Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

29.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Навчально виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. І.Могильницького», відділу соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради про поновлення попередніх умов праці та стягнення зарплати за час виконання нижчеоплачуваної роботи, посилаючись на те, що наказом відділу освіти Старосамбірського району Львівської області від 27.08.1982 року №283 вона була прийнята на роботу в Міженецьку середню школу на посаду учителя початкових класів з 01.09.1982 року. У період з 01.09.1982 року неодноразово змінювалася назва і власник закладу. Наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації від 29.01.2016 року №14 прийнято рішення про передачу НВК «Загальноосвітній заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. І.Могильницького» с. Міженець Старосамбірського району Львівської області із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність Міженецької сільської ради, як об`єднаній територіальній громаді. У НВК ім. о. І.Могильницького с. Міженець працює 38 років, в неї вища педагогічна освіта, у 2006 році присвоєно кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії» та педагогічне звання «Старший учитель». Рішенням атестаційної комісії відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації від 04 квітня 2016 року, вона відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «Спеціаліст вищої категорії» та раніше присвоєному педагогічному званню «Старший учитель». Вона чесно і добросовісно, на високому професійному рівні виконує свої професійні обов`язки на посаді вчителя початкових класів. Цього навчального року пройшла курсову підготовку за освітньою програмою «Нова українська школа» та отримала свідоцтво про підвищення кваліфікації. Протягом 2018-2019 навчального року вела уроки у 4 класі і виконувала обов`язки класного керівника у цьому ж класі. За вказівкою директора школи [PERSON] протягом навчального року співпрацювала з вихователем підготовчої групи [PERSON] , опрацювала навчальну програму для дітей, знала, який навчальний матеріал по різних видах діяльності діти засвоїли і з яким запасом знань ідуть у 1 клас. Спілкувалася, зустрічаючись з дітьми і батьками. Вивчала риси характеру дітей і їхні уподобання, стан їхнього здоров`я. Придбала для майбутніх першокласників зошити з друкованою основою, методичні посібники, стенди для оформлення класу, зібрала багато методичного матеріалу для роздрукування. Крім цього, приймала участь у виборі навчально методичного забезпечення для дітей 1 класу Нової української школи, зібрала копії документів, довідки про медичний огляд, реєстрації дітей, підготувала і провела свято зустріч для майбутніх першокласників та їхніх батьків. Директор [PERSON] з часу свого призначення почала діяти не по закону, а на свій розсуд і змінювати учителям, в тому числі і їй, істотні умови праці в сторону погіршення. 30.08.2019 року на засіданні педагогічної ради до педагогічних працівників доведено тижневе навантаження на 2019-2020 навчальний рік. У 2018-2019 навчальний рік вона випустила 4 клас, на її переконання у 2019-2020 навчальному році їй повинні були доручити вести уроки у 1 класі Нової української школи, але уроки у 1 класі директор школи доручила вести [PERSON] . Проте істотних змін праці у початкових класах не відбулося, а директор НВК значно погіршила її умови праці, що є грубим порушенням трудового законодавства. Про такі зміни у педагогічному тижневому навантаженні її ніхто не повідомляв і ніяких підстав не було. До цього часу вона не ознайомлена з наказом про тижневе педагогічне навантаження на 2019-2020 навчальний рік. Уроки веде згідно складеного розкладу. Про правомірність встановлення тижневого педнавантаження на 2019-2020 навчальний рік вона звернулася у Львівську обласну організацію профспілки працівників освіти і науки України. Вважає, що незаконними діями відповідача їй спричинена і моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення її прав та глибину душевних страждань, просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 3000,00 гривень. Просить постановити рішення про поновлення їй попередніх умов праці на посаді вчителя 1 класу «НВК ім.о. І.Могильницького с. Міженець» з 1 вересня 2019 року. Стягнути з відповідача в її користь різницю зарплати за час виконання нижчеоплачуваної роботи та моральну шкоду 3000,00 гривень. Ухвалою судді від 10.12.2019 року позовна заява була залишена без руху з надання строку для усунення недоліків. 23.12.2019 року позивачем недоліки позову усунуто. Ухвалою судді від 27.12.2019 року прийнято до розгляду, відкрито провадження, та призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 12.06.2020 року. Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №430/07/2020 від 20.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 24.09.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11 годину 30 хвилин 27.11.2020 року. 15.10.2020 року до суду надійшов від директора НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І.Могильницького» - О.Гуменчик, відзив на позовну заяву, в якому НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І.Могильницького» просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що \~як в 2018-2019 навчальному році, так і в 2019-2020 навчальному році позивачка працює на посаді вчителя початкових класів. Жодного переведення на іншу роботу в їхньому навчальному закладі з вчителем [PERSON] не відбулося. Вона продовжує працювати на посаді вчителя початкових класів і до теперішнього часу з тижневим педагогічним навантаженням 18 годин. В минулому 2018-2019 навчальному році для [PERSON] було встановлено тижневе педагогiчне навантаження 18 годин, яке складалося із 18 годин урокiв у четвертому класі. В 2019-2020 навчальному році її тижневе педагогічне навантаження становить 18 годин. Отже, тижневе педагогічне навантаження для вчителя [PERSON] не зменшилося. Окрім того, обов`язок директора дати вчителю 18 годин, але не обов`язково саме тих предметiв, якi вчитель мав в попередньому навчальному році. Це ніякий не перерозподіл, а розподіл педагогiчного навантаження на наступний навчальний piк. Ухвалою суду від 27.11.2020 року підготовче засідання відкладено на 10 годину 00 хвилин 15.04.2021 року, яке було відкладено на 14 годину 15 хвилин 16.06.2021 року. За клопотанням позивачки, ухвалою суду від 16.06.2021 року без виходу в нарадчу кімнату постановлено вважати правильною назву відповідача Навчально-виховний комплекс «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад ім.о.І.Могильницького» с.Міженець Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області, та залучено третю особу Відділ освіти, культури, спорту та туризму Добромильської міської ради, виключивши відповідача Відділ соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради. Підготовче засідання відкладено на 15.09.2021 року на 12 годину 30 хвилин. Ухвалою суду від 15.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 30 хвилин 11.01.2022 року, яке відкладено до 14 години 00 хвилин 03.06.2022 року. Ухвалою суду від 03.06.2022 року судове засідання відкладено на 17 годину 00 хвилин 14.09.2022 року. Ухвалою суду від 14.09.2022 року судове засідання відкладено на 15 годину 30 хвилин 29.11.2022 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що у 2018-2019 навчального року вона вела уроки у 4 класі і виконувала обов`язки класного керівника цього класу. Вона вважала, що мала б у наступному навчальному році отримати класне керівництво в 1 класі та вести там уроки, однак директор на власний розсуд доручила вести уроки в 1 класі 2019-2020 навчального року вчителю з нижчою кваліфікацією [PERSON] , яка не має вищої педагогічної освіти і відповідно не може мати кваліфікаційної категорії, не має вона і педагогічного звання. Також вважає, що [PERSON] неправомірно призначили на посаду соціального педагога, однак наказу про призначення [PERSON] вона не оскаржувала. Директор,\~доручивши вести\~їй години\~у чотирьох\~різних класах\~початкової школи\~штучно створила\~ситуацію і\~погіршила її\~умови праці,\~автоматично позбавивши\~класного керівництва. Щодо педагогічного навантаження, то воно не змінювалося, її посада після поновлення також не змінилася. Представник відповідача Навчально - виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І - ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад ім.о.І.Могильницького» с.Міженець Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 11.11.2022 року до суду від директора ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім.о.І.Могильницького с.Міженець Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області - О.Гуменчик надійшов лист, в якому вона просила розгляд справи провести без присутності представників їхнього закладу, позовні вимоги не визнають та заперечують щодо їх задоволення (а.с.154). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ освіти, культури, спорту та туризму Добромильської міської ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 13.09.2022 року від начальника відділу Г.Саврей надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи провести без їхньої участі (а.с.126). Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Предметом позову у даній справі, як вбачається з позовної заяви та з пояснень наданих позивачкою безпосередньо в судовому засіданні, є: поновлення їй попередніх умов праці з 01.09.2019 року; стягнення різниці заробітної плати за час виконання нижчеоплачуваної роботи; стягнення моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень. Щодо першої позовної вимоги, то судом встановлено наступне. Позивачка стверджує, що їй протиправно позбавили ведення уроків в 1 класі Нової української школи, а уроки доручено вести [PERSON] . Таким чином їй погіршено умови праці, адже вона була позбавлена доплат за класне керівництво та за перевірку зошитів, що призвело до зменшення оплати її праці. Ознайомившись 30.08.2019 року із тарифікаційним листом, вона зазначила про те, що «залишає за собою право на оскарження». Вважає погіршення її істотних умов праці приниженням, дискримінацією по віку. Вважає зміни в штатному розписі і призначення [PERSON] на посаду соціального педагога з 12.05.2017 року такими, що мають ознаки грубого порушення трудового законодавства. За правилом ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем реалізовано своє право на подачу доказів на підтвердження свої вимог. Так, нею подано ряд доказів, які були безпосередньо досліджені судом. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] (а.с.8-14) встановлено, що остання працевлаштована у відповідача (який неодноразово змінював найменування) з 01.09.1982 року та обіймала посаду вчителя початкових класів на час подачі позову, як і з 01.09.1982 року. Записи щодо зайняття інших посад [PERSON] у копії поданої нею трудової книжки відсутні. З копії диплому спеціаліста (а.с 15) [NUMBER] від 04.06.2004 року вбачається, що [PERSON] отримала повну вищу освіту за спецальністю «Початкове навчання. Психологія». Копією атестаційного листа [PERSON] (а.с. 16-17) встановлено, що [PERSON] , учитель постакових класів НВК «ЗНЗ І-ІІІ ст. -ДНЗ» с. Міжанець, відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та раніше присвоєному педагогічному званню «старший учитель». Згідно копій наказу № 58 від 03.05.2017 року Відділу соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області (а.с. 18) та наказу № 17/к від 03.05.2017 року НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. І. Могильницького» с. Міженець (а.с. 19) поновлено [PERSON] на посаді учителя початкових класів НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. І. Могильницького» с. Міженець Старосамбірського району Львівської області з 31.08.2016 року. Наказом № 70 від 12.05.2017 року Відділу соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області (а.с. 20) внесено зміни в штатний розпис НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. І. Могильницького» с. Міженець та введено посаду соціального педагога 0,5 ставки на яку призначено [PERSON] . Листом № 48 від 05.09.2019 року (а.с.21-22) Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України повідомила позивачку, що її звернення розглянуто, його вивчення проводилося на місці юристконсультом Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України [PERSON] з участю директора НВК [PERSON] у присутності заявниці (позивачки у справі [PERSON] ). Встановлено, що на 2019-2020 навчальний рік [PERSON] встановлене педагогічне навантаження у розмірі 18 годин у початковій школі, що становить тарифну ставку і відповідає її наказу про призначення на роботу. Директором НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. І. Могильницького» [PERSON] при розподіл педагогічного навантаження на 2019-2020 навчальний рік умови трудового договору [PERSON] не порушені. Листом № 329 від 05.09.2019 року Відділ соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради повідомив позивачку про те, що при розподілі тижневого навантаження педагогічних працівників в НВК ім. О.І. Могильницького с. Міжанець не порушено дотримання нормативно-правових актів (а.с. 23). З копії посвідчення, серії [NUMBER] виданого Старосамбірскьим УСЗН (а.с. 24) та з додаткових пояснень позивачки вбачається, що [PERSON] є ветераном праці. На поданій позивачкою копії розкладу уроків на 2019-2020 навчальний рік у НВК ім.о.І.Могильницького с. Міженець (а.с. 25) зафіксовано розклад уроків у 1-11 класах вказаного навчального закладу. Копією свідоцтва про підвищення кваліфікації ААА № 10732 від 25.01.2019 року (а.с. 27) підтверджено підвищення [PERSON] кваліфікації у КЗ ЛОР «Львівський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти». В силу положень ст. 77, 79 ЦПК України суд не бере до уваги поданий позивачкою документ (а.с. 26), який містить незрозумілі скорочення, сліди виправлень, не містить назви та на пропозицію суду щодо доповнення до досліджуваних доказів жодних додаткових пояснень щодо цього документу, які могли б суду дати можливість встановити наявність у ньому інформації щодо предмета доказування та підтвердження достовірності вказаних даних, позивач не надала. При оцінці вказаних доказів суд застосовує наступні джерела права та враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 1 статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту» передбачено, що педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності - час, призначений для здійснення навчально-виховного процесу. Педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку. Розподіл педагогічного навантаження у закладі загальної середньої освіти затверджується його керівником. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності обсягом менше тарифної ставки, передбаченої частиною першою цієї статті, встановлюється тільки за його згодою. Абзац 2 частини другої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту» передбачає наявність письмової згоди працівника щодо перерозподілу педагогічного навантаження лише протягом навчального року, у разі зміни кількості годин з окремих предметів, що передбачається робочим навчальним планом. Водночас, при перерозподілі педагогічного навантаження до початку навчального року вказаний закон не вимагає наявності згоди працівника саме у письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №750/33740/18. Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 94 КЗпП України надано визначення заробітної плати - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі статтею 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог статті 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці, якими є зміна систем та розмірів оплати праці, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій - працівника необхідно повідомити не пізніше, ніж за два місяці. Статтею 25 Закону України "Про загальну середню освіту" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що розподіл педагогічного навантаження у загальноосвітньому закладі здійснюється його керівництвом і затверджується відповідним органом управління освітою. Частиною другою цієї статті встановлено, що педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу, незалежно від підпорядкування, типу і форми власності, обсягом менше тарифної ставки встановлюється лише за його згодою. Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 559/321/16-ц (провадження № 14-367цс18), зменшення педагогічного навантаження тягне за собою зміну режиму роботи вчителя, і, як наслідок, - відповідне зменшення заробітної плати, що в силу вимог частини третьої статті 32 КЗпП України є зміною істотних умов праці. Педагогічне навантаження вчителя закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності - час, призначений для здійснення освітнього процесу. Педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку (частина перша статті 25 Закону України "Про загальну середню освіту"). Порядок нарахування, розрахунок та обчислення заробітної плати педагогічним працівникам визначено Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти (далі - Інструкція), яка затверджена наказом Міністерства освіти і науки України № 102 від 15 квітня 1993 року. Пунктом 63 Інструкції визначено, що оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти провадиться, виходячи із встановлених ставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок. Відповідно до пункту 76 Інструкції учителям, викладачам та іншим педагогічним працівникам, у яких з незалежних від них причин протягом навчального року навантаження зменшується порівняно з навантаженням, встановленим їм при тарифікації, до кінця навчального року виплачується (з дотриманням КЗпП України): у випадку, коли навантаження, що залишилось, вище встановленої норми на ставку - заробітна плата за фактичну кількість годин; у випадку, коли навантаження, що залишилось, нижче встановленої норми на ставку - заробітна плата за ставку, коли цих педагогічних працівників немає можливості довантажити навчальною роботою в даній місцевості за умови виконання іншої організаційно-педагогічної роботи; у випадку, коли при тарифікації навчальне навантаження було встановлено нижче норми за ставку, - заробітна плата, встановлена при тарифікації, за умови виконання іншої організаційно-методичної роботи. Аналіз наведеного вимог Інструкції дає підстави для висновку що вчитель має право на відповідний рівень заробітної плати за умови, коли з незалежних від нього причин протягом навчального року навантаження зменшується порівняно з навантаженням, встановленим йому при тарифікації. За зазначеними положеннями зменшення педагогічного навантаження тягне за собою зміну режиму роботи вчителя і, як наслідок, зменшення заробітної плати, що є зміною істотних умов праці. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що їй було змінено істотні умови праці та зменшилася її заробітна плата. При цьому будь-яких доказів на підтвердження вказаного позивач не надала. Натомість, встановлено судом із пояснень позивачки та наданих доказів, що педагогічне навантаження вчителя початкових класів [PERSON] на 2019-2020 навчальний рік складало 18 години та відповідно до наявних у матеріалах справи доказів не зменшувалося, що спростовує доводи позивача щодо зміни істотних умов праці. Класне керівництво педагогічними працівниками в закладах освіти передбачене Законами України "Про освіту", "Про загальну середню освіту", "Про позашкільну освіту", "Про професійно-технічну освіту" та регламентоване Положенням про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 06.09.2000 року № 434 (далі Положення). Відповідно до пп. 1.2 п.1 Положення, класний керівник це педагогічний працівник, який здійснює педагогічну діяльність з колективом учнів класу, навчальної групи професійно-технічного навчального закладу, окремими учнями, їх батьками, організацію і проведення позаурочної та культурно-масової роботи, сприяє взаємодії учасників навчально-виховного процесу в створенні належних умов для виконання завдань навчання і виховання, самореалізації та розвитку учнів (вихованців), їх соціального захисту. Класний керівник це не посада педагогічного працівника. Класне керівництво це додаткове виконання обов`язків працівником поза межами функціональних обов`язків за своєю основною посадою. Згідно з пп. 2.1 п.1 Положення обов`язки класного керівника покладаються на педагогічного працівника навчального закладу системи загальної середньої освіти, який має педагогічну освіту або відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, здійснює педагогічну діяльність, фізичний та психічний стан здоров`я якого дозволяє виконувати ці обов`язки. П.п. 2.2 вказаного Положення визначено, що обов`язки класного керівника покладаються директором навчального закладу на педагогічного працівника або на досвідченого майстра виробничого навчання, за його згодою, і не можуть бути припинені до закінчення навчального року. У виняткових випадках з метою дотримання прав та інтересів учнів (вихованців) та їх батьків зміна класного керівника може бути здійснена протягом навчального року. Виконання обов`язків з класного керівництва, яке зумовлене підвищеними вимогами навчально-виховного процесу до педагогічних працівників, передбачає додаткове навантаження на них поза функціональними обов`язками за їх основною посадою, тому, враховуючи таке додаткове навантаження на таких працівників, їм провадиться додаткова оплата за виконання вищезазначених обов`язків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про освіту», законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України «Про освіту», керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти. У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності це час, призначений для здійснення навчально-виховного процесу. Педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становить тарифну ставку, а також інші види педагогічної діяльності, такі як класне керівництво (20-25%), перевірка зошитів (10-20%), завідування майстернями (15-20%), навчальними кабінетами (10-15%), навчально-дослідними ділянками (10-15%). Частиною 2 статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності обсягом менше тарифної ставки, передбаченої частиною першою цієї статті, встановлюється тільки за його згодою. Перерозподіл педагогічного навантаження протягом навчального року допускається у разі зміни кількості годин з окремих предметів, що передбачається робочим навчальним планом, або за письмовою згодою педагогічного працівника з додержанням законодавства України про працю. Водночас покладання обов`язків класного керівника є прерогативою директора навчального закладу і не вимагає згоди вчителя лише у випадку покладання таких обов`язків, але ніяк не навпаки. Умови оплати праці педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів урегульовує, зокрема, Інструкція про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затверджена наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102 (далі Інструкція № 102). Відповідно до пункту 37 Інструкції № 102, учителям 14-х класів загальноосвітніх шкіл та шкіл-інтернатів усіх типів і найменувань за перевірку зошитів учнів провадиться додаткова оплата в розмірі 15% ставки заробітної плати. Ця доплата провадиться основному вчителю незалежно від навантаження. Як пояснила позивач, основним вчителем вона не була, відтак відсутні підстави для здійснення їй такої оплати. Що стосується доводів про дискримінацію позивачки, то відповідно до частини 1 статті 1\~Закону України\~"Про\~засади запобігання\~та протидії\~дискримінації в\~Україні"\~від 06.09.2012\~року №\~5207-V дискримінація це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; За змістом статті 2-1\~КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. У Європейській\~конвенції "Про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод" зазначається, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Європейський суд з прав людини при розгляді справ про дискримінацію оперує поняттями пряма дискримінація - відмінність у ставленні до осіб, які знаходяться в аналогічних або відповідним чином схожих ситуаціях, що ґрунтується на ознаці, яку можна ідентифікувати (Carsonandothers v. UK p. 61, Burden v. UK, p.60) і непряма дискримінація - однакове ставлення до людей, ситуації яких відрізняються. Відмінність у ставленні може проявлятися у формі непропорційно шкідливих наслідків загальної політики чи заходу, які попри своє нейтральне формулювання дискримінують певну групу осіб (Opuz v.Turkey p. 183). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (п.п. 48,49 Рішення ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013, заява №10441/06). Вказуючи про фактичні дані, які підтверджують вчинення дискримінаційні дії, [PERSON] зазначила, що відповідач всупереч вимог шляхом дискримінації її за ознакою віку, кваліфікації, належності до ветеранів праці змінив істотні умови праці та доручив вести уроки вчителю, який має нижчу кваліфікацію. Однак, всупереч положенням ЦПК України, позивачка не навела жодних фактичних даних про вчинення дискримінаційних дій та обмеження у зв`язку із цим її трудових прав. Покликання на незаконність наказу про призначення [PERSON] на посаду соціального педагога на 0,5 ставки не свідчить про дискримінацію позивачки, адже жодних аргументів про те, яким чином призначення [PERSON] на іншу посаду, за умови перебування позивачки на займаній посаді, та відсутності даних про вплив вказаного призначення на будь-яке особисте немайнове або майнове право та інтерес [PERSON] , останньою суду не надано. Виходячи з визначення поняття дискримінації, яке міститься у пункті другому статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», для віднесення тих чи інших дій до дискримінаційних необхідна наявність певних ознак, які виражаються в конкретних діях, внаслідок яких позивач зазнає обмеження у своїх правах, зокрема у сфері праці, порівняно з іншими співробітниками. Згідно із ст. 5 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінації є: пряма дискримінація; непряма дискримінація; підбурювання до дискримінації; пособництво у дискримінації; утиск. Позивачкою не підтверджено будь-якими доказами, а зі змісту позовних вимог не вбачається, що її обмежено у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, що відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» можна вважати дискримінацією, а також не надано суду належних та допустимих доказів про те, що з боку відповідача вчинено стосовно неї дії, які мають ознаки прямої дискримінації чи утиску. Отже, доводи позивачки про обмеження її трудових прав у 2019-2020 навчальному році у зв`язку із дискримінацією є безпідставними та зводяться до незгоди із організаційно-розпорядчими актами керівництва навчального закладу. Інших доводів, які б підтверджували, що відповідач допустив дискримінацію та обмеження трудових прав позивачки у 2019-2020 навчальному році щодо не покладання на неї обов`язків класного керівника та перевірки зошитів позивачкою не надано. Відтак, підсумовуючи викладене, позовна вимога про поновлення [PERSON] попередніх умов праці з 01.09.2019 року задоволенню не підлягає. Враховуючи те, що суд дійшов до переконання про відмову в задоволенні вимоги про поновлення попередніх умов праці, то не підлягають до задоволенню вимоги про стягнення різниці заробітної плати за час виконання нижчеоплачуваної роботи та стягнення моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень, оскільки такі є похідними від позовних вимог про поновлення попередніх умов праці, а відтак задоволенню не підлягають. Так, як у позові відмовлено, судові витрати позивачці не відшкодовуються ( п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed