Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернувся в липні 2022 року в суд з позовом до [PERSON] про визначення частки померлого спадкодавця [PERSON] в праві спільної сумісної власності у квартирі [ADDRESS] , яка становить 1/2 її частки. Позов мотивував тим, що сестра [PERSON] , перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого ними було придбане 17.09.1997р. майно квартиру [ADDRESS] . У 1998 році шлюб між ними було розірвано, дітей у шлюбі не мали, а [INFO] сестра померла. Окрім позивача, за законом інших спадкоємців на її частку у спільному майні подружжя немає. Після звернення до нотаріуса на прийняття спадщини, у відмові зазначено, що її частка в майні не визначена, тому Свідоцтво не можливо видати. Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали з мотивів зазначених у позовній заяві, просили їх задовольнити, розгляд справи здійснювати без їх участі. Відповідач належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сестрою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвами про народження (а.с.9,10). Сестра [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого ними було придбане 17.09.1997р. майно однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.12-13, 16-25). За рішеннями Тячівського районного суду від 18.11.1998р. шлюб між ними було розірвано (а.с.14, 58), дітей у шлюбі вони не мали. Не зважаючи на розірвання шлюбу, відповідач уповноважував [PERSON] управляти та розпоряджатися квартирою з 2002р. по 2005р. за довіреністю (а.с.15). [INFO] сестра позивача - [PERSON] , померла (а.с.11). Окрім позивача, за законом інших спадкоємців на її частку у спільному майні подружжя немає, батьки [PERSON] померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.59-60). Після звернення до нотаріуса щодо прийняття спадщини на частину спадкового майна, у відмові позивачу Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 24.06.2022р. було зазначено, що її частка в спільній сумісній власності майна - квартири [ADDRESS] не визначена, тому Свідоцтво не можливо видати (а.с.27). А тому, позивач для визначення частки у праві спільної сумісної власності, звернувся в судовому порядку з даним позовом. Згідно ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За вимогами ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є спадкоємцем наступної черги. Спадкування частки у праві спільної сумісної власності врегульоване ст.1226 цього ж кодексу, згідно якої частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У справі, яка розглядається судом, спадкоємець після смерті сестри просить визначити її частку у праві спільної сумісної власності на квартиру. Так, за ст.368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Водночас, здійснити поділ чи виділ частки сестри не можливе у визначеному законом порядку, оскільки вона померла. Спільна сумісна власність також регулюється і нормами ст.60,61,63 СК України. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про підставність та обґрунтованість вимог позивача, а тому позов слід задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 368, 370, 372 , ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved