Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Заявники 18.10.2022 року звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження на підставі ч.3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування зави зазначають, що перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.04.2012 року, який зареєстровано Генеральним консульством Російської Федерації в Одесі. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини припинені більше року тому, спільне господарство не ведеться. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вказують, що ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу. Посилаючись на вищевикладене, заявники просять суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 19.10.2022 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження. У судове засідання заявники не з`явилися, від представника заявників надійшла на адресу суду заява у якій він просить розглянути справу без його участі та участі заявників. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду спільну заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом досліджено оригінал свідоцтва про шлюб та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.04.2012 року який зареєстровано у Генеральному консульстві Російської Федерації в Одесі, Україна, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 26.04.2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 5. Свідоцтво про шлюб перекладено з російської мови на українську перекладачем Курильовою А.Є. , та 26.04.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу засвідчено підпис перекладача. Подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.04.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2966. В графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім`я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина за домовленістю заявників залишається проживати разом з матір`ю, що підтверджується Договором про участь у вихованні та утриманні дитини укладеного 12.09.2022 року. Відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України та якщо на території України відповідач по справі має місце проживання або місцезнаходження. Згідно довідки (виписка із домової книги про склад сім`ї та реєстрація) [PERSON] постійно проживає та зареєстрований у [ADDRESS] з ним зареєстровані та проживають: дружина - [PERSON] та син - [PERSON] . Подружжя зареєстровано та проживає на території України, що також підтверджується посвідкою на постійне проживання: [PERSON] серії [NUMBER] , [PERSON] - серії [NUMBER] . Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява подружжя є обґрунтованою, а подальше проживання заявників однією сім`єю та їх спільне життя як подружжя, збереження шлюбу, суперечило б їх інтересам, а також інтересам їх дитини, що має істотне значення, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб підлягає розірванню. Вимога про зміну прізвища після розірвання шлюбу не заявлялася.

Outcome: approved