Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» про визнання наказу протиправним та його скасування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 08.09.2020 р. позивач працює в Державному спеціалізованому підприємстві «РАДОН», на даний час на посаді заступника директора з поводження з радіоактивними відходами та радіаційної безпеки. Наказом ДСМ «Об`єднання «РАДОН» № 199н-21 від 05.10.2021 року було визначено, що її посада підлягає скороченню. При цьому, про проведення реорганізації підприємства позивача не було проінформовано про відповідні зміни, їй не було запропоновано іншу рівнозначну посаду, яку було введено у новому штатному розписі та на яку було призначено працівника, який на момент проведення реорганізації не працював на підприємстві. Позивач вказує, що фактичного скорочення посади позивача не відбулося, змінилась лише назва посади на заступник директора, а функціональні обов`язки залишились ті ж самі. На момент реорганізації і аж до 04.01.2022 року позивач перебувала на лікарняному у зв`язку з тривалою хворобою, по поверненню з лікарняного її попередили про скорочення, дали список посад, які не відповідали Освітньо-кваліфікаційному рівню та стажу роботи. В подальшому новим керівництвом підприємства створювалися всі умови по не допуску позивача до роботи, відбулося переміщення її робочого місця. В подальшому, 17.02.2022 позивачем було подано заяву про відпустку і наказом від 24.02.2022 року №116-к/тр, з яким її ніхто не ознайомив, їй надана відпустка. 01.04.2022 р. наказом № 166-к/тр «Про призупинення трудового договору на час дії воєнного стану», дію її трудового договору було призупинено, заробітну плату не виплачували, а належну зарплату за січень, лютий та відпускні виплачено в вересні 2022 року без жодної компенсації за затримку виплати. Позивач зазначає, що весь час неодноразово зверталася до керівництва підприємства та профспілкової організації проте ситуація жодним чином не покращилася. Отримавши усі відповіді від профспілкової організації та від ДСП «Об`єднання «РАДОН» від 13.09.2022 р., вона дізналася, що є роз`яснення Мінекономіки від 01.08.2022 до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-ІХ, з якого чітко вбачалось, що наказ ДСП «Об`єднання «РАДОН» від 01.04.2022 року № 166-к/тр «Про призупинення трудового договору на час дії воєнного стану», є незаконним і таким, що грубо порушує її трудові права, оскільки він не міг бути застосований до неї, як заступника керівника підприємства, носить дискримінаційний характер, прийнятий без врахування її сімейного та матеріального стану, і був застосований лише до декількох працівників. З врахуванням викладеного позивач просить поновити їй термін звернення до суду щодо оскарження наказу № 166-тр від 01.04.2022 р. «Про призупинення трудового договору на час дії воєнного стану», визнати наказ незаконним та скасувати його в частині призупинення дії трудового договору з [PERSON] , зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй середню заробітну плату за період з 01.04.2022 р. по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу, стягнути судові витрати. 20.10.2022 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 15.11.2022 р. відповідачем подана відзив на позову заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин, а оспорюваний наказ є законним, таким що відповідає вимогам чинного законодавства та об`єктивним економічним реаліям, в яких опинився відповідач внаслідок збройної агресії росії. Відповідач зазначає, що позивач дізналась про наказ 01.04.2022 р., що підтверджується письмовими доказами, наданими самим позивачем, до вересня 2022 року остання не зверталась до підприємства, не зазначала про незаконність наказу про призупинення трудового договору, а до Головного управління Держпраці в Київській області остання звернулась 29.09.2022 р. Крім того, відповідач посилається на те, що посада позивача не відноситься до посади заступника керівника органу державної влади або місцевого самоврядування, оспорюваний наказ не тягне наслідком звільнення позивача або відсторонення її від посади, наказ стосувався не лише позивача, але і інших працівників і його прийняття було викликано об`єктивними обставинами, оскільки перевезення радіоактивних матеріалів територією України не може здійснюватися у разі наявності потенційних загроз, пов`язаних з воєнними діями, збройними конфліктами, громадянською війною, тощо, підприємством не укладалось нових договорів. Враховуючи неможливість ДСП «Об`єднання «РАДОН» надання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася в зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підприємстві був виданий оспорюваний наказ. Жодних волевиявлень про можливість і бажання виконання трудових обов`язків від позивача не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу № 01-к/тр від 02.01.2020 р. зарахована до штатного складу ДСП «Об`єднання «РАДОН» на посаду начальника виробничо-технічного відділу Харківської міжобласної філії. З 02.02.2021 р. [PERSON] переведена на посаду заступника директора з поводження з радіоактивними відходами та радіаційної безпеки ДСП «Об`єднання «РАДОН» згідно з наказом № 45-к /тр. Відповідно до Статуту підприємства ДСП «Об`єднання «РАДОН» основними завданнями його провадження діяльності з переробки радіоактивних відходів, тимчасове зберігання радіоактивних відходів і зведення до мінімуму ймовірності негативного впливу РМ, що тимчасово зберігаються на підприємстві, на довкілля та персонал, перевезення радіоактивних матеріалів, використання джерел іонізуючого випромінювання, забезпечення фізичного захисту ЯМ, РАВ, інших джерел іонізуючого випромінювання, підвищення ефективності діяльності підприємства, розроблення норм, правил, регламентів та інших документів, необхідних для здійснення поводження з РМ, забезпечення роботи державної системи обліку РАВ, міжнародне співробітництво, здійснення всіх видів діяльності щодо поводження з відходами. 01.04.2022 р. видано наказ ДСП «Об`єдання «РАДОН» № 166-к/тр «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану», відповідно до якого призупинено з 01.04.2022 р. дію трудового договору з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Про наявність зазначеного наказу позивач дізналась 01.04.2022 р., про що вона стверджує у своєму запиті на адресу підприємства від 07.09.2022 р. на отримання публічної інформації. Як вбачається зі змісту наказу він виданий в зв`язку із неможливістю надання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та впровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 воєнного стану, а також на підставі ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні останній раз було продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023 року. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, також передбачено можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також введення тимчасових обмежень прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Відповідно до ст. 1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року, який набув чинності 24 березня 2022 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно Прикінцевих положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", визначено початок набрання чинності Законом з дня, наступного за днем його опублікування. Доповнено Главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України пунктом 2, відповідно до якого під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Передбачено, також, що цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьої статті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам. Згідно з положеннями ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Таким чином, Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Однак, право роботодавця на призупинення трудового договору настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її, що має відбуватись саме у зв`язку із збройною агресією проти України. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набув чинності 19 липня 2022 року, було викладено текст статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в новій редакції. Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень указаного закону передбачено, що у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору, виданим до набрання чинності цим Законом, таким працівником (працівниками) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про визнання відповідного наказу (розпорядження) таким, що втратив чинність. Позивачем до позовної заяви долучено скаргу від 29.09.2022 р. на адресу начальника Головного управління Держпраці у Київській області про порушення її прав з боку керівництва ДСП «Об`єднання «РАДОН» виданням наказу від 01.04.2022 р. «Про призупинення трудового договору», однак матеріали справи не містять доказів отримання такої скарги та прийняте рішення. Позивач звернулась до суду з позовом про визнання незаконним наказу від 01.04.2022 р. «Про призупинення трудового договору на час дії воєнного стану» 19.10.2022 р. та просить поновити їй строк для звернення до суду. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З боку відповідача на момент розгляду справи суду не надано доказів припинення повністю господарської діяльності підприємства та неможливості виконання позивачем своїх обов`язків, що є підставою для призупинення трудового договору, а отже за наявними в матеріалах справи доказами суд позбавлений можливості зробити обґрунтований висновок, що виданням оскаржуваного наказу не були порушені права позивача. Відповідач подав заяву про застосування судом наслідків строку позивачем звернення до суду, оскільки він пропущений без поважних причин і позивач до вересня 2022 р. не зверталась до підприємства та не подавала будь-яких заяв щодо незгоди з наказом про призупинення трудового договору та можливість виконання нею своїх обов`язків. Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України). Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначається судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. У постанові від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц Верховний Суд України вказав, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Позивач була обізнана про дату та підставу видання наказу про призупинення трудового договору, не зверталась до роботодавця з вимогами відновити дію трудових відносин в зв`язку з наявною можливістю виконувати свої обов`язки, а лише в вересні 2022 р. представник позивача звернулся до відповідача з адвокатським запитом про надання публічної інформації. Оскільки на момент розгляду справи з боку відповідача не надано достатніх доказів на підтвердження нездійснення підприємством господарської діяльності та неможливості забезпечення позивача роботою, суд вважає, що ДСП «Об`єднання «РАДОН» не спростувало законність видання оскаржуваного наказу, однак в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду та відсутністю підстав для його поновлення, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. На підставі положень ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: dismissed