Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

14 вересня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Окрім цього, просила залишити неповнолітнього сина [PERSON] проживати разом з матір`ю. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 23 квітня 2009 року, про що зроблено актовий запис №345 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від даного шлюбу народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними фактично припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Спір щодо місця проживання сина у сторін відсутній, а тому відповідно до позиції, висловленої в постанові ВС від 15 січня 2020 року (справа №200/952/18), є підстави для залишення дитини з матір`ю. З цих підстав позивач просить розірвати шлюб, залишити дитину проживати разом з матір`ю та відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 19 жовтня 2022 року на 10 год. 20 хв., яке, у зв`язку з неявкою відповідача, відкладено на 17 листопада 2022 року на 12 год. 00 хв. У судове засідання 17 листопада 2022 року позивач [PERSON] та її представник - адвокат Варода П.В. не з`явились, однак у позовній заяві позивач просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивач у позовній заяві проти заочного розгляду справи не заперечила. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 23 квітня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №345 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 2011 року. Як убачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем не склалося, між ними фактично припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак, позивач має право на відновлення свого дошлюбного прізвища [PERSON] . Щодо вимоги про залишення дитини проживати разом з позивачем, то суд вважає її необгрунтованою й такою, що до задоволення не підлягає. Так, Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини з одним із подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, вказавши, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Тобто, ключовим у даному випадку є відсутність спору про те, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу. Крім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд може, але не повинен, оскільки Сімейним кодексом України такий обов`язок не встановлений. Виходячи з обставин справи, в якій Верховний Суд виклав цю правову позицію, ключовим було те, що Верховний Суд не вважав помилкою суду першої інстанції вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, але ця правова позиція не є імперативною нормою про обов`язкове вирішення такого питання під час розгляду цієї категорії справ. Долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким батьків буде проживати дитина сторін після розірвання шлюбу. За вказаних обставин позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 992,40 грн. понесеного судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial