Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача. Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради 22 серпня 2019 року звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що з 09.06.2022 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах - батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Мати [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає в Київській області (зі слів [PERSON] ), точну адресу перебування жінка відмовилася надавати. [PERSON] в телефонній розмові співробітнику управління-служби у справах дітей повідомила, що її доньки, [PERSON] та [PERSON] , останні два роки проживають у родині [PERSON] , вихованням та матеріальним забезпеченням дітей займається [PERSON] та її чоловік, [PERSON] . [PERSON] була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але на засідання не з`явилася, чим проявила байдуже ставлення до долі дітей. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . В телефонній розмові [PERSON] повідомив, що донька, [PERSON] , проживає в родині його сестри, [PERSON] , у нього інша сім`я та новонароджена дитина. [PERSON] був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але на засідання не з`явився. З 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживають з [PERSON] , [INFO] , та її чоловіком, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою для дітей створені належні умови проживання. [PERSON] є сестрою [PERSON] . До управління-служби у справах дітей зверталася [PERSON] із заявами щодо невиконання батьками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків. [PERSON] надала нотаріально завірену заяву від 22.06.2022, в якій зазначено що [PERSON] надає вільну та безумовну згоду на усиновлення громадянкою України [PERSON] , малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] . Підстава для позбавлення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей - п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 09 вересня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Представник позивача надала до суду заяву, у якій просить розглянути цивільну справу за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Від третьої особи до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. Судом встановлено, що з 09.06.2022 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах - батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Мати [PERSON] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Батько [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає в Київській області (зі слів [PERSON] ), точну адресу перебування жінка відмовилася надавати. Як зазначає представник позивача, [PERSON] в телефонній розмові співробітнику управління-служби у справах дітей повідомила, що її доньки, [PERSON] та [PERSON] , останні два роки проживають у родині [PERSON] , вихованням та матеріальним забезпеченням дітей займається [PERSON] та її чоловік, [PERSON] . [PERSON] була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але на засідання не з`явилася, чим проявила байдуже ставлення до долі дітей. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . В телефонній розмові [PERSON] повідомив, що донька, [PERSON] , проживає в родині його сестри, [PERSON] , у нього інша сім`я та новонароджена дитина. [PERSON] був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але на засідання не з`явився. З 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживають з [PERSON] , [INFO] , та її чоловіком, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою для дітей створені належні умови проживання. [PERSON] є сестрою [PERSON] . До управління-служби у справах дітей зверталася [PERSON] із заявами щодо невиконання батьками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків. [PERSON] надала нотаріально завірену заяву від 22.06.2022, в якій зазначено що [PERSON] надає вільну та безумовну згоду на усиновлення громадянкою України [PERSON] , малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , 2012 р.н., навчається в КЗО «Середня загальноосвітня школа № 107» ДМР. Відповідно до характеристики [PERSON] навчається в школі з 2020 року. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, охайна, дисциплінована учениця. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , зі своєю тіткою, [PERSON] та чоловіком тітки, [PERSON] . Разом вони займаються вихованням дівчинки. Вони приводять до школи та забирають [PERSON] додому, контролюють виконання домашніх завдань, відвідують онлайн батьківські збори. Також оплачують харчування в їдальні та до [PERSON] , жодного разу не відвідав школу та не поцікавився успіхами дівчинки будь яким іншим чином. Мати [PERSON] , [PERSON] , за два роки відвідала школу лише один раз, під час зустрічі взагалі не цікавилась дитиною. [PERSON] , [INFO] , навчається в «Середня загальноосвітня школа № 107» ДМР з 2020 року. Відповідно до характеристики навчального закладу, дитина мешкає за адресою: [ADDRESS] , зі своєю тіткою, [PERSON] та чоловіком тітки, [PERSON] . Вони приводять до школи та забирають Лілію після закінчення уроків, відвідують батьківські збори, тримають постійний зв`язок з учителями, сплачують за харчування, додаткову літературу, слідкують щоб у дитини було все необхідне для навчання, щоб Лілія мала охайний вигляд, допомагають виконувати домашні завдання. За два роки навчання мати один раз відвідала школу. Протягом двох років мати не цікавилася навчанням, вихованням [PERSON] , батьківські збори не відвідувала, із класним керівником не зв`язувалася. Згідно із висновком від 07 вересня 2022 року № 5/11-44, адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] та вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо в ін ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" "Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини», N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини», [GC], № 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції», № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» [GC], № 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: «Шульц проти Польщі», № 50510/99, від 08 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини», № 5496/04 від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки», № 31885/05 від 08 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. В даному випадку, згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідачі дійсно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклуються про стан їх здоров`я, хоча мали б це робити, тобто з власної волі ухиляються від виконання своїх обов`язків на протязі тривалого часу. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідачів відповідатиме інтересам дітей. В той же час, серед правових наслідків позбавлення батьківських прав, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] та [PERSON] , аліментів по 2744 грн. з кожного щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , на користь особи, на утриманні якої буде знаходитись дитина та стягнення з [PERSON] аліменти у сумі 2744 грн. щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , на користь особи, на утриманні якої буде знаходитись дитина, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до вимог ч. 2 ст. 184 СК України, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. Згідно із ч. 1 ст. 190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Позивач при подачі позову не сплатив судовий збір, отже вказаний судовий збір також потрібно стягнути з відповідачів. Таким чином позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved