Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно зі співвідповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.01.2011 по 31.08.2021 у сумі 60 126,04 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що співвідповідачі є споживачами послуг, які Концерн «МТМ» надає у квартиру [ADDRESS] . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.01.2011 по 31.08.2021 були надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 74530,77 гривень. Співвідповідачами за вказаний період нарахування плата за надані послуги вносилася не в повній мірі, а тому сума заборгованості за вказаний період становить 60\~126,04 гривень. Співвідповідачами поданий відзив на позов, в якому вони просили відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що позивач звернувся до суду із пропуском строків позовної давності. Наданий в обґрунтування позову договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги на суму боргу 16\~032,58 гривень, співвідповідач [PERSON] не підписував. Також, позивачем безпідставно перенесений на особовий рахунок співвідповідача [PERSON] борг в сумі 5\~066,93 гривень. Представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що розрахунок щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення складений із зазначенням сум заборгованості за кожен місяць отримання споживачем централізованого опалення. Оскільки у житловому будинку, в якому знаходиться квартира співвідповідачів не встановлено прилад обліку теплової енергії, нарахування заборгованості проводилося по нормам споживання на кількість осіб (2 особи). Також відповідачами були здійснені часткові оплати за надані послуги, що свідчить про визнання ними свого боргу та переривання позовної давності. Ухвалою від 30.12.2021 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою від 18.08.2022 за клопотанням представника співвідповідачів адвоката Аворник Л.В. у позивача витребуваний у оригінали договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги № 603073371 від 30.01.2018 з додатками, договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 30.01.2018, укладеного між Концерном «Міські теплові мережі» та співвідповідачем [PERSON] . Витребувані докази суду позивачем не подані у зв`язку з їх втратою. Ухвалою від 30.11.2022 за заявою представника співвідповідачів адвоката Аворник Л.В. залишене без розгляду її клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] , їх представник адвокат Аворник Л.В. в судове засідання не з`явились. Представник співвідповідачів подала заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. В заяві також просить вважати недопустимим доказом договір реструктуризації заборгованості, оскільки його було втрачено, а надана суду копія договору викликає сумніви. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заяви по суті спору, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.01.2018 між позивачем Концерном «МТМ» до співвідповідачем [PERSON] укладений Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води предметом якого є постачання позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , та своєчасна оплата співвідповідачем наданих послуг за встановленими тарифами у строки, що передбачені договором, що підтверджується копією Договору та не оспорюється співвідповідачами. Співвідповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП від 19.04.2021 № 253357586. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 30.12.2021, співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] як на особу, яка є споживачем послуг, які за адресою: [ADDRESS] , надає Концерн «МТМ». Відповідно до розрахунку суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості, на особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість за період з 01.01.2011 по 31.08.2021 в сумі 60\~126,04 гривні. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IVзазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, статтею 5\~Закону №\~2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV, пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У статтях 19 та 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV) зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Також, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між Концерном «МТМ» та співвідповідачем [PERSON] до 29.01.2018 встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на підставі відкритого особового рахунку, за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З 30.01.2018 між Концерном «МТМ» та співвідповідачем [PERSON] існують договірні правовідносини з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, підставою яких є Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 30.01.2018. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Свої зобов`язання з надання комунальних послуг з централізованого опалення позивач виконав належним чином, що не спростовано співвідповідачами які, у свою чергу, порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим в період з 01.01.2011 до 31.08.2021 за особовим рахунком № [NUMBER] обліковується заборгованість в сумі 60\~126,04 гривень. Співвідповідачами заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 29.12.2021, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 01.01.2011 до 28.12.2018. Проте, відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не скасований. Таким чином, станом на 29.12.2021 спливла позовна давність за вимогами за період з 01.01.2011 до 01.04.2017, а за вимогами з 02.04.2017 її строк продовжується на строк дії карантину. Згідно з Розрахунком суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості заборгованість співвідповідачів за період з 02.04.2017 до 31.08.2021 позивачем Концерном «МТМ» були надані співвідповідачам послуги в сумі 49\~987,49 гривень. Співвідповідачам сплачено 5\~148 гривень за надані послуги. Таким чином, заборгованість співвідповідачів перед позивачем за надані послуги складає 44\~839,49 гривень. Суд відхиляє аргумент представника позивача про переривання строку позовної давності через часткову сплату співвідповідачами наданих послуг. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, що передбачено частиною першою статті 264 ЦПК України. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник учинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позивачем не подані суду докази того, що співвідповідачами сплачувалась саме заборгованість, а не періодичні платежі за надані комунальні послуги. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку відсутні підстави для переривання позовної давності. Суд не бере до уваги копію Договору № 603073371 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 30.01.2018, яка впливає на перебіг позовної давності. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Співвідповідачі заперечують те, що вказаний договір був підписаний співвідповідачем [PERSON] , у зв`язку з чим їх представником було подане клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування у позивача оригіналу вказаного Договору. Ухвалою від 18.08.2022 за клопотанням представника співвідповідачів у позивача витребуваний оригінал Договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги № 603073371 від 30.01.2018. Проте, 21.10.2022 позивачем подана суду заява, в якій зазначено, що він не має можливості подати витребуваний судом доказ у зв`язку з його втратою. Ухвалою від 30.11.2022 за клопотанням представника співвідповідачів суд залишив без розгляду її клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовив. Згідно зі статтею 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд вважає необхідним встановити факт, що Договір № 603073371 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 30.01.2018 підписаний не співвідповідачем [PERSON] , оскільки позивач Концерн «МТМ» ухилився від подання експерту оригіналу Договору, без якого провести експертизу неможливо. Таким чином, Договір № 603073371 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 30.01.2018 є недопустимим доказом. Також, суд не враховує при обчисленні заборгованості співвідповідачів заборгованість за централізоване опалення в сумі 5\~066,93 гривень та гаряче постачання в сумі 18,54 гривень, яка в січні 2018 року була перенесена на особовий рахунок № [NUMBER] , оскільки вказана заборгованість була перенесена на підставі Договору № 603073371 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 30.01.2018, який є недопустимим доказом. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути зі співвідповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі в сумі 44\~839,49 гривень. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто зі співвідповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~692,87 гривень (2\~270 гривень (судовий збір*(44\~839,49 гривень (задоволена частина позову)/100%:60\~126,04 гривень (ціна позову)) в рівних частках.

Outcome: partial