Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

30.09.2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків. Ухвалою суду від 03.10.2022 року провадження по справі відкрито. Справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні. 21.11.2022 року надійшла уточнена позовна заява, в якій був зазначений розрахунок повної суми пені за період, однак, з урахуванням суми заборгованості по аліментам, сума, щодо якої заявлені вимоги залишилася незмінними, до позову надані докази відправки відповідачеві. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлений позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не надав, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відзив на позов у відповідності до\~ст. 178 п.8 ЦПК України\~не надано, представник позивача та позивач не заперечують проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2\~ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в цивільному шлюбі, від цивільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,\~ у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.08.2019 року і до повноліття дитини. Згідно розрахунку державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Пд-Сх. Міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) від 14.09.2022 року заборгованість відповідача [PERSON] по аліментам станом на 01.09.2022 року складає 74\~297,48 грн. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину. У відповідності до ч.4 ст.195\~СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За розрахунком позивача загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 02.08.2019 року по 01.09.2022 складає\~323795,04 грн., який відвідачем оспорений не був. Розрахунок пені вираховувався наступним чином: за місяці, в які аліменти сплачувалися відповідачем в розмірі, що не перевищував суму нарахованих аліментів, пеня нараховувалася на залишок заборгованості по черговому несплаченому платежу. При цьому нарахування пені обмежувалося 100% саме недоплаченої суми, а не розміром нарахованого щомісячного платежу, що є правомірним та повністю відповідає роз`ясненням Великої Палати Верховного Суду. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт виникнення заборгованості по аліментам саме з вини відповідача. Так, судом встановлено, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача [PERSON] , оскільки останній, достовірно знаючи про наявність відповідного рішення суду, за яким він був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки, а також про розмір аліментів, що підлягають сплаті і період виконання цього обов`язку, не сплачував аліменти в необхідному розмірі, чим допустив утворення заборгованості по аліментам, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач суду не надав. Таким чином, встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача в цьому, суд прийшов до висновку про наявність у позивача права на стягнення неустойки на підставі\~ст.196 СК України. Крім того, позивач на підставі вимог\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами, тому у відповідності до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved