Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 02.06.2021 у розмірі 2 743 810,00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.06.2021 становить 100 000,00 доларів США. Також просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 11 350,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 02.06.2021 [PERSON] взяв у позику у [PERSON] 100 000,00 доларів США, що підтверджується виданою відповідачем розпискою від 02.06.2021, та зобов`язувався повернути кошти в повному обсязі до 01.09.2021, проте свої зобов`язання не виконав. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року відкрито провадження за вищевказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, доказів поважності неявки не надав. Проте, 21.02.2022 відповідач надав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що договір позики між сторонами не укладався, грошові кошти від позивача відповідач не отримував, а сама розписка була написана під психологічним тиском. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з розпискою від 02.06.2021, написаною відповідачем [PERSON] , останній отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США у борг та зобов`язався їх повернути у повному обсязі у строк до 01.09.2021. Судом встановлено, що оригінал розписки знаходиться у позивача, оригінал вказаної розписки оглянуто судом. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Окрім того, суд вважає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на досліджені докази, наявні у справі, суд приходить до висновку, що між відповідачем та позивачем у належній формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] зобов`язання повернути кошти у розмірі 100 000,00 доларів США у строк, визначений договором позики, а саме до 01.09.2021, не виконав, права позивача підлягають захисту, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 2 743 810,00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.06.2021 становить 100 000,00 доларів США. Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, з огляду на ст. 77-88 ЦПК України, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позики. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 11 350,00 грн. На підставі викладеного, ст. 512, 514, 525, 526, 527, 639, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved