 28.05.2018 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору Таким чином, Банк звернувшись з позовом до суду про повернення всієї суми кредиту позивач змінив строк кредитування, тобто у позичальника виник обов`язок повернути кредит. В той же час, після закінчення строку кредитування, Банк втрачає право нараховувати проценти та пеню, які були передбачені договором, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З розрахунку вбачається, що позивач після звернення до суду у 2018 році з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, продовжив нараховувати відповідачу пеню, що не ґрунтується на законі. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача, лише той розмір пені, нарахування якого передувало даті звернення до суду. Тобто на користь позивача стягується пеня у розмірі 3450 грн, яка існувала станом на 30.04.2018 року. В решті вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1459,40 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial