Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь кошти в сумі 14 000,00 грн. за борговою розпискою та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що 17 лютого 2021 року відповідач позичив у неї грошові кошти в сумі 14 000,00 грн., які зобов`язався повернути не пізніше 20.04.2021 року. Однак, в зазначений в розписці день відповідач кошти не повернув. 01 грудня 2021 року вона надіслала йому поштою вимогу про виконання зобов`язання, але дана вимога була повернута їй без виконання. Оскільки відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання за договором позики, то вона змушена звернутися в суд з даним позовом. В судовому засідання представник позивачки згідно ордеру серії АТ № 1030230 про надання правничої допомоги від 12.10.2022 року адвокат Кажук В.Б. заявлені позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що 17.02.2021 року між сторонами по справі було укладено договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивачки кошти в сумі 14 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 20.04.2021 року. Ці кошти відповідач позичав, щоб оплатити послуги за виготовлення правовстановлюючих документів на належний йому будинок, однак фактично використав їх для погашення заборгованості по банківських кредитах. Позивачка свої зобов`язання за договором позики виконала, кошти відповідачу передала, а останній ухиляється від виконання своїх зобов`яазань по поверненню коштів та на вимоги позивачки не реагує. Оскільки сторони уклали договір у письмовій формі, яка відповідає вимогам чинного законодавства, то заявлені вимоги є законними і підлягають до задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає, оскльки вказані кошти він отримав від позивачки в якості застави за майбутній продаж їй житлового будинку. Однак, позивачка почала вимагати від нього зменшення суми продажу будинку, а згодом відмовилася від домовленості, тобто договір не укладено з її вини. За таких обставин її вимоги про повернення коштів, які він отримав як заставу, а не позичив, є безпідставними. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засiданнi докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 цього ж Кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 12.04.2017 року в справі № 487цс17, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 17 лютого 2021 року між сторонами по справі було укладено в письмовій формі договір позики, згідно якого [PERSON] надала у борг [PERSON] 14 000,00 грн., які він зобов`язувався повернути не пізніше 20.04.2021 року, що підтверджується написаною ним розпискою від 17.02.2021 року (а.с. 7). Як встановлено судом, позивачка виконала умови договору позики та передала відповідачу вказану суму, а останній своє зобов`язання не виконав і позичені гроші в сумі 14 000,00 грн. до 20.04.2021 року не повернув. За таких обставин, враховуючи, що позивачка 17.02.2021 року надала відповідачу в борг за договором позики грошові кошти в сумі 14 000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути до 20.04.2021 року, однак по даний час свого зобов`язання не виконав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити та стягнути на її користь з відповідача [PERSON] позичені грошові кошти за вищевказаною борговою розпискою. При цьому суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що спірні кошти в сумі 14 000,00 грн. він отримав від позивачки в якості застави за майбутній продаж будинку, оскільки вони є голослівними, нічим не підтверджені та спростовуються власноручно написаною ним розпискою від 17.02.2021 року (а.с. 7), в якій він вказав, що ці кошти отримав в борг від позивачки і зобов`язується їх повернути в строк не пізніше 20.04.2021 року. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судові витрати по справі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 992,40 грн. сплаченого нею судового збору та 2 000,00 грн. витрат, пов`язаних з наданням їй правничої допомоги адвокатом Кажуком В.Б., згідно квитанції № 56 від 12.10.2022 року (а.с. 14). На підставі викладеного, ст.ст. 526,534,536,625,1046,1048,1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved