Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини з батьком, посилаючись на те, що сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає в м.Арциз Одеської області разом з позивачем, який повністю опікується інтересами та потребами дитини, займається вихованням дитини, її життям, слідкує за її розвитком та здоров`ям. Позивач має постійне місце реєстрації, на психіатричному, наркологічному обліку не перебуває, працевлаштований та отримує регулярний дохід, що може забезпечити належні умови для проживання дитини разом з ним. Відповідачка проживає в м.Одеса. На протязі останніх двох років позивач неодноразово звертався до відповідачки щодо укладення нотаріального договору про визначення місця проживання дитини, однак відповідачка від укладення зазначеного договору відмовилася, ухилилася від явки до нотаріуса, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивач не з`явився, але до суду від позивача надійшла письмова заява, згідно якої просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, але до\~суду від\~відповідачки надійшла\~письмова заява,\~згідно якої\~просила суд\~про розгляд\~справи за\~її відсутності,\~позовні вимоги\~визнала у\~повному обсязі,\~не заперечувала\~проти їх\~задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява, в якій просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Судом з урахуванням встановлених судом обставин справи, ситуації, яка склалася у сім`ї та обстановці, у якій перебуває малолітня дитина [PERSON] визнано не доцільним заслуховування її думки щодо питання визначання її місця проживання. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з визначенням місця проживання дитини, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 травня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1092, малолітня дитина [PERSON] , народилася [INFO] , її батьком зазначений [PERSON] (а.с. 6-9), позивач по справі, матір`ю [PERSON] (а.с. 10-13, 45-47), відповідачка по справі (а.с. 14). Згідно довідки № 105 від 27 вересня 2022 року, виданої Виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області, [PERSON] , позивач по справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Як вбачається з акту опитування свідків від 29 вересня 2022 року, довідки № 518 від 29 вересня 2022 року, виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, [PERSON] , позивач по справі, проживає у буд. [ADDRESS] , який належить [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , позивача по справі, що підтверджується договором дарування серії ВСО № 288841, посвідченого приватним нотаріусом Арцизького нотаріального округу Одеської області Міцул О.В., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9595612 від 17 січня 2006 року, сформованого Арцизьким бюро технічної інвентаризації та технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 квітня 2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області (а.с. 15, 16, 17, 18-22, 23, 24-25). Відповідно до довідки № 160 від 27 вересня 2022 року, виданої Арцизьким ліцеєм № 5 з початковою школою та гімназією Арцизької міської ради, малолітня [PERSON] навчається у 7-Б класі зазначеного навчального закладу; батько [PERSON] , позивач по справі, бере активну участь у навчанні та вихованні дитини, цікавиться успіхами дитини у навчанні (а.с. 26). Як вбачається з довідки № 31/15-3041 від 23 вересня 2022 року, довідки про доходи № 31/15-3066 від 26 вересня 2022 року, виданих Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС, [PERSON] , позивач по справі, займає посаду державної служби начальника територіального сервісного центру № 5145 (на правах відділу, м. Арциз) та отримує постійний дохід (а.с. 28, 29). Відповідно до довідок № 277, № 359 від 27 вересня 2022 року, виданих Комунальним некомерційним підприємством «Арцизька центральна районна лікарня» Арцизької міської ради, [PERSON] , позивач по справі, не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку (а.с. 31, 32). Судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі, бере активну участь у навчанні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] , проявляє до неї батьківську турботу. Фактів аморальної поведінки позивача судом не встановлено. Згідно довідки № 59 від 26 вересня 2022 року, виданої Приватним підприємством «Будинок-Сервіс 203», [PERSON] , відповідачка по справі, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Як вбачається з довідки № 100/14/02 від 28 вересня 2022 року, виданої Арцизькою районною філією Одеського обласного центру зайнятості, [PERSON] , відповідачка по справі, не перебуває на обліку та не отримує допомогу по безробіттю (а.с. 33). Відповідно до довідки № 1500-0204-8/99779 від 27 вересня 2022 року, виданої Управлінням обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, [PERSON] , відповідачка по справі, не перебуває на обліку та пенсію не отримує. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка по справі, не проживає разом з [PERSON] , позивачем по справі, та їх спільної малолітньої дитиною [PERSON] , не працевлаштована та не має офіційного доходу. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору про місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради № 232 від 01 листопада 2022 року, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , позивачем по справі, (а.с. 50-52). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2, ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є також місце проживання одного з батьків, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 141 СК України що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц зроблено висновок про те, що суд не може визначити місце проживання дитини з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому, будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з вимогами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом встановлено, що Виконавчий комітет Арцизької міської ради, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] вважає за доцільне проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , позивачем по справі. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте у справах про визначення місце проживання дитини, суд повинен займати більш активну позицію і встановлювати ґрунтовно усі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. При цьому захисту прав дитини та перевірки дотримання її прав та найкращих інтересів повинен сприяти не тільки той з батьків, з яким зараз знаходиться дитина, але й правоохоронні та інші державі органи в компетенцію яких входить перевірка інформації щодо дитини, її стану, місцезнаходження тощо. Суд приходить до висновку, що, виходячи лише з інтересів дитини, в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які дають суду прийти до однозначного висновку щодо необхідності визначення місця проживання дитини разом з батьком, у зв`язку з чим позовна вимога позивача про визначення місця проживання дитини з батьком підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена квитанцією (а.с. 1). На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 161 СК України,

Outcome: approved