Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

01 листопада 2022 року до суду звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кравченко О.В. з заявою до заінтересованої особи: Територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] , станом на 06 березня 2010 року. В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , баба заявника, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається, зокрема з 1/3 частки у праві власності на квартиру23 в будинку [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів міста Запоріжжя Запорізької області 26.12.1994 року, право власності на яку зареєстроване Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 02.02.1995 року номер запису 37174 в реєстровій книзі 254. Співвласником зазначеної квартири є заявник, [PERSON] , на підставі вказаного вище свідоцтва та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 03.06.2022 року за р. № 334. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 20.12.1985 року № 1-7301, відповідно до якого все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право вона заповідала [PERSON] . За наявним в Державному нотаріальному архіві відомостями цей заповіт не скасовувався і не змінювався. Факт зміни прізвища заявника із « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 10.01.2013 року за № 00011603142. На час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Пропри це, вона на день смерті фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з дочкою, [PERSON] та онуком [PERSON] . 15 квітня 2013 року заявник звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , у результаті чого була заведена спадкова справа № 191/2013. Через те, що заявник був зареєстрований окремо від спадкодавця державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що виніс відповідну постанову від 29.09.2022 вих. № 1100/02-31. Спільне проживання заявника та його баби на день смерті останньої у квартирі [ADDRESS] , підтверджується актом про фактичне проживання, складеним об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Фенікс 20» 10.10.2022, згідно з яким [PERSON] на день своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала [PERSON] (онук) та [PERSON] (дочка). Крім того, наведені вище обставини можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] . Отже, з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заявник, [PERSON] , спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З метою оформлення права на спадщину на частку квартири, виникла необхідність встановлення факту постійного проживання [PERSON] і [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої у судовому порядку, оскільки іншим шляхом довести цей факт заявник не має можливості. Відповідно до положень ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Представником заявника подано заяву про допит свідків: [PERSON] та [PERSON] , яким відомі фактичні обставини справи та можуть підтвердити факт постійного проживання заявника разом із [PERSON] , станом на [INFO] року, тобто на час відкриття спадщини після її смерті. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2022 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи по суті, в порядку окремого провадження. Задоволено клопотання заявника про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] . Витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №191/2013, після смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] . Роз`яснено заінтересованій особі право на подання відзиву на заяву і всіх наявних доказів, що підтверджують заперечення проти заяви. 22 листопада 2022 року до суду на виконання ухвали від Шостої Ззпорізької державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №191/2013, після смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] . Заявник, [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити заяву, підтвердив доводи викладені в заяві. Пояснив, що він проживав разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] , станом на 06 березня 2010 року. Представник заявника, адвокат Кравченко О.В. в судовому засіданні просила задовольнити заяву, встановити факт постійного проживання заявника, [PERSON] разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] , станом на 06 березня 2010 року, це має юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав заявника, а саме можливість оформити спадщину після смерті баби. Представник заінтересованої особи, Запорізької міської ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні вказаної справи покладається на розсуд суду. Від заінтересованої особи відзиву на заяву не надходило. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству на одній площадці, дуже добре знає заявника та його сім`ю. З 2009 року баба заявника [PERSON] проживала разом, з онуком [PERSON] та донькою [PERSON] (мати заявника), і до дня смерті [INFO] у квартирі [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] на день своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала [PERSON] (онук) та [PERSON] (дочка). [PERSON] проживала за даною адресою з осені 2009 року, а навесні 2010 року, вона померла, оскільки хворіла, онук доглядав за нею. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов наступного висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , у віці 82 роки, про що в книзі реєстрації смертей 07 березня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 1738, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 07 березня 2010 року виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області. Відповідно до довідки про причину смерті [PERSON] померла внаслідок ішемічної хвороби серця, що підтверджується довідкою про причину смерті, що видається для поховання. [PERSON] , народився [INFO] , його батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER] від 25 січня 1992 року виданим Шевченківським райвиконкомом м. Запоріжжя. Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за № 00011603142 від 10.01.2013 року, заявник змінив прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », факт зміни прізвища заявника підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень. [PERSON] , народилась [INFO] , її батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER] від 10 січня 1989 року виданим Жовтневим відділом загс м. Запоріжжя. З досліджених документів, слідує, що [PERSON] є бабою [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема з 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів міста Запоріжжя Запорізької області 26.12.1994 року, право власності на яку зареєстроване Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 02.02.1995 року номер запису 37174 в реєстровій книзі 254. Співвласником зазначеної квартири є заявник, [PERSON] , на підставі вказаного вище свідоцтва та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 03.06.2022 року за р. № 334. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 20.12.1985 року № 1-7301, відповідно до якого все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право вона заповідала [PERSON] . За наявним в Державному нотаріальному архіві відомостями цей заповіт не скасовувався і не змінювався. Факт зміни прізвища заявника із « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 10.01.2013 року за № 00011603142. На час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Пропри це, вона на день смерті фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з дочкою, [PERSON] та онуком [PERSON] . 15 квітня 2013 року заявник звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , у результаті чого була заведена спадкова справа № 191/2013. Через те, що заявник був зареєстрований окремо від спадкодавця державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що виніс відповідну постанову від 29.09.2022 вих. № 1100/02-31. Інших обставин з матеріалів спадкової справи № 191/2013, що була заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у віці 82 роки, не вбачається. Спільне проживання заявника та його баби на день смерті останньої у квартирі [ADDRESS] , підтверджується актом про фактичне проживання, складеним об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Фенікс 20» 10.10.2022, згідно з яким [PERSON] на день своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала [PERSON] (онук) та [PERSON] (дочка). Крім того, наведені вище обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , які вказали, що [PERSON] на день своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала [PERSON] (онук) та [PERSON] (дочка). За змістом статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною 1 статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з частиною 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV в якій визначено терміни, а саме у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Отже, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а обставини встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, мають бути підтверджені іншими належними і допустимими доказами, та оцінені судом. Спільне проживання заявника та його баби на день смерті останньої у квартирі [ADDRESS] , підтверджується актом про фактичне проживання, складеним об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Фенікс 20» 10.10.2022, згідно з яким [PERSON] на день своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала [PERSON] (онук) та [PERSON] (дочка). Крім того, наведені вище обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , які вказали, що [PERSON] на день своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала [PERSON] (онук) та [PERSON] (дочка). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З метою оформлення права на спадщину на частку квартири, виникла необхідність встановлення факту постійного проживання [PERSON] і [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої у судовому порядку, оскільки іншим шляхом довести цей факт заявник не має можливості. Відповідно до положень ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди розглядають заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків, (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою 20.12.1985 року № 1-7301, відповідно до якого все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право вона заповідала [PERSON] . За наявним в Державному нотаріальному архіві відомостями цей заповіт не скасовувався і не змінювався. Даний заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), що наявна в матеріалах спадкової справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ст. 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень частини третьої ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву. Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло. Вона на день своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала [PERSON] (онук) та [PERSON] (дочка), що підтверджується актом про фактичне проживання, складеним об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Фенікс 20» 10.10.2022, та показаннями свідків: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , померла та заявник після її смерті оформив спадщину на належне їй майно. Інших спадкоємців, крім заявника, не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21) висловив правову позицію, відповідно до якої, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору про право розглядається в порядку окремого провадження. В даній постанові Верховний Суд зауважив, що згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Верховний Суд підкреслив, справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Верховний Суд зауважив, що суди не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право позивача на прийняття спадщини, тобто не встановили між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18 (провадження № 61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 14 вересня 2022 року у справі № 755/17019/21 (провадження № 61-6569св22). Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що із наданих позивачем документів не підтверджується факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Так як щодо заявлених вимог відсутні заперечення з боку заінтересованих та інших осіб, матеріали спадкової справи не містять доказів того, що інші особи, ніж ті, які беруть участь у справі, висувають претензію на право спадкування після смерті баби заявника або щодо її майна, суд вважає, що у цій справі відсутній спір. Матеріали справи містять докази на підтвердження факту, про встановлення якого просить заявник. Оскільки заявник є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, у його померлої баби на час відкриття спадщини було майно, встановлення заявленого у цій справі факту має для нього юридичне значення. Оцінивши належність, достатність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] , станом на 06 березня 2010 року, є доведеним. З метою оформлення права на спадщину на частку квартири, виникла необхідність встановлення факту постійного проживання [PERSON] і [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої у судовому порядку, оскільки іншим шляхом довести цей факт заявник не має можливості. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника і необхідно для оформлення спадкових прав після смерті баби [PERSON] . Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується дослідженими матеріалами справи, показаннями свідків, а тому вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved