Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів та витребування майна, Позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 2007 року по 2018 рік, він з громадянкою [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах. Вони разом проживали і вели спільне господарство, що підтверджується актом від 02 жовтня 2018 року. Від даного шлюбу у них народились дві доньки, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, їх діти були самостійно зареєстровані [PERSON] в органах РАЦСу, на підставі ч.1 ст.135 СК України, без його участі, де вона самостійно вказала інші дані про батька. Маючи на меті забезпечити їх спільне майбутнє та побут, він купив житловий будинок, загальною площею 91,14 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Однак, за спільною згодою дане майно було оформлене на його цивільну дружину, [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу, посвідченому приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С., 11.05.2007 за реєстром № 2080. В цьому будинку вони проживали з 2008 року, де він і продовжує проживати і по сьогодняшній день. У нього ніколи не виникало намірів або бажання будь-яким чином відчужувати будинок. Починаючи з 2014 року, його дружина [PERSON] періодично виїжджала за кордон на заробітки. Відтак, з метою підтвердження його прав на житловий будинок між ним та його дружиною було укладено договір дарування від 01 червня 2016 року, реєстровий №873, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. На підставі вказаного правочину він набув у власність 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 91,14 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 26 жовтня 2016 року, ним було набуто у власність земельну ділянку, загальною площею - 0,0750 га, за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером 212365550:05:003:0354. У 2017 році, його дружина запропонувала йому поїхати, разом з нею, на заробітки за кордон. Однак, остання навмисно, цілеспрямовано ввела його в оману, з приводу того, що для оформлення відповідних документів для виїзду за кордон йому потрібно надати їй довіреність. У зв`язку з цим, ним підписано довіреність від 29.05.2017, реєстровий №2/647, посвідчену державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Оленою Іванівною, якою він уповноважив [PERSON] представляти його інтереси. Разом з тим, [PERSON] мала на меті використати дану ситуацію на свою користь, а саме отримати документи, які надавали їй можливість заволодіти його власним нерухомим майном. Так, його колишня дружина без його відома попросила нотаріуса включити в довіреність право подарувати належну йому частку у праві власності на будинок та земельну ділянку на користь своїх доньок від першого шлюбу. Нещодавно йому стало відомо, що 24.01.2018, його цивільна дружина без його відома, скориставшись отриманою шляхом обману довіреністю, відчужила належну йому 1/2 частку в будинку та земельну ділянку в [ADDRESS] , за кадастровим номером 212365550:05:003:0354 на користь своїх доньок від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладене, належна йому частка у житловому будинку в [ADDRESS] та земельна ділянка в незаконний спосіб вибули з його власності. Вказані правочини є протиправними та підлягають визнанню недійсними, з огляду на наступне. Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору довіреності та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі, пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування. Однак, укладаючи оспорюваний договір довіреності, він діяв під впливом обману та помилки відносно правової природи угод, прав та обов`язків сторін, оскільки ніколи не збирався відчужувати та передавати земельну ділянку і будинок іншим особам у власність, у якому проживає та іншого житла не має. Він вважав, що укладає договір довіреності, яким надає право колишній дружині тільки оформити документи для виїзду за кордон. При цьому, після підписання договорів, фактично будинок не передавав, від особистих речей його не звільняв, залишився там проживати. Під час укладення оспорюваного договору його волевиявлення не відповідало його внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором довіреності, що надав можливість відповідачці укласти договори дарування його майна. При цьому, недійсність договору довіреності призводить до недійсності договорів дарування, якими відчужено належні йому майно, оскільки такі теж укладені всупереч його волі. Спірне майно вибуло з його власності на підставі договорів про які він не знав та, які не укладав. Вибуття майна з володіння власника за недійсного договору про який власник не знав та не міг знати та який в подальшому судом визнано недійним, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Оскільки спірне майно вибуло без його волі, то він має право витребувати це майно від недобросовісного набувача. На підставі наведеного, просив: визнати недійсними та скасувати довіреність від 29.05.2017, реєстровий № 2/647, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Оленою Іванівною; визнати недійсними та скасувати договір дарування від 24.01.2018 року, реєстровий № 1-122, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Оленою Іванівною; визнати недійсними та скасувати договір дарування від 24.01.2018 року, реєстровий №1-124, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Оленою Іванівною. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] 1/2 частину права власності на житловий будинок, загальною площею 91,14 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею - 0,0750 га, за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером 212365550:05:003:0354. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області Марусяк М.О. від 20.05.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити и в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 18 червня 2021 року. Залучено до участі у справі, державного нотаріуса Рахівської державної нотаріальної контори, [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалаю суду від 20.05.2021, задоволено заяву представника позивача, адвоката Ламбруха О.С. про забезпечення позову. До вирішення справи по суті та набуття рішенням суду законної сили, забезпечено цивільний позов шляхом, накладення арешту та заборони його відчуження у будь-який спосіб, а саме: на земельну ділянку, площею 0,0750 га, за кадастровим номером: 212365550:05:003:0354, цілове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] ; на житловий будинок, загальною площею 91,14 кв.м, житловою площею, 55,26 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . 14.06.2021 представником відповідачів, Александровим Євгенієм Миколайовичем надіслано до суду електронною поштою відзив на позов. У відзиві адвокат Александров Є.М. зазначив, що позивач [PERSON] своїми доводами вводить суд в оману та зазначає неправдиві дані, які в повній мірі не відповідають фактичним обставинам. В жодних шлюбних відносинах, ні в фактичних (цивільних), ні юридичних (шлюбних), тоді ще [PERSON] (згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , а з 30 травня 2014 року [PERSON] з [PERSON] не перебували, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали, так як позивач взагалі ніде не працював. Позивач з 2008 року тільки періодично приїзжав та тимчасово проживав у будинку [PERSON] на усних домовленостях. Акт депутата Великобичківської селищної ради, [PERSON] від 02.10.2018, не може бути належним доказом, так як не містить інформацію щодо предмета доказування, фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] та взагалі жодного посилання на те, що між ними були, будь-які шлюбні відносини та вели спільне господарство, в акті не має. Крім цього, позивач з 2015 по 2019 роки мав офіційні шлюбні відносини з іншою жінкою, [PERSON] , від яких народилася дитина. Даний шлюб був розірваний 07.05.2019 рішенням Рахівського районного суду по справі №305/203/19. Твердження позивача, що від шлюбу з відповідачкою [PERSON] народилися дві дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] не відповідають дійсності, так, як жодного підтвердження ні фактичного. ні юридичного шлюбу між [PERSON] (тоді ще [PERSON] ) з [PERSON] немає, як і немає жодного підтвердження, що саме [PERSON] являється батьком дітей. У травні 2006 року, [PERSON] самостійно, без чиєїсь допомоги, купила житловий будинок, загальною площею 91,14 кв.м., за адресою: [ADDRESS] і проживала в ньому з серпня 2006 року (договір купівлі-продажу, 2080, від 11.05.2007 року, був оформлений пізніше, так як на час продажу документація на будинок не була виготовлена у повній мірі). Згаданий будинок був придбаний [PERSON] з метою змінити місце проживання, для поліпшення умов та здоров`я своїм дітям. У жовтні 2006 року, [PERSON] продала власний будинок, який залишила їй бабуся по заповіту, за адресою: [ADDRESS] , для того щоб розрахуватись за придбаний будинок по [ADDRESS] , та зробити в ньому належний ремонт. Крім цього, у 2008 році [PERSON] заключила договір іпотеки №1677 від 26.09.2008 з Філією-Рахівського відділення №7295 ВАТ "Ощадбанк", на 37000 грн., під заставу згаданого будинку строком на 10 років, для ремонту будинку, проведення опалення, та самостійно його виплачувала на протязі 8 років. Звертає увагу суду на те, що [PERSON] придбала згаданий житловий будинок за власні кошти, ще до моменту знайомства та сумісного проживання з громадянином [PERSON] в подальшому [PERSON] . А також, що на момент знайомства з [PERSON] , та в подальшому сумісному проживанні, [PERSON] , а надалі [PERSON] ніде не працював і коштів ні на придбання будинку, ні на його ремонт та утримання не мав. У зв`язку з складним фінансовим становищем, неможливістю самостійно в повній мірі забезпечити своїх чотирьох дітей (позивач ніде не працював і фінансову допомогу не надавав) та з метою погашення зобов`язань, згідно договору іпотеки №1677 від 26.09.2008 з Філією-Рахівського відділення №7295 ВАТ "Ощадбанк", [PERSON] у квітні 2014 року змушена була поїхати за кордон на заробітки. За дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з 4 квітня 2014 року по 1 червня 2016 року, щодня доглядала, проводила з ними весь час та здійснювала щоденне навчання [PERSON] , яку [PERSON] найняла для догляду за дітьми, та самостійно оплачувала ці послуги. З 1 червня 2016 року, діти переїхали до свого дідуся [PERSON] у м. Рахів, де в подальшому там проживали і навчались. У зв`язку з тим, що [PERSON] працювала в інший країні, та враховуючи різні непередбачувані можливі ситуації, які могли настати (хвороба, смерть, тощо), а діти на той час ще були малолітніми, тобто не могли самостійно вчиняти правочини пов`язані з нерухомим майном, [PERSON] з позивачем [PERSON] було укладено договір дарування від 01 червня 2016 року, реєстровий №873, 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 91,14 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Також, [PERSON] , за власні кошти які заробила за кордоном, придбала земельну ділянку, загальною площею - 0,0750 га., за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 2123655500:05:003:0354. З зазначених вище підстав, право власності оформили на позивача, згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 26 жовтня 2016 року з кадастровим номером 2123655500:05:003:0354. Передувала цим діям, з набуття права власності позивачем 1/2 частки житлового будинку та зазначеної земельної ділянки, усна домовленість між [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач, з своєї власної волі, подарує зазначене нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] , коли їм виповниться 14 років, або оформить на їх мати [PERSON] довіреність для здійснення цих правочинів. Твердження позивача, що у 2017 році дружина запропонувала йому поїхати разом з нею на заробітки за кордон, однак, навмисно цілеспрямовано ввела його в оману, з приводу того, що для оформлення відповідних документів для виїзду за кордон йому потрібно надати їй довіреність - не відповідають дійсності. Згідно тексту довіреності від 29 травня 2017 року надану та підписану [PERSON] , позивач уповноважив [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями. Крім загальних представницьких повноважень наданих [PERSON] , які зазначені у згаданій довіреності, своє волевиявлення, стосовно здійснення конкретних правочинів, [PERSON] виклав окремим абзацом в довіреності. Відповідачка не просила, та і не могла просити нотаріуса включити в довіреність право подарувати належну позивачу частку у праві власності на будинок та земельну ділянку. Так як, вже зазначалось вище, довіреність є одностороннім правочином, її чинність не залежить від згоди або будь-яких прохань на її видачу представника. Нотаріусом підтверджується та засвідчується дієздатність та волевиявлення особи, яка надає довіреність, а які саме повноваження і для здійснення яких правочинів надається право представляти інтереси особи, надаються особою яка надає довіреність. Крім цього, твердження, що була якась домовленість між представником за довіреністю [PERSON] і державним нотаріусом є бездоказовим та голослівним. Державний нотаріус виконуючи свої обов`язки та повноваження, самостійно засвідчує волевиявлення та дієздатність особи, яка надає повноваження інший особі при видачі довіреності, чітко встановлює, які саме повноваження доручає особа, та несе персональну відповідальність за законність своїх дій. Якщо позивач вважає, що в діях державного нотаріуса були порушення, то він мав право оскаржити це в законному порядку. Правочини, а саме: договори дарування будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] , були здійсненні [PERSON] на підставі діючої та виданої, у відповідності до норм законодавства, довіреності самим позивачем. Тобто, твердження, що правочини були здійснені без відома позивача не відповідають дійсності, так як сам позивач, своєю довіреністю, надав право [PERSON] на здійснення саме цих конкретних правочинів. Позивачу однозначно було відомо, на здійснення яких правочинів, від його імені, він надав право [PERSON] . Договори дарування від 24.01.2018, реєстровий №1-122 та №1-124, які посвідчені державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Оленою Іванівною, відповідають всім нормам діючого законодавства. Згадані договори, були укладені на підставі діючої, на дату укладання, довіреності від 29.05.2017, реєстровий №2/647, яка посвідчена державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Оленою Іванівною. Довіреність скасована не була, як це передбачено нормами ст.249 ЦК України, представник та сторони повідомлені про скасування не були, і на момент укладання договорів була діючою. Тому, твердження, що будинок та земельна ділянка в незаконний спосіб вибули з власності позивача, також, є голослівними та безпідставними. Згадані правочини здійснені у відповідності до норм діючого законодавства. Довіреність на надання повноважень, для представлення його інтересів, від 29.05.2017, реєстровий № 2/647 надав сам позивач. Він особисто вказав на здійснення яких конкретно правочинів надає повноваження представнику. Волевиявлення і дієздатність позивача було засвідчено державним нотаріусом. Позивача насильно ніхто до нотаріуса не приводив, вказівок щодо змісту довіреності ніхто не надавав, обману з якої-небудь сторони щодо здійснення всіх зазначених правочинів не було. Волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Щодо прочитання тексту довіреності та роз`яснення нотаріусом суті довіреності перед підписанням, так це є також підтвердженням волевиявлення позивача і відсутність будь якого-небудь обману, так як йому було все роз`яснено перед його підписанням довіреності. Позивач не надав жодних доказів в підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним. Наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування, не може бути підставою для визнання вищезазначених правочинів недійсними. Зазначає, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а в будинку за адресою: [ADDRESS] проживає тимчасово. Крім цього, ні у [PERSON] , ні у її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] немає іншого житла, крім будинку за адресою: [ADDRESS] , який [PERSON] купляла та проводила ремонт виключно для своїх доньок. Безпідставними та не відповідають дійсності твердження позивача про, що укладаючи оспорюваний договір довіреності, він діяв під впливом обману та помилки відносно правової природи угод, прав та обов`язків сторін. Ця довіреність підписана самим же позивачем 29.05.2017 і надано строк для здійснення представницьких повноважень позивача - однин рік. Волевиявлення та дієздатність позивача, при наданні повноважень, було освідчено державним нотаріусом. Звертає увагу суду на, що скасування довіреності судом чинним законодавством не передбачено, позивач не позбавлений права звернутися до нотаріуса, який посвідчував довіреність із відповідною заявою, тому ця вимога на його думку задоволеною бути не може. Для скасування довіреності передбачена норма ст.249 ЦК України, згідно якої особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Крім цього, особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Просив суд звернути увагу, що порзивачем [PERSON] жодних дій щодо скасування довіреності у встановленому законом порядку не вчинено, не надано до позовної заяви доказів про звернення до нотаріуса із заявою про скасування довіреності, виданої ним 29.05.2017 року, реєстровий № 2/647. Крім того, жодного доказу, щодо обману [PERSON] , на момент посвідчення довіреності та договорів дарування, до позовної заяви надано не було. Саме позивач, як сторона, який нібито діяв під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Позивач не міг помилятися щодо природи правочину, тому що мав намір подарувати належну йому частину будинку та належну до нього земельну ділянку, та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123655500:05:003:0354 на ім`я [PERSON] [INFO] та на ім`я [PERSON] [INFO] , що відповідало його внутрішній волі та зовнішньому волевиявленню про що свідчать дії позивача, при наданні довіреності, направлених на відчуження належної йому частини будинку та земельної ділянки. На підставі наведеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 28.09.2021 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 20.10.2021 витребувано від Рахівської державної нотаріальної контори Південно-Західного управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), належним чином завірені копії: довіреності від 29.05.2017, реєстровий №2/647, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц Оленою Іванівною; договору дарування від 24.01.2018, реєстровий №1-122, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц Оленою Іванівною; договору дарування від 24.01.2018 реєстровий №1-124, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц Оленою Іванівною. Витребувано від приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу Маріна Алли Степанівни, належним чином завірені копії: договору дарування від 01.06.2016, реєстровий №873, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С., на підставі якого [PERSON] набув у власність 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 91,14 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.10.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на підставі якого [PERSON] придбав земельну ділянку з кадастровим номером 2123655500:05:003:0354; договору купівлі-продажу від 11.05.2007, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. за реєстром №2080. Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 20.05.2022 витребувано від Рахівської державної нотаріальної контори Південно-Західного управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), наступні докази: матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення довіреності від 29.05.2017, реєстровий №2/647, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц Оленою Іванівною; матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування від 24.01.2018, реєстровий №1-122, посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц Оленою Іванівною; матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування від 24.01.2018, реєстровий №1-123, посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц Оленою Іванівною; матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування від 24.01.2018, реєстровий №1-124, посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц Оленою Іванівною. Витребувано від Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, довідку з відомостями про те, чи зверталась [PERSON] , чи інша особа до органу опіки та піклування Великобичківської селищної ради, або служби у справах дітей Великобичківської селищної ради із заявою для отримання дозволу (згоди) на укладення та посвідчення від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , договорів дарування, за якими на користь дітей дарувались житловий будинок, загальною площею 91,14 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка за кадастровим номером 2123655500:05:003:0354 та земельна ділянка за кадастровим номером 2123655500:05:002:0314. Оголошено перерву у підготовчому засіданні у справі на 10 годину 00 хвилин 29 червня 2022 року. Ухвалою суду від 26.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Ламбруха О.С. про витребування доказів. Ухвалою суду від 26.07.2022 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , мешканця [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканку [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканця [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканця [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , у судові засідання, жодного разу, не з`явився. У позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представник позивача, адвокат адвокат Ламбрух О.С. 18.11.2022 надіслав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату. Заяву мотивував тим, що він 21.11.2022 о 10 год. 30 хв. змушений прийняти участь у розгляді Ужгородським міськрайонним судом справи за №308/9555/16-ц. До клопотання додав роздруківку з сайту Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, з якої вбачається, що 21.11.2022 о 10:30 год. судом розглядається цивільна справа №308/9555/16-ц за позовом Ужгородської окружної прокуратури до Ужгородської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про скасування рішень, державної реєстрації прав на земельну ділянку. Поряд з цим, у роздруківці відстуні відомості, що адвокат Ламбрух О.С. представляє інтереси когось зі сторін у вказаній справі. З приводу неявки в судове засідання представника позивача слід зазначити наступне. Адвокат Ламбрух О.С., двічі, в судові засідання призначені на: 04.10.2022 та 21.11.2022 не з`явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки на його електронну пошту. Представник позивача, адвокат Ламбрух О.С., двічі, подавав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його зайнятістю у розгляді справ в інших судах. Такі дії представника позивача суд вважає свідомим затягуванням розгляду справи. Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Оскільки представник позивача, адвокат Ламбрух О.С.зловживає процесуальними правами, свідомо затягує розгляд справи, що унеможливлює розгляд справи у визначений законодавстовм України процесуальний строк, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача. Представник відповідачів, адвокат Александров Є.М. у судовому засіданні зняв з розгляду клопотання про допит свідків. З приводу неявки представника позивача в судове засідання зазначив, що неявка адвоката Ламбруха О.