Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідача\~ [PERSON] , дитини [PERSON] , [INFO] , а також про стягнення на її користь з відповідача аліментів на їх малолітню дитину у частці від заробітку\~у розмірі 1/4 частини з усій його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дати подання цієї позовної заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути судові витрати у справі. Позов обґрунтовано тим, що в період з 2010 року по 2015 рік, позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживала з останнім однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №436 від 25.11.2011 року. Біологічним батьком доньки є відповідач, ним не оспорювався факт батьківства відносно дитини, проте останній відмовлявся від явки до органів РАЦС задля зазначення його, як батька дитини в свідоцтві про народження, тому дитина була записана під її прізвищем, а ім`я та по батькові за її вказівкою. Сторони продовжували проживати однією сім`єю. Разом брали участь у вихованні та утриманні дитини. Дитина прив`язалась до відповідача. Називає його батьком. Осінню 2015 року вони припинили спільні стосунки та проживати однією сім`єю. Після припинення сімейних стосунків відповідач практично не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, мало уваги приділяє дитині, не бере участі у вихованні дитини. Дитина продовжує називати відповідача батьком і хоче спілкуватися з ним. На її неодноразові прохання визнати себе батьком, відповідач відмовляється. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач, який є фізично здоровим, працездатним, має можливість надавати грошову допомогу, а тому може сплачувати аліменти на їхню дочку, у визначеному законом розмірі. Враховуючи ту обставину, що дитина має батька\~- відповідача [PERSON] , а також вкрай скрутне матеріальне становище позивачки та неможливість на даний час одній утримати дитину, вона була змушена звертатись до суду із даним позовом. Тому позивач просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] , в судове засідання не з?явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Просив, позовні вимоги задоволити, проти прийняття заочного рішення не заперечив,а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з?явився та не повідомив суду про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У запропоновані судом строк та порядку, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з?явився, однак подав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити за її відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Відповідно до ч.ч.7,8\~ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України\~за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку\~ст. 247 ЦПК України\~за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~та\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини»,\~суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно зч.1ст.4,ч.1ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів,а суд,здійснюючи правосуддя,захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб,визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані\~статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] , та її малолітньої дитини, й причетність до такого порушення їх прав відповідачем [PERSON] , за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне. Судом встановлено, що сторони у справі у період з 2010 року по 2015 рік проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка у м. Стрий Львівської області, обоє вели спільне господарство. [INFO] , [PERSON] народила доньку [PERSON] , реєстрація народження якої була здійснена 25.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області на підставі ч. 1\~ст. 135 СК України, із зазначенням батька цієї дитини зі слів позивачки - [PERSON] , оскільки заява батька була відсутня. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року, було призначено судово-генетичну експертизу, згідно якої на вирішення експертизи було поставлено питання: - Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Згідно повідомлення про неможливість проведення експертизи від 20.11.2020 №14/816, вбачається, що ДНК-тесту на встановлення імовірності батьківства малолітньої [PERSON] , виконаного не було, оскільки [PERSON] , до Львівського НДЕКЦ МВС не прибув, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи. Проте, позивач, будучи допитаною у судовому засіданні надала пояснення, згідно з котрими вона з 2010 року по 2015 рік проживала разом з відповідачем однією сім`єю як чоловік та жінка у м. Стрий Львівської області, шлюб не реєстрували. Протягом зазначеного періоду підтримування фактичних шлюбних відносин вона народила дочку [PERSON] , [INFO] , батька яких записано з її слів, так як відповідної заяви відповідачем про своє батьківство по відношенню до дитини не подавав. Незважаючи на це, відповідач заперечує ту обставини, що саме він є батьком дитини, не приймає участі в її вихованні, а також не надає матеріальну допомогу на її утримання. Свідок [PERSON] , приведений судом до присяги, в судовому засіданні пояснив, що його батько жив поряд із сторонами по справі, тому часто навідувався до нього. Позивач та відповідач, проживали разом близько чотирьох років, і він не одноразово бачив, як відповідач гуляв з дитиною, вони жили разом в одному будинку, вважав їх сім?єю. Як вбачається з довідки №890 від 13.05.2019виданої КП «Світанок» позивачу, дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з позивачем, проживають разом, дитина знаходиться на її утриманні. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо встановлення батьківства та щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України\~(надалі\~СК України),\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також\~Законом України «Про охорону дитинства». Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. В силу статей\~125-126\~та\~128 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до чинного\~ЦПК України. За змістом\~ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як роз`яснюється у пунктах 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст.135СК України). Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина\~містити усі відомості,необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище,ім`я та по батькові матері й батька,число,місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини,коли та яким органом його вчинено). Чинним сімейним законодавством України визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. При цьому, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, а чинне сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved