Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 13 травня 2000 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від цього шлюбу у них народилося четверо дітей з яких неповнолітній син [PERSON] , [INFO] та малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з січня 2022 року сімейне життя з відповідачкою було припинено, вони фактично припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо, оскільки остання покинула сім`ю та виїхала на сезонні роботи за кордон до Республіки Чехія і тому з того часу позивач самостійно виховував та виховує їх неповнолітніх дітей. Відповідачка практично не буває вдома та не займається вихованням дітей, а коли приїздить то на два-три дні, не більше, почала нехтувати сімейними цінностями, такими як взаємоповага, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Вказує, що відповідачка фактично проживає за кордоном в Чеській Республіці, а він залишився проживати у будинку в [ADDRESS] разом із неповнолітніми дітьми, які не бажають виїжджати за кордон з матір`ю. Позивач, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом різним, оскільки цього також бажають і їх діти. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд розірвати укладений між ним та відповідачкою шлюб та визначити місце проживання малолітньої доньки разом із ним. Ухвалами суду від 15 листопада 2022 року: --- по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 18-19); --- до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Службу у справах дітей Міжгірської селищної ради Закарпатської області (а.с. 20). Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглянути справу за заявленим позовом за його відсутності. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву за змістом якої висловила позицію про визнання позовних вимог у повному обсязі, справу просила розглядати без її участі у зв?язку із виїздом за межі України. Службою у справах дітей Міжгірської селищної ради Закарпатської області подано до суду заяву за змістом якої висловлено позицію про визнання позовних вимог у повному обсязі, справу просила розглядати без участі їх представника. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідачка позов визнала, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Суд встановив, що між сторонами 13 травня 2000 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а. с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із батьком, про що свідчать копії свідоцтв про народження від 21 липня 2006 року серії [NUMBER] , від 11 жовтня 2011 року серії [NUMBER] та довідки від 09.11.2022 №2160 про склад сім?ї та проживання (а.с. 8, 9, 11). Відповідно до статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 Сімейного Кодексу України (далі СК України), у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частин 8 та 9 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом частини 1 статті 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини 1 статті 151\~СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частинами 1 та 2 статті 155\~СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частини 1, 2 та 3 статті 160 СК України). За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, виходячи з визнання відповідачкою позову, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. При ухваленні такого рішення суд переконаний, що за наведених вище обставин встановлення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом із батьком відповідатиме інтересам дитини. Рішення в частині визначення місця проживання дитини не може бути допущене до негайного виконання, як про це просив позивач, оскільки такі вимоги суперечать положенням статті 430 ЦПК України, яка містить виключний перелік випадків за яких суд допускає негайне виконання рішення.

Outcome: approved