Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до Державного казначейства України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа інспектор патрульної поліції 10 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Годлевський О.Ю. про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 28 лютого 2017 року інспектором патрульної поліції 10 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Годлевського О.Ю. щодо нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 859854. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року постанову серії АР № 859854 від 28 лютого 2017 року скасовано. Рішення набрало законної сили 15 червня 2020 року. Зазначає, що через неправомірні дії посадової особи патрульної поліції йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних хвилюваннях, піднятті тиску, стресу. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Державного казначейства України на його користь 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження. Представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що судом у рішенні від 04 червня 2018 року не було визначено, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності було здійснено шляхом вчинення неправомірних дій інспектора під час здійснення ним службових обов`язків. Тобто будь-яких порушень зі сторони інспектора встановлено не було. Інспектор, розглядаючи справу, діяв у межах повноважень, встановлених законом. Зазначене спростовує факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди внаслідок дій інспектора. Крім того, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Також, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем та не обґрунтовано розмір суми компенсації, яку він просить стягнути. Представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Посадова особа органів внутрішніх справ при складанні протоколу діяв у межах повноважень, наданих йому законом. Крім того, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до відповідальності. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина Департаменту патрульної поліції не встановлена належним чином та не доведена незаконність його дій. Позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання, не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Третя особа позовну заяву з додатками отримала, письмові пояснення щодо позову у встановлений судом строк не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 лютого 2017 року інспектором патрульної поліції 10 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Годлевського О.Ю. щодо позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 859854. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року постанову серії АР № 859854 від 28 лютого 2017 року скасовано. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини 5, 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що інспектор протиправно склав постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до сильних душевних хвилюваннях, підняття тиску, стресу. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Разом з тим, позивач хоч і потребував докладати додаткових зусиль та витрачати час для відновлення своїх прав, проте останнім не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівників Департаменту патрульної поліції чи протиправності дій, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю працівників департаменту і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідача. Таким чином, сам факт звернення позивача до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням інспектора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18. За таких обставин, суд вважає, що доводи [PERSON] про необхідність відшкодування йому моральної шкоди не знайшли своє підтвердження. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed