Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14 липня 2018 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , 2018 р.н.; на даний час їх сімейні стосунки припинені через різні погляди на життя, сім`ю, виховання дитини, обов`язки та інтереси, між ними зникло взаєморозуміння, будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, спільного господарства не ведуть чотири роки, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи вказаними в заяві засобами електронного зв`язку (ч.6 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку судових документів на адресу електронної пошти, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, в заяві від 25.10.2022р. просить розглядати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов та ніяких заяв по суті спору не подала. Неявка належним чином сповіщених сторін у даному випадку у відповідності до положень ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 14 липня 2018 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №209. Від даного шлюбу подружжя має спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стосовно якого сторони прийняли спільне рішення про його проживання після розірвання шлюбу разом з матір`ю (як то вказує позивач у заяві). Сторони тривалий час разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, ведуть окреме господарство, позивач у заяві наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідачка відзиву на позов не подала й явку в судове засідання проігнорувала, що свідчить про її байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved