Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Кісь О.В. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] та після його смерті залишилось спадкове майно, а саме частка у квартирі по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0554га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради, кадастровий номер 4622482400:03:000:0422 та земельна ділянка площею 0,0505га, на території Судововишнянської міської ради, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423. Ствердила, що дану земельну ділянку площею 0,0505га успадкував чоловік позивачки [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , котра померла [INFO] . Зазначила, що дана земельна ділянка перебувала у власності батька позивачки чоловіка (сверка) [PERSON] , котрий помер [INFO] і після смерті котрого відкрилась спадщина та таку прийняла саме свекруха позивачки - [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №152/08. Покликається на те, що після смерті свекрухи позивачки, її (позивачки) чоловік [PERSON] відкрив спадкову справу №385/10 у П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі та оформив свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті матері на земельну ділянку розміром 0,0554 га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради, кадастровий номер 4622482400:03:000:0422 та інше майно, яке залишилось після смерті батьків, однак не зміг оформити право власності на спірну земельну ділянку. Вказала, що під час вирішення питання щодо можливого укладення договору про поділ спадкового майна після смерті чоловіка позивачки [PERSON] , котрий помер [INFO] та подачі документів нотаріусу, стало відомо, що земельна ділянка розміром 0,0505 га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423 належним чином на спадкодавця не оформлена. Зокрема, під час отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з`ясувалось, що дана земельна ділянка вважається у власності [PERSON] (відповідача), однак така була придбана свекром [PERSON] у відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого за реєстровим номером 3982, 12 листопада 1999 року та посвідченого державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Ясманицьким С.А. Проте [PERSON] належним чином даний договір не зареєстрував, а відтак власником даної земельної ділянки на даний час вважається попередній власник - відповідач [PERSON] . З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати, що земельна ділянка площею 0,0505га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423 є спадковим майном після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; визнати за позивачкою [PERSON] право власності на спадкове майно [PERSON] , котрий помер [INFO] , а саме на земельну ділянку площею 0,0505га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423. Відповідачка [PERSON] , надіслала на адресу суду відзив, відповідно до якого зазначила, що дійсно [INFO] помер її батько [PERSON] та після смерті такого відкрилась спадщина, яку прийняла її матір [PERSON] , проте така при житті не оформила своїх спадкових прав. Крім того, підтвердила, що після смерті матері між нею та її братом [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна. Вказала, що оскільки на вказану спірну земельну ділянку не було знайдено правовстановлюючих документів, така не була включена у договір про розсподіл спадкового майна, однак, якщо б були наявні документи на час складання договору про поділ спадкового майна, така перейшла б її братові [PERSON] (чоловіку позивачки), оскільки так хотіли (бажали) її батьки та вона жодним чином не претендує на дану земельну ділянку. Просить повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надіслали на адресу суду відзиви, відповідно до яких зазначили, що заявлені позивачкою позовні вимоги визнають та просять такі вимоги задовольнити. Вказали, що спірну земельну ділянку розміром 0,0505, яка розташована на території Судововишнянської міської ради, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423, їхній батько прийняв у спадщину після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] . Якщо бути більш точним, то батько вступив у спадщину після смерті своєї матері, їхньої бабусі, яка прийняла спадщину після смерті дідуся, проте не встигла її оформити. Покликалися на те, що у відповідності до чинного законодавства вони, разом з мамою - позивачкою подали заяви про прийняття спадщини до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори та мали намір укласти договір про поділ спадкового майна. Проте під час перевірки документів, а саме права власності на земельну ділянку розміром 0,0505 га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423 їм стало відомо, що така належним чином не оформлена та нотаріусом було запропоновано звернутись в суд з метою визнання права власності на дану земельну ділянку. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Кісь О.В. в судовому засіданні вказала, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд визнати за її довірителькою право власності на спірну земельну ділянку. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з?явилися, однак у поданих ними відзивах просили суд здійснити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи виклик відповідача здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та останній вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Крім того, останнього повідомляли про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його реєстрації, однак такі повернулись із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - П?ятої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №2190/01-16 від 16.12.2021р.; копії спадкової справи №647/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; копію спадкової справи №385/2010, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; копію спадкової справи №152/2008, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; а також інформаційні довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті вказаних спадкодавців. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. Заслухавши думку представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (свекра позивачки). Так, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, згідно з якими, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону № 1878-VI) та частини четвертої статті 334 ЦК України (в редакції, чинній до 01 січня 2013 року) слід вирішувати на користь норми ЦК України: до 01 січня 2013 року право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 цього Кодексу - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Отже, до складу даної спадщини входило, в тому числі право на земельну ділянку площею 0,0505га, що розташована на території Судововишнянської міської ради Яворівського району (до набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423, котра належала спадкодавцю у відповідності до договору купівлі-продажу від 12.11.1999р., укладеного між [PERSON] (відповідачем) та [PERSON] . Згідно матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкування здійснюється за законом. Як вбачається із копії сторінок спадкової справи №152/08, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , його дружина - [PERSON] , у встановлений законом строк звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, а інший спадкоємець першої черги спадкування за законом - дочка спадкодавця [PERSON] відмовилась від належної їй частки у спадщині в користь дружини померлого - [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України, дружина спадкодавця (свекруха позивачки) - [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка - спадкодавця [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом та які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на спірну земельну ділянку, успадкувала саме його дружина [PERSON] (свекруха позивачки). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (свекрухи позивачки). До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило, в тому числі право власності на земельну ділянку площею 0,0505 га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради Яворівського району (до набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423, яку остання успадкувала після смерті свого чоловіка - спадкодавця [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкування здійснюється за законом. Відповідно до копій сторінок спадкової справи №385/10, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , - діти спадкодавиці - [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємиці першої черги спадкування за законом звернулися в П?яту Львівську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. Факт прийняття ними спадщини стверджується заявою про прийняття спадщини, поданою в П?яту Львівську державну нотаріальну контору, яка міститься в матеріалах даної спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавиці [PERSON] . Тобто, в силу ст.ст.1261,1268, 1269 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їх матері [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом та які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Також судом встановлено, що 21.09.2010 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] у відповідності до положень ст.1267 ЦК України уклали між собою договір про розподіл спадкового майна, належного спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] , копія якого міститься в матеріалах спадкової справи №385/10. У відповідності до договору про розподіл спадщини державний нотаріус П?ятої Львівської державної нотаріальної конторивидав спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно. При цьому, нотаріусом спадкодавцям не було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкового майна - спірну земельну ділянку, оскільки на час оформлення спадщини не були віднайдені документи на право власності на спірну земельну ділянку. Також, судом враховано поданий відповідачкою [PERSON] відзив, відповідно до якого остання ствердила, що визнає, що дана земельна ділянка у випадку наявності документів на час складання договору про поділ спадкового майна перейшла б її (відповідачки [PERSON] ) братові [PERSON] (чоловіку позивачки), оскільки так хотіли (бажали) її батьки та вона жодним чином не претендує на дану земельну ділянку. Таким чином, син спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] (чоловік позивачки) став фактичним власником спірної земельної ділянки. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (чоловіка позивачки). До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило, в тому числі право власності на земельну ділянку площею 0,0505 га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради Яворівського району (до набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423, яку останній успадкував після смерті своєї матері - спадкодавиці [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки №3023 від 21.10.2019р. наданою ЛКП «Сокільницьке», - спадкодавець [PERSON] , котрий помер [INFO] , був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] , разом із ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до копій сторінок спадкової справи №647/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , - дружина спадкодавця [PERSON] (позивачка) та дочка спадкодавця [PERSON] у встановлений законом строк звернулися в П?яту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття ними спадщини, яка відкрилась після смерті їх чоловіка, батька. Тобто, у відповідності до вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України, дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їх чоловіка/батька - спадкодавця [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, від останніх не надійшли заяви про відмову від даної спадщини. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом та які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Також судом встановлено, що спадкоємці [PERSON] (позивачка), [PERSON] (відповідачка) та [PERSON] (відповідач) у відповідності до положень ст.1267 ЦК України уклали між собою усний договір про розподіл спадкового майна та у відзиві підтвердили, що не заперечують проти визнання за їхньою матір`ю права власності на дану спірну земельну ділянку. При цьому, державним нотаріусом П?ятої Львівської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкового майна - спірну земельну ділянку, оскільки померлий [PERSON] (свекор позивачки) батько спадкодавця [PERSON] , не оформив належним чином право власності на спірну земельну ділянку. Нотаріус роз`яснив останній можливість реалізації права на спадкування вказаної земельної ділянки в судовому порядку. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копією спадкової справи №647/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; копією спадкової справи №385/2010, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; копією спадкової справи №152/2008, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; копією договору купівлі-продажу від 12.11.1999р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; листом-повідомленням державного нотаріуса П?ятої Львівської державної нотаріальної контори про відмову у оформленні спадкових прав на спірне майно та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право особи на спірну земельну ділянку не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачкою) права на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на те, що на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] , котрий помер [INFO] , належало право на спірну земельну ділянку, що безспірно встановлено судом, а також приймаючи до уваги, що таке право перейшло в порядку спадкування за законом до [PERSON] , яка у встановленому порядку прийняла дану спадщину, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за останньою права власності на спірне спадкове майно - земельну ділянку площею 0,0505 га, яка розташована на території Судововишнянської міської ради Яворівського району (до набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, кадастровий номер 4622482400:03:000:0423, в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , котрий помер [INFO] .

Outcome: approved