Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу зі спадкоємця за договором позики від 10.10.2009 року у розмірі 320000 грн. В обґрунтування позову вказав, що 10.10.2009 року позивач уклав з [PERSON] договір позики, згідно якого він позичив їй 10000 євро, що в еквіваленті становить 320000 грн. [INFO] [PERSON] померла, її спадкоємцем за заповітом являється відповідач [PERSON] . В добровільному порядку відповідач позику не повертає, посилаючись на те, що вона кошти не позичала. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 320000 грн. та стягнути з неї судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.09.2021 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.02.2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначений розгляд справи по суті. 29.11.2022 року представник позивача - адвокат Дем`яненко Т.О. подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надав, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладений договір позики у вигляді розписки, за якою [PERSON] взяла у позивача [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 10000 євро та зобов`язалася їх повернути (а.с. 3). Виходячи з розписки, між позивачем та [PERSON] мали місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 ЦК України. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 63). 03.03.2021 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Новгородківської районної державної нотаріальної контори із заявою, в якій заявив вимоги до спадкоємців [PERSON] в розмірі 10000 євро (а.с. 58). Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02.07.2021 року державним нотаріусом Новгородківської районної державної нотаріальної контори Голобородько О.В., спадкоємцем майна померлої [PERSON] є [PERSON] (а.с. 92). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Відтак, оскільки [PERSON] являється спадкоємцем померлої [PERSON] , а [PERSON] пред`явив свої вимоги до спадкоємця боржника за договором позики від 10.10.2009 року у втановлений законом строк, то вона є належним відповідачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відтак, суд не бере до уваги надану позивачем роздруківку курсу купівлі-продажу валют АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 6), оскільки станом на 24.09.2021 року (дата звернення до суду з позовом) офіційний курс гривні до євро, встановлений Національним банком України становив 31,08 грн. за 1 євро. Таким чином, станом на 24.09.2021 року сума боргу [PERSON] за договором позики від 10.10.2009 року становить 10000х31,08=310800 грн. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення боржником передбаченого договором позики обов`язку повернення коштів, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики у спадкоємця боржника - відповідача [PERSON] , у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 310800 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги адвоката від 09.09.2021 року, яким передбачено гонорар адвоката 12000 грн. та квитанцію від 09.09.2021 року про оплату позивачем вказаних послуг у розмірі 12000 грн. (а.с. 4а, 9). Однак позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), що були виконані адвокатом, та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги, на підставі яких суд міг би встановити обсяг наданих послуг і виконаних робіт, їх складність, витрачений час та їх співмірність із заявленою вартістю. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3108 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial