Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

17 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю впродовж семи років до смерті останньої - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що впродовж останніх семи років [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею у той же проміжок часу проживала позивач - [PERSON] . Вони вели спільне господарство, разом приймали участь у витратах на утримання квартири [ADDRESS] . У позивача з померлою були спільні витрати, бюджет, харчування. Також, вони придбавали майно для спільного користування: меблі, побутову техніку. Позивач доглядала за [PERSON] , надавала їй усіляку домопогу. Між позивачем та померлою була усна домовленість щодо користування вказаною квартирою, як спільною. Крім того, вони домовилися, що після смерті [PERSON] все її нерухоме майно залишиться позивачу. [INFO] [PERSON] , не встигнувши оформити заповіт, померла. Після її смерті залишилося майно. Будь-яких родичів у [PERSON] не залишилося. Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй повідомлено, що, оскільки померла за життя не залишила ані заповіту, ані будь-якого іншого документа, який би надавав позивачу право на прийняття спадщини, а тому для встановлення факту їх спільного проживання однією сім`єю необхідно звернутися до суду. Факт проживання однією сім`єю також підтверджується свідоцтвом про поховання [PERSON] , виданим позивачу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач - Чернігівська міська рада подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що позов є безпідставним та не узгоджується з нормами чинного законодавства. Так, обставини спільного проживання однією сім`єю не підтверджуються свідоцтвом про поховання, договором замовлення на організацію та проведення поховання, понесенеми у зв`язку із цими витратами, оскільки такі документи датовані після відкриття спадщини та не є доказами, що підтверджують факт проживання однією сім`єю з особою протягом п`яти років до дня відкриття спадщини. Копії квитанцій про сплату комунальних послуг, надані позивачем, також не підтверджують факт ведення спільного господарства протягом семи років і не мають юридичного значення для справи, оскільки надані лише за окремі періоди 2021 року та січень, лютий 2022 року, а не за заявлений строк у сім років, у них платником зазначена померла [PERSON] , що не дає змоги встановити відношення позивача до сплати комунальних послуг. Також, позивачем до позовної заяви додано акт про проживання однією сім`єю від 15 червня 2022 року, виданий керівником ОЖБК, однак він не є належним доказом та не може братися до уваги, оскільки факт проживання однією сім`єю встановлюється виключно судом і відповідно до Положення про порядок складання актів та видачі довідок щодо проживання громадян у місті Чернігові отримання акту про спільне проживання осіб можливе лише на день смерті. Крім того, акт складено не уповноваженим на те суб`єктом, оскільки ОЖБК не має повноважень складати такі акти та видавати довідки, а тому даний документ складено з порушенням вставновлених вимог до його форми, підписаний не уповноваженим на те суб`єктом, не містить інформацію, що складає предмет доказування та не відповідає положенням законодавства. Також, [PERSON] перебувала на обліку як одержувач житлової субсидії з 01.05.2015 до 30.04.2022 і у заяві про призначення субсидії зазначала, що зареєстрована і проживає одна за адресою: [ADDRESS] . Протягом всього періоду [PERSON] отримувала житлову субсидію на одну зареєстровану у квартирі особу, хоча про виникнення обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії (зокрема, зміна у складі осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку) особа зобов`язана протягом 30 календарних днів письмово повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населенння. Враховуючи, що такі повідомлення до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради не надходили, змін у складі осіб, які фактично проживають у житловому приміщенні не було, а тому [PERSON] проживала одна протягом всього періоду отримання житлової субсидії, що виключає факт спільного проживання позивача та [PERSON] протягом 7 років до відкриття спадщини. Крім того, необгрунтованами та недоведеними є посилання позивача на те, що вона здійснювала догляд за [PERSON] , оскільки жодних документальних підтверджень такого позивач не надає. Натомість, у листі Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради № 87/2022/2/16.06 від 07 вересня 2022 року зазначено, що [PERSON] не перебувала на обліку одиноких осіб, що мають право на допомогу, а отже ніхто не призначався для її догляду. Таким чином, позивачем не подано доказів, які б дійсно могли підтверджувати факт проживання однією сім`єю з [PERSON] протягом 7 років до моменту її смерті, зокрема на підтведження факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету, наявність взаємних прав та обов`язків. Позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що не погоджується з позицією відповідача, оскільки наведені у відзиві доводи є безпідставними та необгрунтованими. Зокрема, свідоцтво про смерть не видається стороннім особам, а лише близьким померлого. Позивач та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільні витрати щодо харчування, купівлі майна, приймали спільну участь у витратах на утримання житла, його ремонту, надавали взаємну допомогу, мали усну домовленість про порядок користування житловим приміщенням. Позивач фактично кожного дня знаходилась у квартирі [PERSON] , яка хворіла, мала до неї вільний доступ цілодобово, мала ключі від квартири, здійснювала побутові роботи, а тому є достатні пістави для задоволення позову. Відповідач подав заперечення, в якому зазначає, що позивач не надає жодних доказів на підвтердження того, що вона разом з [PERSON] мали спільні витрати щодо харчування, купівлі майна, приймали спільну участь у витратах на утримання житла, його ремонту, надавали взаємну допомогу, мали усну домовленість про порядок користування житловим приміщенням, тобто, що позивач проживала з нею однією сім`єю, окрім квитанцій про сплату комунальних послуг, які не дають можливість встановити факт ведення спільного господарства. Крім того, виходячи із матеріалів справи, позивач проживає у сусідньому будинку, має своє житло і за власним бажанням навідувалась та допомагала [PERSON] , що згідно судової практики не є підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю. Факт отримання позивачем свідоцтва про смерть не є належним доказом у справі, оскільки не містить інформацію про предмет доказування, адже це ніяк не вказує на факт ведення спільного господарства та проживання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була зареєстрована і проживала одна. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті на 28 листопада 2022 року. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Позивач вказала, що знайома з [PERSON] з 1978 року, вони працювали в одній установі. З 2015 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] позивач стала проживати з нею. Вони разом робили ремонт (міняли двері, клеїли обої, клали нову плитку в кухні, санвузлі та ванній кімнаті), купували меблі (кухонний гарнітур, софу), побутову техніку (телевізор, пральну машину, пилесос). Оскільки пенсія померлої була невелика (близько 2000 грн.) позивач за власний кошт робила ремонт, купувала побутову техніку, меблі, ліки та все необхідне, сплачувала за комунальні послуги. Позивач допомагала померлій і здійснювала за нею догляд до дня її смерті. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у заявах по суті справи. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7, 165 на звороті), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. З довідки № 11858 від 04 жовтня 2022 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, вбачається, що [PERSON] , на день смерті була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 171). Спадкова справа щодо майна після смерті [INFO] [PERSON] заведена у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Коваленка Володимира Васильовича за заявою [PERSON] (а.с. 163-169). Свідоцтво про поховання [PERSON] № 49771 від 20 квітня 2022 року видано [PERSON] (а.с. 9). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 вересня 2022 року [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] (а.с. 112). Відповідно до інформації Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 07 вересня 2022 року № 09-05 [PERSON] на обліку в Управлінні соціального захисту Десняського району як одержувач житлової субсидії не перебувала. [PERSON] перебувала на обліку в управлінні як одержувач житлової субсидії з 01 травня 2015 року до 30 квітня 2022 року. З 01 травня 2022 року житлова субсидія була припинена, у звязку зі смертю заявниці [INFO] . Також, [PERSON] , [INFO] , на обліку одиноких осіб, що мають право на допомогу на догляд не перебувала (а.с. 115). У декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, поданої [PERSON] 17 травня 2015 року, остання вказала про осіб, що зареєстровані (фактично проживають) в житловому приміщенні лише себе (а.с. 116, 117). Щодо змін у складі осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у квартирі, належній [PERSON] , остання Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради не повідомляла. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з нормами статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав особи. Згідно із частинами другою, четвертою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року в справі № 552/196/20. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року в справі № 521/16365/15. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Так, з наданих позивачем копій квитанцій про сплату комунальних послуг (зокрема, за 2021 рік, січень, лютий 2022 року), в яких платником вказана померла [PERSON] , не вбачається, що такі сплачувалися саме позивачем та за її кошти. Крім того, наявність таких квитанцій у позивача не свідчить про проживання з померлою однією сім`єю та ведення спільного господарства. Також, надана позивачем до позовної заяви копія акту про проживання однією сім`єю від 15 червня 2022 року, який підписано мешканцями будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] та [PERSON] , підписи яких підтверджено керуючим ОЖБК м. Чернігова, не є належним та допустимим доказом у справі відповідно вимог Положення про порядок складання актів та видачі довідок щодо проживання громадян у місті Чернігові. Окрім цього, зміст вказаного акту спростовується показами осіб, що його підписали, допитаних у судовому засіданні в якості свідків. Зокрема, свідок [PERSON] , суду показала, що померла товаришувала з позивачем, вони допомагали один одному, харчувалися разом, ходили в магазин вдвох, купували продукти разом, кожен день були вдвох. Також, років 5 тому робили ремонт, купували побутову техніку. [PERSON] хворіла, тому позивач стала проживати у неї. Саме останні два роки позивач проживала разом з померлою. Стороннього догляду померла не потребувала. Свідок [PERSON] суду, зокрема, показала, що на своєму балконі вона проводить багато часу, бо чоловік має інвалідність, тому бачила, як позивач з померлою завжди були разом (їздили на город, щось саджали біля під`їзду будинку). Було видно, що вони займаються спільним господарством (приблизно років 10). Померла була до хвороби досить активною жінкою і до смерті стороннього догляду не потребувала. Померла [PERSON] в лікарні, її забрала швидка. Свідок не бачила, чи ночувала позивач у померлої. Свідок не знає, чи харчувалися вони разом. Також, свідок не бачила, що в квартиру померлої завозилися якісь будматеріали чи меблі. Враховуючи наведене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не довела належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, що вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати на утримання житла чи його ремонт, тощо, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову не знаходить. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed