Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 02.08.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 02.08.2014 року складено відповідний актовий запис №1849. Під час шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося через відсутність спільних інтересів, відмінність поглядів на сімейне життя. На думку позивача, подальше існування шлюбу та примирення подружжя є неможливим та суперечить її інтересам, відносини подружжя та спільне проживання припинені, сім`я розпалася, шлюб носить формальний характер. Враховуючи наведені обставини позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач відзиву на позов не подав, 21.11.2022 року на адресу суду надійшла заява відповідача, в якій він позов визнав, просив шлюб розірвати. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 02.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 02.08.2014 року складено відповідний актовий запис №1849 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.08.2016 року (а.с.5). Відносини подружжя не склалися, шлюб існує формально, спільне проживання припинено. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved