Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

У вересні 2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 151380 грн. 34 грн. та судового збору в сумі 2270 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2018 року між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-146659. Відповідно до п. п. 1, 2 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 100000 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] . Строк користування кредитом встановлено до 10 листопада 2023 року включно. Позичальник зобов`язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно в термін з 06 по 13 числа кожного місяця, згідно графіку платежів. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у черговості, визначеній п. 6.6 договору. Згідно з п. 4.6 договору вартість кредиту становить 289411 грн. 38 коп. 20 червня 2019 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 06/19-2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №CL-146659 від 13 листопада 2018 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та позичальником перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Банк у повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти, а відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої був визначений первісним кредитором ПАТ «Кредобанк» та станом на 20 червня 2019 року становила 132082 грн. 63 коп., що відповідно до витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги № 06/19-2 від 20 червня 2019 року складалась із суми основного боргу - 1000000 грн. 00 коп., суми процентів за користування кредитом - 32082 грн. 63 коп. Однак, починаючи з 01 липня 2019 року по 15 серпня 2019 року позичальник сплачував платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CL-146659 від 13 листопада 2018 року на рахунки нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Загальна сума погашень становить 37200 грн. 03 коп. датою останнього платежу є 15 серпня 2019 року. Загальна сума до повного погашення заборгованості за кредитним договором №CL-146659 від 13 листопада 2018 року на момент подачі позовної заяви до суду становить 94882 грн. 60 коп. Оскільки відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, тому виникла заборгованість у розмірі 151380 грн. 34 коп., яка складається з: 94882 грн. 60 коп. - заборгованості за кредитним договором, 38736 грн. 35 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, 11803 грн. 32 коп. - інфляційних збитків, 5958 грн. 07 коп. - 3% річних. Ухвалою судді від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 16 лютого 2022 року. 16 лютого 2022 року справа не розглядалася у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у розгляді кримінального провадження, у зв`язку з чим судове засідання було призначено на 29 березня 2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан. Відповідно до розпорядження №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22. Судове засідання було призначено на 08 вересня 2022 року. Ухвалою суду від 08 вересня 2022 року відкладено розгляд справи до 14 листопада 2022 року для повторного виклику відповідача. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банку, проти винесення заочного рішення не заперечує (а. с. 65-66). Відповідач був належним чином повідомлений судом про дату, час і місце судового засідання, однак у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 14 листопада 2022 року ухвалу про заочний розгляд справи у відповідності до ст. 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, дійшов висновку, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 листопада 2018 року між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-146659 (а. с. 4-6). Згідно з п. п. 2.1, 2.2 кредитного договору банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 100000 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, зі строком користування кредитом 60 місяців терміном до 10 листопада 2023 року. Позичальник зобов`язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно в термін з 06 по 13 числа кожного місяця включно. 20 червня 2019 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «Кредобанк» відступає (передає у власність) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги в повному обсязі за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуває (приймає у власність) від ПАТ «Кредобанк» права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (надає фінансування) ПАТ «Кредобанк» (а. с. 9-14). Згідно з витягом з додатку № 1 до договору факторингу № 06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № CL-146659 від 13 листопада 2018 року в сумі 132082 грн. 63 коп., яка складається з: суми основного боргу - 100000 грн. та суми нарахованих процентів за користування кредитом 32082 грн. 63 коп. (а. с. 15). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу № 06/19-2, термін «Права Вимоги» означає повний обсяг пов`язаних із кредитуванням прав грошової вимоги Клієнта до Позичальників за Кредитними договорами, всіх пов`язаних з такими правами грошової вимоги прав Клієнта щодо Позичальників за Кредитними договорами, які (всі такі права) наявні на 19 червня 2019 року, а також які (всі такі права) виникнуть у майбутньому, включаючи, але не обмежуючись щодо сум кредитів, процентів за користування кредитами, комісій, плат, неустойок (штрафів, пені) та інших платежів, що підлягають сплаті у відповідності до умов Кредитних Договорів; а «Портфель Заборгованостей» означає сукупність усіх невиконаних (непогашених, несплачених) на 19 червня 2019 року всіма Позичальниками грошових зобов`язань перед Клієнтом, пов`язаних з кредитуванням і розрахованих відповідно до умов Кредитних договорів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до розрахунку ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за період з 20.06.2019 по 23.07.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 151380 грн. 34 коп., яка складається з: 94882 грн. 60 коп. - заборгованості за кредитним договором, 38736 грн. 35 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, 11803 грн. 32 коп. - інфляційних збитків, 5958 грн. 07 коп. - 3% річних. З довідки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 06 липня 2021 року вбачається, що в період з 01.07.2019 по 15.08.2019 відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кошти в розмірі 37200 грн. 03 коп. Станом на 06 серпня 2021 року загальна сума непогашеної заборгованості за кредитним договором становить 94882 грн. 60 коп. (а. с. 20). Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання в частині позовних вимог відносно інфляційних витрат та 3 % річних, суд зазначає наступне. Так, згідно розрахунку, позивачем за період з 20.06.2019 по 23.07.2021 нараховані інфляційні збитки в сумі 11803 грн. 32 коп. та 3% річних у сумі 5958 грн. 07 коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк дії кредитного договору становить 60 місяців та договірні відносини сторін діють до 10 листопада 2023 року, договором передбачено розмір процентів за користування кредитними коштами та пеня за порушення боржником зобов`язання у розмірі подвійної ставки НБУ. При вирішенні питання про стягнення коштів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 4.1 договору сторони, укладаючи кредитний договір, погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 52.99 % . Станом на момент переходу права вимоги від ПАТ «Кредобанк» до позивача ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» (укладення Договору факторингу №06/19-2 із відступленням права грошової вимоги за кредитними договорами від 20.06.2019) відповідач [PERSON] мав заборгованість за кредитним договором, але строк дії договору закінчиться лише 10 листопада 2023 року, в той час як з позовом ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» звернулося до суду 22 вересня 2021 року, тобто позивач розрахував індекс інфляції та 3% річних до закінчення дії кредитного договору, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України за період з 20.06.2019 року по 23.07.2021 року передчасна та задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги в частині стягнення пені, суд зазначає наступне. Так, згідно розрахунку, позивачем за період з 20.06.2019 по 23.07.2021 нарахована пеня в сумі 38736 грн. 35 коп. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до п. 7.1 за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором, позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Станом на 06 серпня 2021 року загальна сума непогашеної заборгованості за кредитним договором становить 94882 грн. 60 коп., отже, розмір пені не повинен перевищувати 15% (94882 грн. 60 коп. х 0,15% = 14232 грн. 39 коп.), тому суд уважає, що відсутні підстави для стягнення пені у розмірі, визначеному позивачем в позові 38736 грн. 35 коп. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 20.06.2019 по 23.07.2021 у розмірі 14232 грн. 39 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № CL-146659 від 13 листопада 2018 року в розмірі 109114 (сто дев`ять тисяч сто чотирнадцять) грн. 99 коп., яка складається з: суми основного боргу - 94882 грн. 60 коп., пені -14232 грн. 39 коп. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (72,08 %), суд уважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 1636 грн. 21 коп., які підтверджені документально (а. с. 3). На підставі ст. ст. 11, 81, 512, 514, 516, 526, 549, 551, 625,, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial