Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину та додаткових витрат на утримання дитини. Просить суд стягнути з стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчатися - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень., щомісячно, починаючи з 02 серпня 2022 року і до досягнення сином 23-річного віку; Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) додаткові витати на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , за період з 01.06.2020 по 20.06.2022 у розмірі 86268,26 грн.; Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) наперед додаткові витати на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , що пов`язані з відвідування басейну, у розмірі 1050,00 гривень, щомісячно, починаючи 22.06.2022 року до травня 2025 року включно.; Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) наперед додаткові витати на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , що пов`язані з проходженням курсів масажу, у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, починаючи 22.06.2022 року до травня 2025 року включно та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 04 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 1491 від 04.10.2003р. та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу позивач та відповідач мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачем. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у справі № 755/3433/20 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. 08.07.2022 року дитина досягає повноліття, проте продовжує навчатися, що підтверджується довідкою №75 від 04.02.2021 року, №130 від 23.05.2022 року, №13 від 23.05.2022 р. Київського державного коледжу туризму та готельного господарства. Дитина наразі не може сама себе матеріально забезпечувати, оскільки навчається на денній формі, через стан здоров`я значно обмежена у виконанні певних робіт, що підтверджує Виписка від лікаря-педіатра за Декларацією ( [PERSON] ) КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва, від 25.05.2022року Дитина є досить хворобливою, потребувала оперативного втручання по видаленню металевої пластини з грудної клітки, має проблеми із зором, шкірою та стопами, неврологічні та стоматологічні питання, що потребували негайного втручання. Так, Позивач будь-якими способами намагається вилікувати свою дитину, забезпечити для сина належний спосіб існування, при цьому відмовляючи у забезпеченні навіть своїх елементарних потреб, однак самостійно зробити цього не може, через елементарний брак коштів. Відповідач на контакт із Позивачем не йде взагалі, не цікавиться життям, здоров`ям та станом навчання своєї дитини. Також, позивачем за період з 01.06.2020 по 20.06.2022 було понесено додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] в частині його розвитку та навчання. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не страждає на хронічні захворювання, не являється інвалідом, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей або повнолітніх дітей, які потребують його матеріальної допомоги, не утримує своїх батьків чи інших осіб, розмір аліментів та додаткових витрат повинен бути стягнутий з останнього. 24 червня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали про відкриття провадження у справі представником позивача було отримано. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано, про що свідчать матеріалм справи. Крім того, відповідачем було використано право на подання відзиву до суду на позовну заяву позивача, в якому частково визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1 500,0 грн., щомісячно та встановлення часткової компенсації додаткових витрат, що підлягають з нього. Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ній. Відповідачем до суду направлено письмові заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких він частково визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1 500,0 грн. Представником позивача було подано до суду додаткові письмові пояснення, в яких вазує, що стороною позивача було надано суду достатньо доказів на підтвердження витрат, які здійснюються на утримання дитини та можливості платника аліментів брати участь в утриманні дитини на рівні, який заявлено у позові. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 1491 від 04.10.2003р. та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу позивач та відповідач мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачем. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у справі № 755/3433/20 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 жовтня 2003 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1491 - розірвано; Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 02 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 12 024 (дванадцять тисяч двадцять чотири) гривні 45 (сорок п`ять) копійок.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] наперед додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що пов`язані з відвідуванням басейну, у розмірі 625 (шістсот двадцять п`ять) гривень, щомісячно, починаючи з 01 червня 2020 року до травня 2022 року включно. В іншій частині позову - відмовлено. Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 02 серпня 2022 року і до досягнення сином 23-річного віку. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи повнолітній [PERSON] , [INFO] навчається в Київському державному коледжі туризму та готельного господарства, що підтверджується довідкою №75 від 04.02.2021 року, №130 від 23.05.2022 року, №13 від 23.05.2022 року. Вирішуючи питання, чи потребує повнолітній [PERSON] , [INFO] , матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, суд виходить з того, що, враховуючи стаціонарну форму навчання у навчальному закладі та відсутність джерела доходів, а тому приходить до висновку про те, що [PERSON] в зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд враховує наступне. Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. За змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України) При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні, навчається у вищому навчальному закладі, на денній формі навчання, не працює, відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів за даним судовим рішенням можливе до настання однієї з умов: досягнення 23 років або закінчення навчання. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15.05.2006 року роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан відповідача, його стан здоров`я та можливості надавати матеріальну допомогу, враховує матеріальний стан повнолітньоого [PERSON] , [INFO] , потреби особи даного віку, потреби по навчанню, потреби по лікуванню, враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що повнолітній навчається на денній формі навчання, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів, а саме стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з 02 серпня 2022 року і до закінчення [PERSON] , [INFO] навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, в зв`язку з навчанням. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) додаткових витат на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , за період з 01.06.2020 по 20.06.2022 у розмірі 86268,26 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Як вбачається з матеріалів справи, позивач витратила кошти на лікування та розвиток здібностей дитини за період з 01.06.2020 по 20.06.2022 у розмірі 172 536,58 грн., що підтверджується медичною документацією, фіскальними чеками, актами про надання послуг, копії яких додані до матеріалів справи. Аналізуючи зазначене, суд в приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача половини розміру додаткових витрат пов`язаних з лікуванням та розвитком їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] за період з 01.06.2020 року по 20.06.2022 року у розмірі 86 268,29 грн., оскільки позивачем було доведено факт понесених додаткових витрат та що такі витрати безпосередньо пов`язані з хворобою та розвитком дитини. Крім того, відповідачем не подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання ним коштів на утримання неповнолітнього сина, в тому числі, щодо участі у додаткових витратах на його утримання, за період з 01.06.2020 року по 20.06.2022 року. Щодо позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на перед що пов`язані з відвідування басейну, та з проходженням курсів масажу спільного сина [PERSON] , [INFO] починаючи з 22.06.2022 року до травня 2025 року включно, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даних позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду доказів, що саме в зазначеному розмірі та в указаний період часу вона буде нести саме такі додаткові витрати на дитину. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позвних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину та додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial