Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

23 вересня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Толстих О.Ю. звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на те, що позивачка працювала на акціонерному товаристві «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» (далі - Відповідач, АТ «Кривбасзалізрудком», підприємство, раніше - ПАТ ««КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», діяльність якого було приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства») у шкідливих умовах на посаді грохотника ДСФ шахти «Октябрська» з 13.05.2000 по 13.06.2016 року та на посаді машиніста підіймальної машини шахти «Октябрська», АТ «Кривбасзалізрудком» з 13.06.2016 по 23.08.2022 року. Внаслідок праці в умовах впливу шкідливих факторів вона отримала професійні захворювання: «хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня». Довідкою МСЕК від 06.10.2020 року позивачці встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % (ХОЗЛ), з наступним переоглядом 01.10.2022 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, чим їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 130 000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 26 вересня 2022 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 12 жовтня 2022 року надав його до суду, в якому зазначив, що позивачем до позовної заяви не було додано довідки МСЕК, яка видавалась йому при первинному огляді та якою було первинно встановлено стійку втрату працездатності у зв`язку з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.06.2019 року. Це унеможливлює визначення моменту виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди та визначення законодавства, яке регулювало в цей період питання відшкодування шкоди, у зв`язку з чим відповідач позбавлений можливості у повному обсязі надати заперечення щодо позовних вимог. 07 листопада 2022 року представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи довідку МСЕК 12ААА №054996 від 29.10.2019 про встановлення позивачу первинно ступеня втрата професійної працездатності у розмірі 20%. Представник відповідача 09 листопада 2022 року отримав клопотання представника позивача із долученою довідкою МСЕК 12ААА №054996 від 29.10.2019. Станом на 28 листопада 2022 року відзив (повний) до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працювала на підприємстві відповідача з 13.05.2000 по 12.07.2000 учнем грохотника дробильно-сортувальної фабрики шахти «Октябрська», з 12.07.2000 по 13.06.2016 на посаді грохотника ДСФ шахти «Октябрська». (а.с. 23-26) Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 квітня 2019 року № 570 було встановлено зв`язок захворювань [PERSON] з умовами її праці на ДСФ шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком»: з травня 2000 року по липень 2000 року - учень грохотника ДСФ ш. «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», з липня 2000 року по червень 2016 року - на тому ж підприємстві на посаді грохотника. (а.с. 19-20) 05 червня 2019 року на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» за формою П-4 складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання виявленого у [PERSON] .? хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. В п. 16 вказаного Акту зазначено, що працюючи на шахті «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» учнем грохотника, грохотником дробильно-сортувальної фабрики, [PERSON] вела процес грохочення гірничої маси на грохотах; спостерігала за роботою грохотів та іншого обладнання в зоні обслуговування, рівномірним надходженням та розподіленням матеріалу на грохоти; видаляла сторонні предмети; здійснювала контроль за якістю грохочення; регулювала роботу грохотів. Внаслідок недосконалості технології збагачення руд, мавших місце порушень системи аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Причиною виникнення професійного захворювання визначено пил переважно фіброгенної дії? концентрація пилу з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) від 2 % до 10 % в повітрі робочої зони - 4,6 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 (п. 17 Акту). (а.с. 8-10) Відповідно до довідки МСЕК Серії 12ААА №054996 від 29.10.2019 позивачці [PERSON] встановлено 20% втрати професійної працездатності за ХОЗЛ (а.с.48). Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА № 079296 від 06.10.2020 року позивачці [PERSON] при повторному огляді було встановлено 20 % втрати професійної працездатності за ХОЗЛ з 01 листопада 2020 року до 01 листопада 2022 року з наступним переоглядом 01.10.2022 року, групу інвалідності не визначено. (а.с. 11) У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивачка перебувала на лікуванні у медичному закладі, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою із медичної карти № 1294 стаціонарного хворого. (а.с. 21-22) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі статями 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача під час його роботи на підприємстві відповідача, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.06.2019 року. (а.с. 8-10) За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійним захворюванням -ХОЗЛ. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивачки, ступінь втрати нею професійної працездатності в розмірі 20 %, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача на протязі 16 років 01 місяця в шкідливих умовах праці, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 60 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial