Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 15 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №72. Від спільного подружнього життя у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося, останнім часом відносини між ними суттєво погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного їх припинення. У них з чоловіком неприязні відносини, часті сварки, свідком яких є їхні малолітні діти. Позивачка повністю втратила почуття любові та довіри до відповідача. Будь-які подружні відносини між ними відсутні, на даний час проживають окремо. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин. Спору щодо місця поживання дітей між ними не має. З наведених підстав просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Просить справу розглядати у її відсутності, про що зазначила у своїй позовній заяві. Відповідач згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зазначив, що спір щодо місця проживання дітей між ними відсутній. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі, зареєстрованому 15 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №72, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] . В свідоцтвах про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] їхніми батьками зазначені сторони по справі (а.с.7,8). Згідно з ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене\~ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56\~Сімейного кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Передбачене ч. 1 ст.\~111\~Сімейного Кодексу\~України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Згідно ч.3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Враховуючи, що спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] немає, відповідно до ст. 160 СК України, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити проживати їх з позивачкою, що кореспондується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що заява про визнання позову відповідачем подана до розгляду справи по суті, а позивачкою при зверненні до суду сплачено 992,40 грн. судового збору, наявні підстави для повернення останній із державного бюджету 496,20 грн., що становить 50% від сплаченого позивачкою судового збору, а інші 496,20 грн. - стягнути із відповідача.

Outcome: approved