Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, якою просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк у шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування (перебування) [PERSON] , [INFO] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Зазначає, що з 27 серпня 1988 року заявниця та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.02.2020 року рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області (справа № 394/1093/19). На фоні постійних незгод між колишнім подружжям почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати заявниці фізичною розправою та здійсненням постійного психологічного тиску. На адресу заявниці постійно надходять погрози вбивством. Крім того, [PERSON] вчиняє фізичне насильство систематично. Заявниця змушена була звертатися до правоохоронних органів за захистом свого життя та здоров`я. Так, постановами Новоархангельського районного суду Кіровоградської області № 394/888/21 від 22.12.2021 року, № 394/153/22 від 19.04.2022 року, № 394/425/22 від 10.08.2022 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно заявниці. Крім того, заявниця турбуючись за своє життя була вимушена переховуватись від чоловіка та всіляко уникати спілкування з ним у свого сина. На сьогоднішній час заявниця була вимушена повернутися до місця свого проживання в одне домоволодіння із колишнім чоловіком. У зв`язку з тим, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство у фізичному та психологічному прояві у заявника постала потреба звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ухвалою судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 10.11.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження в судовому засіданні. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Заінтересована особа в судовому засіданні суду вимоги заяви не визнав, просив відмовити у видачі обмежувального припису і суду пояснив, що всі негаразди стались внаслідок того, що [PERSON] забрала із його автомобіля 26000 грн. та його паспорта. Так всі конфлікти між ними виникають коли він приходить додому і, не встигши щось сказати, вона викликає поліцію. [PERSON] також його ображає, однак він не викликав поліцію і дані факти документально не зафіксовані. В даний час він проживає у будинку своєї матері за адресою [ADDRESS] , до спільного місця проживання із заявницею приходить щодня для взяття продуктів харчування та здійснення санітарно-гігієнічних процедур. В даний час будь-яких стосунків та спілкування із заявницею він не має. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення заінтересованої особи, суд вважає необхідним задовольнити заяву частково, з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1988 року, який було розірвано рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2020 року. Заявниця та заінтересована особа проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу із господарської книги № 3а-3 села Скалівські Хутори Голованівського району Кіровоградської області у домоволодінні за адресою [ADDRESS] головою домоволодіння є [PERSON] , членом сім`ї знаситься [PERSON] . У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII). Відповідно до п.п. 3, 4, 7, 9, 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2229-VIII). За змістом ч. 1 ст. 21 Закону № 2229-VIII постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII). Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України). Із положень ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України слідує, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. У заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено, в тому числі, обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності) (п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України). Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Статтею 83 ЦПК України передбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні доказами; висновки експертів; показаннями свідків. Згідно досліджених в судовому засіданні витребуваних матеріалів справ про адміністративні правопорушення встановлено, що 15 листопада 2021 року [PERSON] по [ADDRESS] вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] насильство в сім`ї, тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме штовхав та ображав нецензурною лайкою внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю. За вчинені дії [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Крім того, 11.02.2022 року близько 08:00 години [PERSON] за місцем свого проживання, а саме в будинку [ADDRESS] вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме дії психологічного характеру, що полягали у висловлювані на її адресу нецензурною лайкою, та погроз фізичною розправою, чим завдав колишній дружині моральних страждань. За вчинені дії [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Крім того, 29.06.2022 року близько 21.30 год. [PERSON] в [ADDRESS] вчинив психологічне та фізичне насильство в сім`ї відносно колишньої дружини [PERSON] , а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою та декілька разів вдарив її по тулубу та ногах, чим завдав останній фізичних та моральних страждань. За вчинені дії [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП. Приймаючи до уваги письмові та інші докази, надані заявницею, суд приходить до висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини [PERSON] впродовж впродовж 2021 року та 2022 року. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Враховуючи надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому доходить висновку про обґрунтованість заяви. Так, судом встановлено, що відносини учасників цієї справи не покращились, існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, , такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19). Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства суд при оцінці даного питання повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Щодо строку, на який необхідно видати обмежувальний припис, необхідно зазначити, що суд не вбачає підстав для застосування максимального визначеного законом строку 6 місяців та вважає, що строк 1 місяць буде достатнім та дієвим для зміни [PERSON] своєї поведінки по відношенню до колишньої дружини та надасть колишньому подружжю можливість у майбутньому налагодити свої відносини. При цьому у разі вчинення [PERSON] подальших насильницьких дій по відношенню до його колишньої дружини обмежувальний припис може бути продовжений судом. Окрім того не підлягають задоволенню вимоги заявниці щодо заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів інших місць частого відвідування (перебування) [PERSON] , оскільки заявницею не вказано та з матеріалів справи неможливо встановити які саме місця часто відвідує остання. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial