Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

23.09.2022 року заявник [PERSON] звернувся з заявою до суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року та належності до громадянства України, посилаючись на те, що він народився [INFO] в с. Удичі Теплицького району Вінницької області. Його життєві обставини склалися так, що він до сьогоднішнього дня не отримав паспорта громадянина України, але весь цей час проживав на території України. У 2018 році звернувся із заявою до Шевченківського РВ у м. Києві ДМС України стосовно обміну паспорта старого зразка на паспорт України, однак листом служба повідомила, що його особу ідентифіковано, але встановити належність до громадянства України не виявилось можливим та рекомендовано звернутись до суду. Даний факт заявнику необхідно встановити для отримання паспорта громадянина України. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 19.10.2022 року представник заінтересованої особи Державної міграційної служби України надіслав на адресу суду письмові пояснення в яких зазначили, що для встановлення факту постійного проживання на території України, заявник подає копії таких документів, які можуть бути підтвердженням факту проживання на території України, станом на 24.08.1991 року. 14.11.2022 від представника заявника надійшла заява про уточнення заявлених вимог та заміну заінтересованої особи в якій останній зазначає заінтересованою особою: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області і просить встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 рік та 13.11.1991 рік. В судовому засіданні заявник та його представник вимоги уточненої заяви підтримали та просили їх задовольнити. В судове засідання заінтересовані особи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в селі Удич Теплицького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 25.03.1958 року ВК Росошанської сільської ради Теплицького району Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 22. 21.12.1978 року заявник отримав паспорт громадянина колишнього СРСР. При зверненні [PERSON] до Шевченківського районного відділу в місті Києві ДМС України з заявою відносно обміну паспорта, листом від 09.08.2018 року за вих. № 11/872-18, службою було повідомлено, що проведеною перевіркою його особу було ідентифіковано, але встановити належність до громадянства України не виявилось можливим та рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Як вбачається з довідки № 584/50 від 04.06.2018 року про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання\\перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 27 грудня 1979 року по 30 липня 1985 року. Відповідно до довідки виданої Малоснітинською сільською радою Фастівського району від 27.08.2018 року № 459, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає за адресо.: [ADDRESS] , без реєстрації. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на [PERSON] , останній був прийнятий 14.05.1985 року у ДП Науково-Дослідний інститут «Оріон» на посаду гальваника, де працював безперервно до 01.01.2000 року. З Акту обстеження житлово-побутових умов жителя [ADDRESS] [PERSON] , складеного депутатом сільської ради Степанюк О.С та сусідами [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено факт проживання заявника, за адресою: [ADDRESS] з 2008 року. Відповідно до п.2 ч. 5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянствоУкраїни» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України та зокрема станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, суд приходить до висновку, що заява в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимоги заяви про встановлення належності до громадянства України, суд дійшов наступного висновку. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення, набуття громадянства України, врегульовано Законом України «Про громадянство», Положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства, затвердженим Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року. Згідно з пунктами 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України і не були громадянами інших держав; Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Таким чином, для встановлення належності до громадянства України державою встановлена певна процедура, яку заявник повинен пройти (подати заяву та це рішення суду до державної міграційної служби) і за наявності рішення про встановлення факту проживання на території України така процедура є для нього доступною й безперешкодною, тобто рішення про встановлення факту проживання є підставою для встановлення належності до громадянства України, а тому заява в цій частині є необгрунтованою.

Outcome: partial