Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, що належало їй на день смерті, а саме на 3/4\~ частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , а також на частину земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок. Позивач стверджує, що він прийняв спадщину після смерті матері, оскільки є спадкоємцем першої черги та на час її смерті був зареєстрований і постійно проживав разом із нею. У зв`язку з цим він на початку серпня 2022 року звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори Черкаської області з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті матері. Однак, нотаріусом йому було роз`яснено, що існують перешкоди у видачі свідоцтва про право власності на спадщину в частині такого нерухомого майна як земельна ділянка, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] належить спадкодавцю та йому на праві спільної часткової власності (відповідно 3/4 та 1/4), а земельна ділянка, на якій розташований вказаний об`єкт нерухомості на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення конкретних часток співвласників. Враховуючи, що частки співвласників у будинку не є рівними, [PERSON] вважає, що частка спадкодавця у праві власності на земельну ділянку має бути рівною його частці в домоволодінні, а тому просив ухвалити рішення, яким визначити що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становить 3/4 її частини, а іншого співвласника [PERSON] 1/4. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2022 року постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Частиною 3 статті 211 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами ЦК України щодо права спільної власності та його здійснення. Відповідно до свідоцтва про право власності від 28 квітня 2000 року, виданого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори в межах спадкової справи №463/2000 р., [PERSON] належала 1/2 частина жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як частка в спільному майні, набутому за час шлюбу з [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 квітня 2000 року, виданим державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори в межах спадкової справи №463/2000 р., [PERSON] та [PERSON] набули в рівних частках право власності на спадкове майно [PERSON] , яке\~ складається з 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Як встановлено з довідки Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» від 14 лютого 2022 року на підставі цих свідоцтв за [PERSON] було зареєстровано право власності на 3/4 вказаного будинку, за [PERSON] на 1/4. Крім того, у довідці міститься примітка про те, що згідно переліку перейменованих вулиць, провулків та найменування об`єктів у с. Балаклея, затверджених рішенням Балаклеївської\~ сільської ради №2-2/VІІ від 20.11.2015 року «Про перейменування назв вулиць і провулків в селах Балаклея та Теклине», змінено назву з [ADDRESS] . 06 червня 2001 року Балаклеївською сільською радою народних депутатів видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР №015579, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Балаклеївської сільської ради народних депутатів від 12 жовтня 2000 року №16-12 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,379 гектарів, яка розташована в [ADDRESS] , для ведення особистого підсобного господарства. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.06.2022 вказана земельна ділянка має кадастровий номер 7123780500:01:002:1399. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Оскільки за життя [PERSON] не виділила свою частку у праві власності на майно, наявні підстави для виділення її частки після відкриття спадщини. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Смілянської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] до цієї нотаріальної контори із заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 18.10.2022 вбачається, що відомості про заведення спадкової справи після [PERSON] у спадковому реєстрі відсутні. В той же час згідно з довідкою виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради від 08.08.2022 [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті в даному домогосподарстві були зареєстровані та проживали син [PERSON] , невістка [PERSON] та внучка [PERSON] . Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON] дійсно є матір`ю позивача та бабою по батьковій лінії відповідача по справі. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1265 ЦК України визначено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, дієздатність [PERSON] закінчилась з її смертю і право на її майно перейшло спадкоємцям, зокрема її синові [PERSON] як спадкоємцю першої черги, який прийняв спадщину шляхом спільного проживання. Саме він наділений правом звернутись до суду з позовом про визначення частки у праві спільної сумісної власності. При цьому, суд враховує, що відповідач [PERSON] є іншим спадкоємцем померлої, яка прийняла спадщину, однак п`ятої черги, відповідно, вона може бути особою, до якої пред`явлено позов. Частиною3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення процесуальних дій. Тобто, підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Враховуючи, що спірне майно було набуте [PERSON] та [PERSON] в 2000 році, то спір має вирішуватись за правилами ЦК УРСР в редакції 1963 року та на підставі підзаконних актів, діючих у той час. Відповідно до ст. 112 ЦК України в редакції 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як уже зазначалося, земельна ділянка належить [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю. Разом з тим, частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як у даній справі, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України, з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 360/2285/14-ц (провадження № 61-32808св18). Враховуючи те, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільному майні будинку, становлять, відповідно 3/4 та 1/4, суд вважає за необхідне відступити від рівності часток у праві на земельну ділянку та визначити частки співвласників\~ пропорційно розміру їх часток у спільній власності на будинок. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~ від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Як встановлено з пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, відтак він звільнений від сплати судового збору. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно виписки вказані кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 992 грн. 40 коп. судового збору. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved