Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач звернувся\~до Шевченківського\~районного суду\~із позовом\~до відповідачки\~про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що 19 березня 2012 року між ним та [PERSON] , як батьками було укладено договір про участь у вихованні дитини та сплати аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В., зареєстрований в реєстрі за № 546. Відповідно до пунктів 1-5 договору сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який буде проживати з матір`ю [PERSON] . Сторони дійшли згоди про виплату ним щомісяця на користь матері [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , які будуть сплачуватися шляхом перерахування встановленої договором суми на картковий рахунок [PERSON] (рахунок № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк»). Пунктом 13 договору було визначено, що у разі невиконання ним умов даного договору відносно сплати аліментів, аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказував, що 21 січня 2014 року відповідачка [PERSON] закрила свій рахунок № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк», на який він перераховував щомісячно аліменти. Не дивлячись на це, він продовжував сплачувати аліменти на користь відповідачки [PERSON] на інший її рахунок, відкритий в ПАТ «ПриватБанк», який вона йому повідомила усно. За період з листопада 2016 року по жовтень 2018 року він перерахував відповідачці на її рахунок аліментів в розмірі 15600,00 грн. та на рахунок сина [PERSON] в розмірі 8400,00 грн. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. був вчинений виконавчий напис № 2152 від 11 грудня 2018 року, за яким з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнуто заборгованість по основному зобов`язанню по сплаті аліментів, включаючи пеню, за договором від 19 березня 2012 року за період з 11 грудня 2015 року по 11 грудня 2018 року в сумі 928811,40 грн., а також 5000,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 933 811,40 грн. Вважає, що виконавчий напис №2152 від 11 грудня 2012 року виданий з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, так як сума заборгованості по аліментам не була безспірною, він про неї не повідомлявся, у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Якби він знав, що відповідач [PERSON] звернулась до нотаріуса за вчиненням такої нотаріальної дії, він заперечив би дану суму та надав стягувачу відповідні докази. Зазначив, що сума боргу не є безспірною і заперечується в межах трьохрічного строку позовної давності з часу, коли він довідався про наявність винесеного виконавчого напису. А тому, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 грудня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. і зареєстрований в реєстрі за №2152, про звернення стягнення з нього на користь [PERSON] за договором про участь у вихованні дитини та сплати аліментів на дитину від 19 березня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Світличною О.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 546, заборгованості по аліментам, включаючи пеню, в загальній сумі 933 811,40 гривень та стягнути з відповідачки на його користь витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.05.2022 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, у відповіді на відзив та в додаткових письмових поясненнях по справі. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. В заяві від 10.11.2022 року просила зменшити витрати на правову допомогу, які позивач просить стягнути у випадку задоволення його позову в повному обсязі. Згідно з поданим відзивом, відповідачка вказує, що сам позивач перераховував їй відповідні кошти на утримання дитини, оскільки ними було досягнуто згоди з приводу зміни нею рахунку та строк зобов`язань позивача закінчується 29.06.2018 року, тобто після настання повноліття дитини. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду пояснення, згідно яких вказує, що при вчиненні виконавчого напису ним були враховані пояснення [PERSON] та п.3 Договору про участь у вихованні дитини та сплати аліментів на дитину. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша статті 18 ЦК України). Судом встановлено, що 19.03.2012 року позивач [PERSON] уклав з відповідачкою [PERSON] договір про участь у вихованні дитини та сплати аліментів на дитину, відповідно до умов якого сторони домовились, що їх спільний син [PERSON] , [INFO] , буде проживати з матір`ю [PERSON] (а.с.11). У відповідності до пунктів 5 та 11 вищенаведеного договору, сторони домовились про те, що кошти будуть сплачуватись шляхом перерахування встановленої договором суми на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк» і зміни та доповнення до договору оформлюються шляхом укладання окремого договору. Пунктом 14 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання умов цього договору і виникнення заборгованості аліментами з вини [PERSON] останнім сплачується на користь [PERSON] пеня в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Статтею 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 21.01.2014 року рахунок № [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк» був закритий, що підтверджується повідомленням ПАТ «УкрСиббанк» від 04.06.2019 року (а.с.12). Частиною 1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. До інших актів законодавства України відноситься Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5. Згідно з п.19 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1 ст.87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. 11.12.2018 р. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на грошові кошти позивача у розмірі 933811,40 грн. (а.с.41). Згідно з вказаним виконавчим написом, строк платежу за договором від 19.03.2012 року настав 11.12.2015 року, строк, за яким має провадитись стягнення: з 11.12.2015 року по 11.12.2018 року. 24.05.2019 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Гуглей В.В. було відкрито виконавче провадження ВП №59191042 на виконання зазначеного виконавчого напису (а.с.43). Відповідачка не заперечує факт перерахунку позивачем коштів, з яких по 1600 грн. 16.09.2017, 24.12.2017, 31.12.2017, 06.04.2018, 28,07.2018, 13.10.2018, 2000 грн. 24.05.2018 та 4000 грн. 04.06.2018, що підтверджується роздруківками з банківської карти (а.с. 13-40). Проте вказує, що дані кошти не стосуються аліментів, а були перерахуванням за домовленостями з позивачем і мали епізодичний характер. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Із врахуванням вищенаведеного суд приходить до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до висновків, викладених в ухвалі КЦС ВС від 15 квітня 2020 року у справі №554/6777/17 процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; Другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що нотаріус повідомив [PERSON] , про те, що [PERSON] звернулась до нього з заявою про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим [PERSON] був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Зібрані докази вказують на те, що для одержання виконавчого напису вчиненого 11 грудня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. і зареєстрований в реєстрі за №2152, [PERSON] подала приватному нотаріусу нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні дитини та сплати аліментів на дитину. У документах, на підставі яких нотаріус вчинив виконавчий напис та в матеріалах справи, відсутній розрахунок заборгованості за аліментами із зазначенням періоду нарахування. Також відсутні дані про зарахування сплачених [PERSON] коштів і правильність нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні по справі під час надання пояснень сторонами по суті спору, представник відповідача пояснила суду про те, що точного розрахунку заборгованості, яка була стягнута за оскаржуваним виконавчим написом у неї немає, однак така сума боргу виникла внаслідок нарахування [PERSON] [PERSON] пені за договором про участь у вихованні дитини та сплату аліментів. Представник не змогла відповісти на питання чи зверталась [PERSON] до [PERSON] із вимогою про сплату пені перш ніж подати приватному нотаріусу заяву про видачу виконавчого напису. Таким чином, оскільки [PERSON] не здійснила розрахунку розміру нарахованої пені та не направила вимоги про сплату цієї суми пені [PERSON] до того, як звернулася до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, то сума нарахованої [PERSON] пені, розмір якої так і не був вказаний в ході розгляду справи не був безспірним, а тому стягненні пені приватним нотаріусом за виконавчим написом вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Порядок учинення нотаріальних дій містить правила та умови вчинення виконавчого напису (п. п. 1, 3 гл. 16 розд. II порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п. п. 2.1 п. 2 гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо\~суми,\~яка підлягає\~стягненню,\~або предметів,\~що підлягатимуть\~витребуванню,\~включаючи пеню,\~штрафи,\~проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Отже, стягувач повинен зазначити нотаріусу точну суму, яка підлягає стягненню, та розмежувати основну суму, пеню, штрафи, тощо. Якщо сума боргу не була безспірною та визначена неправильно, це є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість боржника не була безспірною перед стягувачем. Тобто, як на підготовчому етапі при повідомленні боржника, так і на другому етапі, при вчиненні виконавчого напису, наявні порушення вимог чинного законодавства. Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Отже враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно визнати виконавчий\~написвчинений 11\~грудня 2018\~року приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу Журавель\~М.В.\~і зареєстрований\~в реєстрі\~за №2152,\~про звернення\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~за договором\~про участь\~у вихованні\~дитини та\~сплати аліментів\~на дитину\~від 19\~березня 2012\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Чернівецького\~міського нотаріального\~округу Світличною\~О.В.\~і зареєстрованого\~в реєстрі\~за №\~546,\~заборгованості по\~аліментам,\~включаючи пеню,\~в загальній\~сумі 933\~811,40\~гривеньтаким, що не підлягає виконанню, задовольнивши позовні вимоги. Оскільки позовні вимоги задоволено, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40\~грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 58). Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрат за надану правничу допомогу в розмірі 17 400,00 грн., то суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Зменшення суми судових витрат на правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю виконаної роботи. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду у справі № 910/16803/19 (постанова від 19.07.2021) та Великої Палати Верховного Суду у справі 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором №11/22 про надання (юридичної) правової допомоги від 07 лютого 2022, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Кирилюк і партнери» (зв. а.с. 145-147), додатковою угодою №1 до договору №11/22 про надання (юридичної) правової допомоги від 18 травня 2022 (а.с. 149), звітом №1 (актом про надані послуги) від 09 листопада 2022 (зв. а.с. 149-150) та платіжними дорученнями від 23 березня 2022 року на суму 7 400 грн. (зв. а.с. 150) та від 18 травня 2022 року на суму 10 000 грн. (зв. а.с. 151). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved