Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

04 квітня 2019 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс- КР » звернулось до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 7352,32 грн., інфляційні витрати в розмірі 2760,66 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що оскільки ТОВ «Житлосервіс-КР» надає послуги з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій будинку [ADDRESS] безперебійно з 01.11.2013 року, тому нарахування здійснювалося щомісячно згідно загальної площі квартири. В порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не оплачували вартість наданих послуг в результаті чого, станом на 01.07.2017 року виникла заборгованість на суму 732,32 грн. за період з 01.11.2013 року по 07.07.2017 року. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Рішенням суду від 17 січня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги було задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 7352,52 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. 16 листопада 2020 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою про перегляд рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 січня 2020 року у справі №214/2563/19 на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року заяву відповідачів задоволено та заочне рішення скасовано. 20 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачі, зокрема посилаючись на вимоги ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України зазначили, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, а тому в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. 27 квітня 2021 року від представника позивача надійшла заява про зміну позовних вимог відповідно до якої ТОВ «Житлосервіс-КР» просить суд винести рішення про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] на користь ТОВ «Житлосервіс »заборгованості у сумі 3751,94 грн., інфляційні втрати в розмірі 1220,60 грн., 3% річних 451,74 грн., а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 01.11.2013 року по теперішній час ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює надання послуг з управління та утримання багатоквартирних будинків у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на підставі укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі. В т.ч. і по [ADDRESS] . З 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 ТОВ «Житлосевіс-КР було надано, а Відповідачем отримано та фактично спожито послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на суму- 3751,94 грн.., інфляційні втрати у розмірі 1220,60 грн., 3% річних станом на 07.04.2021 у розмірі 451,74 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору. 13 травня 2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Товариств з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» про стягнення безпідставно одержане за виконавчим документом та моральної шкоди. Протокольною ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс-КР» про стягнення безпідставно одержане за виконавчим документом та моральної шкоди та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] посилалися на те, що жодних цивільних правовідносин з ТОВ «Житлосервіс-КР» не має. Крім того, у заяві про збільшення позовних вимог збільшено період стягнення інфляційних витрат та період стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми з 21.05.2016 року по 07.04.2021 рік, що не відповідає стягненню заборгованості за житловокомунальні послуги при пред`явлені позову від 04.04.2019 року та не відповідає періоду в один рік, на який процесуальним законом передбачено збільшення позовних вимог, що суперечить вимогам пунктів 4,6 ст. 176 ЦПК України. Окрім того, позивачі за зустрічним позовом зазначили, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки єдиним власником квартири за вказаною адресою є [PERSON] , а тому посилаючись на вимоги ст. 405 ЦК України, обов`язки власника житла н членів сімї власника житла не переходять. У зв`язку з тим, що за виконавчим листом №2/214/723/20 виданим 14.08.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі заочного рішення у справі від 17.01.2020 року, Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) постановою від 11.01.2020 року ВП №63389039 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, було стягнуто з заробітно плати [PERSON] 4051,64 грн., в тому числі на корись ТОВ «Житлосервіс-КР» в розмірі 3646,48 грн. та виконавчого збору у розмірі 405,16 грн. Оскільки, на думку позивачів за зустрічним позовом, [PERSON] не є співвласником квартири, тому на підставі ч.4 ст. 432 ЦПК України, з ТОВ «Житлосервіс-КР» підлягає стягненню на його користь безпідставно одержаних коштів за виконавчим документом. Також, посилаючись на вимоги ст. ст. 16, 23 ЦК України та ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в зустрічній позовній заяві вказували, що в наслідок стягнення за виконавчим документом грошових коштів із заробітної плати [PERSON] відповідачам була завдана моральна шкода, яка полягала у стражданнях, переживаннях та принижені. Розмір моральної шкоди оцінена на суму заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 17\~457,80 грн. 20 травня 2021 року від представника ТОВ «Житлосервіс-КР» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній зазначив, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підтвердження надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території надано розрахунки заборгованості, що містять інформацію про суми, виставлені до сплати саме по житловому приміщенню [ADDRESS] та відомості по видам послуг по будинку та помісячну інформацію про витрати на утримання будинку, що мітить помісячну інформацію щодо переліку наданих послуг, їх обсяг та вартості послуг з розрахунку грн./кв. метр. Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, представник позивача за первісним позовом вказував, що в зустрічній позовній заяві не наведено доказів на підтвердження фактів завдання моральної шкоди, розміру цієї шкоди. Крім того, представник ТОВ «Житлосервіс-КР» у відзиві зауважив, що у провадженні суду перебуває заява щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а тому позивачами за зустрічним позовом повторно висунуто підприємству вимоги, що вже знаходяться на розгляді в суді. Протокольною ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним ТОВ «Житлосервіс-КР» у судовому засіданні присутній не був, однак поза межами судового засідання на адресу суду надійшла заява в якій останній вказав, що позовні вимоги, що зазначені в заяві про збільшення позовних вимог підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Щодо зустрічного позову просив відмовити у його задоволенні. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні присутні не були, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст.15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному\~ЦПК України\~порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано\~ст.124 Конституції України. За правилами\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що ТОВ «Житлосервіс-КР» на підставі договору, укладеного 13 вересня 2013 року між ним та Управлінням благоустрою з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському районі (об`єкт №1), визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкової території у Саксаганському районі м. Кривого Рогу (об`єкт № 1), зокрема будинком [ADDRESS] . (а.с. 7-10). Згідно додаткової угоди від 13.09.2013 року до вказаного договору, термін його дії з 01.04.2013 року - безстроково (а.с. 10 на звороті). За надані послуги позивач здійснював нарахування оплати згідно тарифів, встановлених рішенням Криворізької міської ради №416 від 14.12. 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення Саксаганського району м. Кривого Рогу», рішення КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ № 178 від 12 квітня 2017 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються населенню м. Кривого Рогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлосерівс-КР». Відповідно до інформації з Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «Житлосевіс-КР» нараховував щомісяця з 01.04.2016 року по 31.12.2017 року відповідачам плату за надані послуги з управління та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за адресою: [ADDRESS] , а саме з послуги з прибирання прибудинкової території, технічного обслуговування внутнішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення, і зливової каналізації, послугами з дератизації, дезінсекції, обслуговування димовентиляційних каналів; поточний ремонт конструктивних елементів будинку, та інших послуг, підтверджених інформацією про щомісячні витрати на послуги з утримання будинку за адресою: [ADDRESS] , та передбачених Рішенням Криворізької міської ради № 416 від 14.12.2011 року , Рішенням Криворізької міської Ради № 178 від 12.04.2017 року. 17 січня 2020 року Саксаганським районним судом винесено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ТОВ «Житлосервіс-КР» - задоволено. (а.с.29-32). 01 квітня 2021 року ухвалою суду заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.01.2020 по цивільній справі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс КР » до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги сановно. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII набув чинності 09 листопада 2017 року на підставі якого втратив чинність Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ч. 1 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В порядку п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вимог ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до правової позиції Верховного Суду України: «Під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами\~(постанова від 09.11.2016р. у справі №1238/8935/12). В пунктах 76-79 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року\~(справа N 642/8210/16-ц \~, провадження N 61-7787св18)\~йдеться мова про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг. Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Саме про це йдеться мова в постановах\~Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа №750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа № 642/2858/16). Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем житлово-комунальних послуг з управління і утримання будинків та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 , за адресою: [ADDRESS] за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, заборгованість станом на грудень 2017 року складає 3751,94 гривень (а.с.171). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, станом на 07.04.2021 що складає суму індексу інфляції 1220,60 грн., та три відсотки річних в сумі 451,74 грн. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечуючи проти вимог позивача, відповідачами не надано власного розрахунку заборгованості та не спростовано розрахунок заборгованості, наданого позивачем. Відповідачі. вказували на те, що витрати, на які посилається позивач, не підтверджені будь-якими актами виконаних робіт. Це стосується витрат на прибирання прибудинкової території, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, ремонтних робіт, тощо. Разом з тим, позивачем було надано до позовної заяви наряди-завдання, інформацію про витрати на утримання будинку, калькуляції, роз`яснення про нарахування послуги з освітлення місць загального користування тощо (а.с. 22-62). При цьому, відповідачами за первісним позовом не було надано доказів, які б підтверджували його звернення до позивача із заявами або скаргами щодо не надання чи неналежного надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та/або включення в розрахунки послуг, які не надаються позивачем. Твердження відповідача про відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних, так як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20\~квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідачіу відзиві на позов наполягають на застосуванні позовної давності. Так, зважаючи на загальні правила застосування позовної давності та заяву представника позивача прозміну позовних вимог та долученого до нього розрахунку заборгованості, суд вважає позивачем за первісним позовом заявлено позовні вимоги в межах трирічного строку позовної давності. Так, вказана позовна заява надійшла на адресу суду 04 квітня 2019 року, з урахуванням змінених позовних вимог період за яких підлягає стягненню заборгованість визначений позивачем за первісним позовом з 01.04.2016 року по 31.12.2017 рік. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами. передбачає внесення оплати за фактичного надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають суми, що були нараховані у межах трирічного строку позовної давності, з урахуванням того, що позов був поданий 04 квітня 2019 року, тобто період з 04 квітня 2016 року по 04 квітня 2019 року, що безпосередньо входить до заявленого представником позивача періоду стягнення заборгованості відповідно до заяви про зміну позовних вимог. Стаття 625 ЦК України, визначає, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язанийсплатити суму боргу з урахуваннямвстановленогоіндексуінфляції за весь час прострочення, а також три процентирічнихвідпростроченоїсуми, якщоіншийрозмірпроцентів не встановленийдоговором або законом. Частиною 1\~ст.81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем надано суду достатньо належних доказів, які підтверджують, що відповідач користується послугами, які надає позивач. Разом з тим, доказів ненадання стороною позивача послуг, відповідачем суду не надано. За вказаних обставинуточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо заявлених зустрічних позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» безпідставно одержаних за виконавчим листом №2/214/723/20 коштів, в загальному розмірі 3646,48 грн. на користь [PERSON] суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. В інформаційному листі «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ звернув увагу судів на те, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, під іншими причинами, про які йдеться в ч. 2 ст. 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а інші причини, наприклад - в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний. Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги було задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 7352,52 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. (а.с. 29-32) У зв`язку з набранням законної сили 18 лютого 2020 року рішення суду по вказаній справі, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 14 серпня 2020 року було видано виконавчий лист. (а.с. 116) Відповідно до Довідки про доходи №04/09-21 від 31.03.2021 року виданої за підписом начальника З державного пожежно-рятувального загону головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровської області на ім`я [PERSON] , згідно Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.01.2021 року ВП №63389039, з нього стягнуто заборгованість на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» 3646,48 грн. Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08 квітня 2021 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/214/723/20 виданого 14.08.2020 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» сумі 12034,18 грн. (а.с. 115 зворот) Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Посилання на те, що відповідач [PERSON] є не належним відповідачем по вказаній справі, є безпідставним, оскільки ст.ст.11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами.В даному випадку підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами по справі є акти про надані послуги з благоустрою за адресою [ADDRESS] , на чому також ґрунтуються положення\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~та\~правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 27.01.2016 року у справі №6-2864цс15. Згідно ч.3 ст.9 . Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІ від 09.11.2017 дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За приписамист.\~64\~ЖК України,\~члени сім`ї\~наймача,\~які проживають\~разом з\~ним,\~користуються нарівні\~з наймачем\~усіма правами\~і несуть\~усі обов`язки,\~що випливають\~з договору\~найму жилого\~приміщення.\~Повнолітні члени\~сім`ї\~несуть солідарну\~з наймачем\~майнову відповідальність\~за зобов`язаннями,\~що випливають\~із зазначеного\~договору. Статті 68, 162 Житлового кодексу України, зобов`язують наймача, власника та орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Тому обов`язок відповідачів по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячої води випливає з наведених вище нормативних актів. Таким чином, відповідачі не навели доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих ст. 432 ЦПК України, у справі відсутні докази помилковості видачі виконавчого листа, невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, припинення обов`язку боржника, обставини, на які посилаються відповідачі, а саме - той факт, що відповідач [PERSON] не є власником квартири за адресою [ADDRESS] , не є підставою для повернення стягнутих на виконання рішення суд коштів, тому в цій частині зустрічний позов задоволенню не підлягає. Згідно ст.ст. 23, 1167\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе,\~що остання заподіяна не з її вини. Із наявних матеріалів справи не вбачається що відповідачем за зустрічним позовом безпідставно не надаються або надаються не в повному обсязі та відповідної якості житлово-комунальні послуги зустрічним позивачам. Так в матеріалах справи відсутній акт-претензія щодо ненадання або неналежне комунальних послуг. Позивачі не зверталися до органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізують державну політику у сфері житлово-комунального господарства, які могли б підтвердити порушення його прав як споживача комунальних послуг. Враховуючи відсутність належних, допустимих, достовірних доказів порушення права позивачів за зустрічним позовом, а також відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ТОВ "Житлосервіс-КР" та заявленою позивачем шкодою,беручи до уваги, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основних, позивачами не доведено завдання їм моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, тому в їх задоволенні також необхідно відмовити. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «РуїсТоріха проти Іспанії»). У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що обставини зазначені у первісному позові знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а зустрічні вимоги є необґрунтованими та не доведеними. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача судовий збір сплачений при поданні первісного позову у розмірі 1921 гривень, тобто по 640 грн. 34 коп. з кожного.

Outcome: approved