Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ "Агрофірма "Подільська зернова компанія" про визнання додаткової угоди недійсною та розірвання договору оренди землі. В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6820983500:04:005:0392 площею 3,9023 га, що розташована на території Копачівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області. Зазначає, що 22.02.2015 року вона уклала з відповідачем договір оренди землі № 428 строком на п`ять років. 28.08.2019 року вона звернулася до відповідача із повідомленням про небажання продовжувати договір оренди. Листом від 25.09.2019 року відповідач повідомив про здійснення обробітку земельної ділянки на підставі договору оренди № 428 від 22.02.2015 року та додаткової угоди до нього від 15.12.2018 року та заперечив проти розірвання договору, посилаючись на те, що згідно з умовами додаткової угоди від 15.12.2018 року, строк дії договору не закінчився. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналась про те, що державна реєстрація договору проведена 25.02.2016 року і строк дії договору оренди земельної ділянки до 25.02.2026 року. Вказує, що вона укладала та не підписувала додаткової угоди від 15.12.2018 року до договору оренди землі № 428 від 22.02.2015 року, тому просила суд визнати недійсною дану додаткову угоду та розірвати договір оренди землі № 428 від 22.02.2015 року. В ході розгляду справи позивачка подала заяву про зміну предмета позову, в якій просила суд змінити предмет позову в частині вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 15.12.2018 року до договору оренди землі № 428 від 22 лютого 2015 року на вимоги про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою із кадастровим номером 6820983500:04:005:0392 площею 3,9023 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Копачівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області шляхом витребування вказаної земельної ділянки у відповідача та повернення її позивачці як власнику земельної ділянки. Від позовної вимоги про розірвання договору оренди землі № 428 від 22.02.2015 року позивачка відмовилася, у зв`язку з чим ухвалою суду від 02.12.2022 року в цій частині провадження у справі закрито. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві на позов посилається на те, що відповідач здійснює обробіток земельної ділянки на підставі укладеного між відповідачем та позивачкою договору оренди землі № 428 від 22.02.2015 року та додаткової угоди до нього від 15.12.2018 року, строк дії якого не закінчився. Вважає, що договір та додаткова угода підписані особисто позивачкою, яка отримувала орендну плату протягом дії зазначеного договору. Вказує, що державну реєстрацію договору та додаткової угоди до нього проведено у встановленому законом порядку. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Волочиська міська рада подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності її представника. Представник третьої особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Хмельницької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи третя особа повідомлена. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, позивачка є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6820983500:04:005:0392, площею 3,9023 га, що розташована на території Копачівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області. Між позивачкою та відповідачем укладено договір оренди землі № 428 від 22 лютого 2015 року, відповідно до умов якого вищезазначена земельна ділянка була передана в оренду відповідачу строком на п`ять років. Право оренди зареєстроване 25 лютого 2016 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав від 18 листопада 2019 року. З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2019 року позивачка подала до відповідача заяву, в якій просила не проводити обробіток належної їй земельної ділянки з кадастровим номером 6820983500:04:005:0392 площею 3,9023 га після збору урожаю, оскільки має намір обробляти земельну ділянку самостійно. Відповідач направив позивачці листа від 25.09.2019 року, в якому повідомив що обробіткок земельної ділянки він проводить на підставі договору оренди від 22.02.2015 року № 428 та додаткової угоди до нього від 15.12.2018 року, тому не має наміру припиняти обробіток землі та розривати договір, строк дії якого не закінчився. Також відповідач надіслав позивачці копії договору оренди від 22.02.2015 року № 428 та додаткової угоди до нього від 15.12.2018 року. Відповідно до додаткової угоди від 15.12.2018 року до договору оренди землі № 428 від 22.02.2015 року, укладеної від імені позивачки як орендодавця та відповідачем як орендарем, внесено зміни в договір оренди землі № 428 від 22.02.2015 року, зокрема, визначено, що строк дії договору становить 10 років. Висновком № 2838-2843/20-26 судово-почеркознавчої експертизи від 09 лютого 2021 року, яка проведена експертом Хмельницького регіонального відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що підпис від імені позивачки [PERSON] в графі "орендодавець" додаткової угоди до договору оренди землі № 428 від 22.02.2015 року укладеної 15.12.2018 року між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма "Подільська зернова компанія" виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням якогось підпису [PERSON] . Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги зазначений висновок судово-почеркознавчої експертизи, оскільки такий висновок є чітким, достатнім та обґрунтованим. Експерт провів експертизу будучи попередженим про кримінальну відповідальність, а експертний висновок містить докладний опис проведених ним досліджень, зроблені в їх результаті висновки і обґрунтовану відповідь на поставлене судом питання щодо підпису від імені [PERSON] на укладеній 15 грудня 2018 року між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма "Подільська зернова компанія" додатковій угоді до договору оренди землі № 428 від 22 лютого 2015 року. Щодо підписів від імені [PERSON] на видатковому касовому ордері від 02.10.2019 року та на відомості про отримання орендної плати експертом не надано відповіді із зазначенням в дослідницькій частині висновку причин, зокрема через малий об`єм графічної інформації, що міститься в досліджуваному підписі, обумовлений його стислістю та спрощеною будовою. Висновок експерта № 2838-2843/20-26 від 09.02.2021 року не містить протиріч, є повним та зрозумілим, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумнівів у його правильності. Будь-яких належних доказів на підтвердження наявності підстав сумніватись у неупередженості та об`єктивності експерта, суду не надано. При цьому, суд враховує пояснення позивачки в судовому засіданні про те, що грошові кошти за належний їй пай у розмірі 7641 грн., згідно з видатковим касовим ордером від 02.10.2019 року, отримав її батько за погодженям із нею. За змістом частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини 1, 4 статті 202 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відпоідно до ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. В силу частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на викладене підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 ЗК України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі»). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним. Твердження представника відповідача про те, що оспорювана додаткова угода до договору оренди була підписана позивачкою і вона мала волю на її укладення, є необґрунтованим і таким, що не підтверджується належними та допустимими доказами. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі договору за відповідачем не є підтвердженням волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди до договору оренди. Таким чином, суд дійшов висновку, що використання належної позивачці земельної ділянки здійснюється відповідачем без належної правової підстави. Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивачка отримувала грошові кошти за користування земельною ділянкою не вказує на відсутність порушення її права власності за встановлених обставин. Отримання власником майна плати за фактичне використання належного йому майна не суперечить закону і разом з тим не свідчить про укладення договору оренди землі. У пункті 7.27 постанови від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97). Згідно з пунктом 71 постанови від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц, Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний висновок, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Судом встановлено, що позивачка, посилаючись на позбавлення її права користування земельною ділянкою, яку використовує ТОВ "Агрофірма "Подільська зернова компанія" просила усунути перешкоди у користуванні такою ділянкою шляхом її витребування та повернення, оскільки вона не підписувала додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та не погоджувала її умови. Тобто позивачка подала негаторний позов про повернення земельної ділянки. Встановлені судом обставини, зокрема встановлення факту непідписання [PERSON] додаткової угоди від 15.12.2018 року до договору оренди земельної ділянки № 428 від 22.02.2015 року з ТОВ "Агрофірма "Подільська зернова компанія" свідчать про неукладеність додаткової угоди, відсутність волевиявлення власниці на передачу в оренду земельної ділянки та безпідставність користування відповідачем цим майном. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога про усунення перешкод у користуванні належною позивачці на праві власності земельною ділянкою підлягає задоволенню саме шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачці вказану земельну ділянку. Судові витрати, понесені позивачкою, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки та становлять судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. та витрати, понесені на оплату судової почеркознавчої експертизи в сумі 4739 грн. 76 коп.

Outcome: approved