С. є повторною. Такі дії представника позивача він розцінює, як свідоме затягування розгляду справи. Наполягав на розгляді справи без участі представника позивача. З приводу предмета спору зазначив, що позовні вимоги не визнає з підстав наведених у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Рахівської державної нотаріальної контори, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася. Подала через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги не підтримує. Заслухавши пояснення представника відповідачів, взявши до уваги відзив на позов, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 травня 2007 року відповідач по справі [PERSON] купила за 40000 (сорок тисяч) гривень у громадян [PERSON] та [PERSON] належний продавцям на праві приватної власності житловий будинок, загальною площею 91,14 кв.м., житловою площею 55,26 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі продажу, посвідченого 11 травня 2007 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, Маріна А.С. за реєстровим номером 2080. 01 червня 2016 року між сторонами, [PERSON] , як " Дарувальником " та [PERSON] , як " Обдаровуваним ", було укладено договір дарування, за яким Дарувальник , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарувала, а Обдаровуваний прийняв у дар належну Дарувальнику на праві приватної власнності 1/2 частину житлового будинку за номером [ADDRESS] . Житловий будинок (1.А) що відчужується за цим договором, має житлову площу 55,26 кв.м., загальну площу 91,14 кв.м. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, Маріна А.С. та зареєстрований в реєстрі за №873. За договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 26 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, Маріна А.С. за реєстровим номером 1554, [PERSON] "Продавець" передав у власність [PERSON] , [INFO] (Покупцю) земельну ділянку з кадастровим номером 2123655500:05:003:0354, загальною площею 0,0750 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 29 травня 2017 року позивач [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив відповідача [PERSON] бути його представником з усіма необхідними повноваженнями (в тому числі) з питань відчуження, управління, а також вчинення для нього та/чи у його інтересах будь-яких дій щодо належного йому на праві приватної власності рухомого нерухомого майна, визначаючи у всіх випадках суми, терміни та інші умови правочинів на власний розсуд. Окремим пунктом, у вказаній довіреності, [PERSON] надав право [PERSON] подарувати від його імені 1/2 (одну другу) частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належну до нього земельну ділянку, та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,075 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123655500:05:003:0354 на ім`я [PERSON] , [INFO] та на ім`я [PERSON] , [INFO] (кожній в рівній частині). Довіреність видана з правом передоручення представниками наданих їм повноважень третім особам і зберігає чинність до 29 травня 2018 року, якщо не буде припинена раніше цієї дати. Вказана довіреність посвідчена 29 травня 2017 року державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Кицка М.М. та зареєстрована в реєстрі за №2-647. Судом встановлено, що 24 січня 2018 року між [PERSON] , від імені якого на підставі його довіреності з правом передоручення, посвідченою Рахівською ДНК 29.05.2017 за реєстром №2-647 діє [PERSON] та на підставі довіреності по праву передоручення, виданої [PERSON] від імені [PERSON] , посвідченої Рахівською ДНК 29.05.2017 за реєстром №2-649, діє [PERSON] та [PERSON] від імені якої на підставі її довіреності, посвідченої Рахівською ДНК 31.05.2017 за реєстром №2-689 діє [PERSON], як "Дарувальники" та [PERSON] , від імені якої та на підставі її довіреності, посвідченої Мішелем Джентальє, державним нотаріусом Штату Нью Йорк, 30 листопада 2017 року діє [PERSON] та [PERSON] від імені якої та на підставі її довіреності, посвідченої Мішелем Джентальє, державним нотаріусом Штату Нью Йорк, 30 листопада 2017 року діє [PERSON] , як "Обдаровуваними", було укладено договір дарування житлового будинку, за яким Дарувальники, (у особі представника) подарували, а Обдаровувані (у особі представника) прийняли у дар житловий будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0764 га з кадастровим номер 2123655500:05:002:0314. Житловий будинок, який є предметом цього договору, має житлову площу 55,26 кв.м., загальну площу 91,14 кв.м. Зазначений договір був посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц О.І. та зареєстрований в реєстрі за №1-122. Крім того, позивач [PERSON] у позовній заяві посилається, що відповідачка [PERSON] 24 січня 2018 року, яка діяла від його імені та на підставі його довіреності посвідченої Рахівською ДНК 29.05.2017 за реєстром №2-647 відчужила на підставі договору дарування земельної ділянки в користь своїх дочок: [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 2123655500:05:003:0354, загальною площею 0,0750 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина не заперечується представником відповідачів. Однак, в матеріалах справи відсутній такий доказ. Як уже зазначалося вище, ухвалою суду від 20.10.2021 витребувались докази від Рахівської державної нотаріальної контори Південно-Західного управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), в тому числі, договір дарування від 24.01.2018 реєстровий №1-124, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц Оленою Іванівною. Однак, з невідомих на те суду причин, ухвала суду про витребування доказів, в цій частині, виконана не була. Пред`являючи позов до суду, позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] , яка являлася його цивільною дружиною, під час підписання довіреності ввела його в оману щодо змісту довіреності. Його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Як наслідок довіреність та послідуючі правочини укладені на підставі вказаної довіреності підлягають скасуванню та повинні бути визнані судом недійсними. Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та в інтересах довірителя. Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки лише для особи, яку він представляє. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.43 Закону України «Про нотаріат», при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема: вчинення такої дії суперечить законодавству України; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи. При посвідченні зазначеної довіреності державним нотаріусом Рахівської ДНК, Кицка М.М. особу довірителя було встановлено за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Рахівським РВ УМВС України в Закарпатсьбкій області 11.06.2014 року та карткою платника податків № [NUMBER] від 17.06.2014. Державний нотаріус ретельно перевірила надані документи та в неї не виникло сумнівів щодо їх дійсності. У зв`язку з чим нотаріусом було посвідчено від імені позивача, [PERSON] довіреність, на якій поставлений підпис довірителем особисто. Також відповідно до вимог п.7.1, 7.47 правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 №3253/5, запис про вчинену нотаріальну дію було зроблено в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в якому довіритель поставив свій підпис. Відповідно до п.п.1.1, 1.2, 2.1 Глави 4, Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 №296/5, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім`я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Згідно п.7 Глави 4 Розділу ІІ вказаного Порядку, посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованим 28.12.2006 року за №1378/13252. Судом встановлено, що державним нотаріусом Рахівської ДНК під час посвідчення довіреності дотримано всіх вимог передбачених чинним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність. Згідно п.6 Глави 4 Розділу ІІ вказаного Порядку, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Якщо особа, яка видала довіреність, подасть примірник довіреності, що є у неї, напис про скасування довіреності або передоручення робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, в державному нотаріальному архіві. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , жодних дій щодо скасування довіреності, у встановленому законом порядку, не вчиняв та не надав доказів про зверненння до нотаріуса із заявою про скасування довіреності виданої ним 29.05.2017, реєстровий №2/647. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на вільне володіння майном. Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним. У статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч.ч. 1-3,5,6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували посилання позивача, що його волевиявлення під час посвідчення довіреності не було вільним і не відповідало його волі. Згідно вимог ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Щодо посилання позивача, що відповідач [PERSON] під час посвідчення довіреності навмисно обманула його щоб заволодіти майном, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У пункті 20 Постанови роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суд констатує, що позивач, [PERSON] та його представник, адвокат Ламбрух О.С. не довели належними та допустимими доказами факт обману позивача відповідачкою [PERSON] щодо змісту оскаржуваної довіреності. При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed