Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина у вигляді на 1/6 часки квартири, яка розташована та адресою [ADDRESS] . Право масності на вказану частку належало померлій згідно Свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1994 року та підтверджується Інформаційною довідкою № 727/22 виданою 12.05.2022 року ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» На день смерті [PERSON] разом з нею були зареєстровані та проживали чоловік- [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст. 525-526 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 року, який діяв на час смерті [PERSON] часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим- день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,- місцезнаходження майна або його основної частини. [PERSON] та [PERSON] в силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP відносяться до першої черги спадкоємців за законом. Згідно зі ст. ст. 548-549 Цивільного кодексу Української PCP для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] та [PERSON] в шестимісячний термін з дати смерті [PERSON] заяви до нотаріальної контори не подавали, в свою чергу зважаючи на те, що вони продовжували проживати у квартирі, яка частково належала померлій, вони вважаються такими що фактично вступили в управління майном, що належало померлій, а отже, спадщину після [PERSON] прийняли у рівних долях по 1/12 кожний. [INFO] помер [PERSON] . На день смерті останній був зареєстрований та проживав за адресою за адресою [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані та прожинали син [PERSON] та невістка [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, в тому числі, входить право власності па 1/4 частку вищевказаної квартири з урахуванням 1/12 частки квартири, яка належала його дружині [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину після якої [PERSON] прийняв, але своїх спадкових прав не оформив. [PERSON] в шестимісячний термін подав заяву до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, в зв`язку була заведена спадкова справа № 188/2015. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину у встановлені законом терміни та ті які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після спадкодавця відсутні. З метою оформлення своїх спадкових прав, 24.05.2022 року [PERSON] звернувся до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його користь двох Свідоцтв право на спадщину за законом, а саме щодо видачі на його користь свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частку квартири, після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] ; щодо видачі на його користь свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, після смерті батька- [PERSON] , з врахуванням частки розміром 1/12, яка належала [PERSON] померлій [INFO] , яку він, як спадкоємець першої черги прийняв але не оформив своїх спадкових прав. Проте постановою від 24.05.2022 року за № 59/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на те, що не можливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , неможливо встановити належність документа, що посвідчує право власності на майно спадкодавцям черев помилку у прізвищі. У зв`язку з вищенаведеним просить встановити, що у Свідоцтві про право власності на житло, яке видане 28.01.1994 року Червонозаводською міською радою народних депутатів на квартиру за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса- [ADDRESS] ) невірно зазначені прізвища власників; встановити неправильність написання прізвищ батьків у актовому записі про шлюб; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері- [PERSON] , на 1/12 частку кв. [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.01.1994 року Червонозаводською міською радою народних депутатів; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , на 1/4 частку кв. [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.01.1994 року Червонозаводською міською радою народних депутатів з врахуванням 1/12 частки квартири, яка належала [PERSON] Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 31.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 37). Ухвалою суду від 24.10.2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 53). В судове засідання учасники процесу не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Волторніст С.В. надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує (а.с. 54). Представник відповідача- Лохвицької міської ради надав заяву про розгляд справи у його відсутність. При вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 43). Треті особи: Друга Лохвицька державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] надали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 40, 45, 46). Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає частковому за наступних підстав. Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 статті 316 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.11.1971 року (а.с. 15). Згідно свідоцтва про право на житло від 28.01.1994 року кв. [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]., [PERSON]., та членам сім`ї [PERSON] [PERSON] [PERSON] , [PERSON] (а.с. 21). Згідно технічного паспорта на вказану квартиру прізвища власників зазначені [PERSON] , [PERSON] (а.с. 22). Проте, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.05.1998 року прізвище матері позивача зазначене [PERSON] (а.с. 13). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.07.2015 року прізвище батька позивача зазначене [PERSON] (а.с. 17). Згідно інформаційної довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» № 727/22 від 12.05.2022 року прізвища власників квартири зазначені « [PERSON]», « [PERSON]» (а.с. 24) Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що у правовстановлюючому документі- Свідоцтві про право власності на житло від 28.01.1994 року, була допущена неточність у написанні по прізвищ власників, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання неправильності запису в Державному реєстрі актових записів суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року зі змінами (далі Закон №2398-VI), цей Закон регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2398-VI, відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану (ст. 9 Закону №2398-VI). Частиною 1 статті 22 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджениминаказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (зі змінами), врегульовано внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, де зазначено, що такі проводяться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку (згідно п.1.1 Правил). Відповідно п. 2.13.1 зазначених Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.п. 2, 3, 9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справи про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», суд розглядає в порядку окремого провадження за правилами глави 36 ЦПК України, справи про встановлення неправильності записів при реєстрації в державних органах актів народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові громадянина в тому разі, коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено заявникові у внесенні змін до записів у актах громадянського стану або коли з цього приводу є спір між заінтересованими особами (між заявником і особами, інтереси яких може зачепити зміна запису, оскільки у них, у зв`язку з цим, виникнуть певні обов`язки). Суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). З такими заявами до суду можуть звертатися особи, щодо яких складено актовий запис; батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники - щодо актових записів, які стосуються неповнолітніх дітей, а у передбачених законодавством випадках і самі неповнолітні, які досягли 16 років; опікуни громадян, визнаних судом недієздатними, а щодо актових записів померлих - особи, які входять до кола їх спадкоємців. На підтвердження своїх доводів, [PERSON] наданий Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, де прізвища [PERSON] та [PERSON] зазначені «[PERSON]» та «[PERSON]» відповідно (а.с. 14). Проте, стороною позивача не надані докази звернення до органу ДРАЦС з заявою про внесення виправлень до вказаного актового запису, висновку за результатами розгляду заяви, як і не надано суду відповідних доказів, які б підтверджували неправильність запису прізвищ, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частинами 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року передбачено, що відносини спадкування регулюються нормами цього Кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тому застосуванню підлягають ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції на момент відкриття спадщини), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном зокрема може бути довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном також може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Згідно роз`яснень, наданих у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13, законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Згідно довідки Виконавчого комітету Заводської міської ради № 268 від 12.05.2022 року [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса- [ADDRESS] ) з 21.12.1977 року по день смерті- [INFO] . Разом з нею на дату смерті за вказаною адресою були зареєстровані та проживали чоловік- [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] та [PERSON] в шестимісячний термін з дати смерті [PERSON] заяви до нотаріальної контори не подавали, в свою чергу зважаючи на те, що вони продовжували проживати у квартирі, яка частково належала померлій, вони вважаються такими що фактично вступили в управління майном, що належало померлій, а отже, спадщину після [PERSON] прийняли у рівних долях по 1/12 кожний. Батько позивача- [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою за адресою [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані та прожинали син [PERSON] та невістка [PERSON] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Заводської міської ради № 267 від 12.05.2022 року (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, в тому числі, входить право власності па 1/4 частку вищевказаної квартири з урахуванням 1/12 частки квартири, яка належала його дружині [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину після якої [PERSON] прийняв, але своїх спадкових прав не оформив. [PERSON] в шестимісячний термін подав заяву до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, в зв`язку була заведена спадкова справа № 188/2015. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину у встановлені законом терміни та ті які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після спадкодавця відсутні. Проте постановою від 24.05.2022 року за № 59/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на те, що не можливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , неможливо встановити належність документа, що посвідчує право власності на майно спадкодавцям черев помилку у прізвищі (а.с. 19-20). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням наведеного, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його задоволення в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial