Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про стягнення грошової компенсації. Позовну заяву мотивує тим, що з 04 серпня 1984 року по 07 травня 2021 року Позивачка і Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ними за спільні кошти було придбано транспортний засіб автомобіль Toyota Corolla 1.33 L, 2010 року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] .\~Згідно даних\~територіального сервісного\~центру №\~5342\~регіонального сервісного\~центру ГСЦ\~МВС власником\~автомобіля 11.12.2010\~року рахується\~ [PERSON] \~ринкова вартість\~автомобіля згідно\~висновку експерта\~складає 200615,48грн. Просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності Позивачки і Відповідача вказаний транспортний засіб та стягнути на свою користь компенсацію 1/2 його вартості та витрати на проведення віто-товарознавчої експертизи. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, подали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач в судовому засідання також не з`явився, подав письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливо здійснити на підставі наявних у справі матеріалів. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсястаттею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК Українивстановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. З матеріалів\~справи вбачається,\~що з04 серпня 1984 року по 07 травня 2021 року Позивачка і Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.05.2021 року було розірвано. За час\~перебування у\~шлюбі ними\~був придбаний\~транспортний засіб\~автомобіль Toyota Corolla 1.33 L, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль зареєстровано з 11.12.2010 року за [PERSON] згідно відповіді територіального сервісного центру № 5342 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС від 01 вересня 2021 року № 32аз. Згідно висновку експерта № 236 від 12.12.2021 року ринкова вартість автомобіля Toyota Corolla 1.33 L, 2010 року випуску, складає 200615,48грн. Враховуючи наведені обставини та виходячи зі змісту позовних вимог, а також положень ст. 5 ЦПК України, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого права, а саме стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу, є ефективним засобом захисту такого права, а також ґрунтується на положеннях закону. Зважаючи та те, що транспортний засіб куплено за час шлюбу за спільні кошти та спільною працею подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України\~є неподільною річчю, оскільки його не можна поділити без втрати його цільового призначення, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи та 50 відсотків судового збору на користь держави, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи, а позивачка звільнена від сплати судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved