Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

03.11.2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Вакула Вадим Миколайович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, із змісту якого вбачається, що в 1995 році позивач познайомився з [PERSON] та вони почали проживати разом. [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON] . Проживали вони разом, але не були одружені. За час спільного проживання вони придбали: - 27.03.2003 року чотирикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , де 1/4 частина була оформлена на доньку [PERSON] , а 3/4 частини були оформлені на нього; - 08.11.2005 року однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка була оформлена на нього; - 22.11.2006 року двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка була оформлена на відповідачку; - 06.03.2009 року однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка була оформлена на нього; - земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка була оформлена на нього. В період спільного проживання відповідачка виїжджала на заробітки до Швейцарії. Та 19.09.2011 року вона офіційно одружилася з громадянином Швейцарії [PERSON] , [INFO] . Позивач до теперішнього часу не одружений. 11.05.2012 року позивач надав згоду на виїзд до Швейцарії їхній спільній доньці. Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Згідно гл. 8 та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В жовтні 2019 року відповідачка подала позов до суду з прохальною частиною встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, визнання вищевказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Але, на його здивування поділити вона вирішила тільки нерухоме майно, яке було оформлено на нього. Про двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка була оформлена на неї, вона не згадала та не вказала її взагалі в позові. Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду від 17.06.2020 року (справа № 587/2197/19) , постанови Сумського апеляційного суду від 31.08.2020 року та ухвали Сумського апеляційного суду від 04.09.2020 року було встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки в період часу з 01.01.2004 року до лютого 2011 року. Було визнано право спільної сумісної власності на вищевказане нерухоме майно та було поділено його наступним чином: - [PERSON] було виділено у власність 3/4 частини чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; - [PERSON] , тобто йому, було виділено у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В зв`язку з тим, що постановою та ухвалою Сумського апеляційного суду було визнано факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки в період часу з 01.01.2004 року до лютого 2011 року, двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була ними куплена 22.11.2006 року, була оформлена на відповідачку, також набута подружжям, відтак є спільною сумісною власністю та також підлягає поділу. Дана квартира була оформлена на відповідачку. Кошти на її покупку бралися в кредит в АТ КБ ПриватБанк . Договір кредиту було оформлено на [PERSON] , але щомісячні платежі по кредиту здійснював позивач, що підтверджується копіями квитанцій. Але, як було ним з`ясовано, в період розгляду цивільної справи про поділ майна, двокімнатна квартира була продана відповідачкою згідно договору купівлі-продажу 18.04.2014 року сторонній особі, а саме: [PERSON] . Про продаж йому не було повідомлено та відповідно щодо вартості угоди йому також нічого не відомо. Враховуючи те, що офіційного шлюбу у них не було, а відповідачка приховала факт набуття квартири за спільні кошти, нотаріус посвідчила договір купівлі-продажу без його письмового дозволу та повідомлення про продаж. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) , власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи приписи ст. 388 ЦК України, набувач квартири [PERSON] є добросовісним набувачем та договір купівлі-продажу не підлягає скасуванню. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з вимогою до відповідачки про стягнення половини коштів, отриманих нею після продажу квартири. Враховуючи те, що при укладанні договорів купівлі-продажу квартири та договору кредиту позивач не був стороною договору, у наданні їх копій адвокату було відмовлено, тому позивач вимушений просити суд витребувати докази. Вартість двокімнатної квартири згідно висновку експертного дослідження № 97 станом на 25.10.2020 року становить 806400 грн. , в зв`язку з чим з відповідачки, яка без його дозволу відчужила спільну квартиру, на його користь підлягає грошове стягнення у розмірі 403200 грн. . Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у зв`язку з розглядом справи: - судовий збір 4872,80 грн. ; - витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно 15000 грн. (точна сума буде після підписання акту виконаних робіт) ; - витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням судової експертизи орієнтовно 1100 грн. . Всього орієнтовно 20972,80 грн. . На теперішній час позивачем не було подано іншого позову (позовів) до вказаної відповідачки з тим самим предметом та з тих самих підстав. Враховуючи викладене,

Outcome: partial