Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Адвокат Анікєєнко Є.О. яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Благовіщенської міської ради, в якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) з 25.11.2006р. по 31.01.2014р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 31.01.2014р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) був розірваний. Під час шлюбу народився син - [PERSON] [INFO] . Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2014р. визначено місце проживання дитини [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної чинності 05.02.2015р. \~ \~ \~ \~Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.04.2015р. по справі № 402/502/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмір 600 грн. Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.04.2015р. [PERSON] виконував добровільно, внаслідок чого виконавче провадження не було відкрите. \~ \~ \~ \~З серпня 2015р. [PERSON] [INFO] став проживати разом із батьком, а тому 29.03.2016р. з боку [PERSON] ( [PERSON] ) була складена заява про тимчасову відмову від аліментів в зв`язку із проживанням [PERSON] разом з батьком на час проживання дитини з батьком. Тобто Відповідач добровільно погодилась із зміною місця проживання, що стало підставою позивачу для звернення з позовом до суду. \~ \~ \~ \~Згідно довідки Благовіщенської міської ради № 373 від 25.03.2022р., № 827 від 19.10.2022р. та акту обстеження умов проживання від 21.10.2022р. [PERSON] [INFO] проживає з батьком [PERSON] ,за адресою: [ADDRESS] , будинок належить [PERSON] на підставі договору дарування від 20.04.2012р. Будинок облаштований всім необхідним для проживання, дитина має окрему кімнату з сучасними меблями, технікою та приладдям для розвитку та навчання. Дитина виховується в доброзичливій атмосфері. Відповідно до характеристики від 21.10.2022р. [PERSON] [INFO] навчається в ДНЗ «Благовіщенський професійний ліцей» Кіровоградської області. Відповідно довідки-характеристики № 828 від 19.10.2022р. Благовіщенської міської ради позивач не має компрометуючих матеріалів. Згідно відповіді на адвокатський запит № 603 від 20.10.2022р. [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Батько (позивач по справі) повністю забезпечує неповнолітнього [PERSON] [INFO] , який перебуває на його повному утриманні. Відповідач по справі спілкується з дитиною телефоном, час від часу відвідує дитину, але [PERSON] [INFO] бажає проживати саме з батьком та не заперечує надати відповідні пояснення в суді. Позивач просить позов задовольнити та визначити місце проживання його сина [PERSON] біля батька. Ухвалою Ульяновського районного суду від 03 листопада 2022 року відкрито провадження в даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Адвокат Анікєєнко Є.О., позивач [PERSON] в судове засідання не з`явились, надіслали до суду заяву якою підтримують заявлені вимоги та просять розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву якою визнає заявлені вимоги та просить розглядати справу у її відсутність. Представник третьої особи органу опіки та піклування Благовіщенської міської ради не з`явилась, надіслала до суду заяву, якою просить розглядати справу у її відсутність. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 25 листопада 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб ульяновським відділом РАЦС Кіровоградської області за актовим записом № 77, який було розірвано згідно рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2014 року ( а.с.7). У даному шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] ( а.с.22). 26.06.2014 року рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області за позовом [PERSON] до [PERSON] , визначено місце проживання дитини [PERSON] біля матері [PERSON] . Рішення суду вступило в законну силу 28.04.2015 року ( а.с.8). Відповідач своєю тимчасовою заявою відмовилась від стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , оскільки дитина проживає разом з батьком та знаходиться на повному його утриманні ( а.с. 25). З довідки №373 від 25.03.2022 року Благовіщенської міської ради Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і на його утриманні знаходиться син [PERSON] , [INFO] ( а.с.16). Позивач згідно договору дарування має у власності житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.24-25). Згідно акту обстеження умов проживання сімї [PERSON] від 21.10.2022 року зазначається, що в будинку [PERSON] є всі належні умови для проживання та розвитку його сина [PERSON] , стосунки між батьком та сином доброзичливі та мають між собою спільні інтереси ( а.с.19). Згідно довідки про склад сім`ї та проживання № 827, виданої 19 жовтня 2022 року головою Благовіщенської міської Кіровоградської області, позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і його сім`я складається : син [PERSON] ( а.с.17). До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнала в підготовчому судовому засіданні, відзив на позовну заяву не подавала, умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що є всі підстави проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що мати, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. В силу вимог статті 141 ЦПК України та згідно заявленої вимоги позивача, судові витрати залишити по фактично понесеним. На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved