Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), через свого представника, звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просила: - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 80 000,00 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Відповідач [PERSON] обвинувачувався у тому, що 19.11.2014 близько 14.30 год. перебував на своїй земельній ділянці, що розташована [ADDRESS] та згортав кукурудзиння. В цей час, на своїй земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою останнього, перебувала позивач [PERSON] . В подальшому між сторонами виникла словесна суперечка, в ході якої, відповідач, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній, умисно, розуміючи протиправність дій, почав шарпати [PERSON] за верхній одяг та наніс при цьому один удар в область лівого передпліччя та один удар в область правої кисті, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження - синці на лівому передпліччі та правій кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за №12014020200000335 від 19.11.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Також відповідач [PERSON] обвинувачувався у тому 26.07.2019 близько 21-ої год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по [ADDRESS] , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень позивачу оскільки тривалий час перебував з останньою у неприязних відносинах, завдав їй один удар правою ногою по задній частині лівої гомілки після чого зник з місця події. Вказаними діями потерпілій спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна з переходом на ділянку лівого колінного суглобу та лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1040 від 24.09.2019, належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмету з прикладанням сили по задній зовнішній поверхні лівої нижньої кінцівки, утворені 26.07.2019. Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за 12019020200000188 від 29.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.12.2020 кримінальне провадження №136/1623/20, внесене 29.07.2019 до ЄРДР за №12019020200000188 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України об`єднане із кримінальним провадженням №136/1200/20, внесеним 19.11.2014 до ЄРДР за №12014020200000335 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України із присвоєнням кримінальним провадженням єдиного унікального номеру 136/1200/20. Ухвалою Іллінецького районного суду від 09.09.2021 клопотання захисника Кокота О.Г. про звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України задоволено та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальні провадженні відносно [PERSON] було закрито. На той час [PERSON] пояснив суду, що він розуміє, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є з нереабілітуючих підстав. Разом з тим, позивач стверджує, що вищевказаними протиправними та умисними діями відповідача, які він повторює, будучи засудженим за такий злочин, позивачу було заподіяно фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у її житті. Вона не має можливості через дану ворожнечу із [PERSON] вільно вийти на вулицю за хвіртку. Останній постійно намагається завдати їй шкоди, як фізично так і морально. Судові процеси та досудові розслідування, які в загальному тривають із 2013 року, також негативно впливають на її фізичний та душевний стан, а тому вона просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Також, представник позивача просила витребувати матеріали кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою суду від 21.04.2022, після повторного автоматизованого розподілу, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі й призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 31.05.2022, на задоволення заяви представника позивача, забезпечено її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 06.06.2022, на задоволення заяви представника позивача, забезпечено її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник позивача подала заяву про допит свідків: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 09.06.2022 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті, а також у судове засідання викликано свідків на стороні позивача. Позивач подав до суду заяву про застосування правових наслідків спливу позовної давності, яка мотивована тим, що з часу внесення відомостей до ЄРДР по двом епізодам 19.11.2014 та 29.07.2019 за обвинуваченням відповідача, сторона обвинувачення не змогли довести його винуватість, а тому оскільки вироку не було і винуватість свою він не визнає, тому й підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди позивачу відсутні. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення, посилаючись на не доведення того, що діями відповідача було завдано моральну шкоду позивачу. Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчив про те, що у 2014 році між сторонами був конфлікт за межі земельних ділянок, а вході шарпанина позивач плакала і викликала поліцію. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно з матеріалами витребуваного судом об`єднаного кримінального провадження відповідач [PERSON] обвинувачувався у тому, що 19.11.2014 близько 14.30 год. перебував на своїй земельній ділянці, що розташована [ADDRESS] та згортав кукурудзиння. В цей час, на своїй земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою останнього, перебувала позивач [PERSON] . В подальшому між сторонами виникла словесна суперечка, в ході якої, відповідач, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній, умисно, розуміючи протиправність дій, почав шарпати [PERSON] за верхній одяг та наніс при цьому один удар в область лівого передпліччя та один удар в область правої кисті, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження - синці на лівому передпліччі та правій кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за №12014020200000335 від 19.11.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Також відповідач [PERSON] обвинувачувався у тому 26.07.2019 близько 21-ої год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по [ADDRESS] , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень позивачу оскільки тривалий час перебував з останньою у неприязних відносинах, завдав їй один удар правою ногою по задній частині лівої гомілки після чого зник з місця події. Вказаними діями потерпілій спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна з переходом на ділянку лівого колінного суглобу та лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1040 від 24.09.2019, належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмету з прикладанням сили по задній зовнішній поверхні лівої нижньої кінцівки, утворені 26.07.2019. Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за №12019020200000188 від 29.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.12.2020 кримінальне провадження №136/1623/20, внесене 29.07.2019 до ЄРДР за №12019020200000188 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України об`єднане із кримінальним провадженням №136/1200/20, внесеним 19.11.2014 до ЄРДР за №12014020200000335 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України із присвоєнням кримінальним провадженням єдиного унікального номеру 136/1200/20. Ухвалою Іллінецького районного суду від 09.09.2021 клопотання захисника Кокота О.Г. про звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України задоволено та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальні провадженні відносно [PERSON] було закрито. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак позивач звільнена від обов`язку доводити обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень відповідачем. Разом з тим, позивач стверджує, що вищевказаними протиправними та умисними діями відповідача, які він повторює, будучи засудженим за такий злочин, позивачу було заподіяно фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у її житті. Вона не має можливості через дану ворожнечу із [PERSON] вільно вийти на вулицю за хвіртку. Останній постійно намагається завдати їй шкоди, як фізично так і морально. Судові процеси та досудові розслідування, які в загальному тривають із 2013 року, також негативно впливають на її фізичний та душевний стан, а тому вона просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду. Вирішуючи питання, стосовно заподіяння внаслідок дій відповідача моральної шкоди позивачці, суд зважає на те, що такі дії відповідача носять системний характер, вчиняються щодо особи жіночої статі похилого віку і безумовно мають наслідком душевні страждання та переживання, а також обгрунтовано можуть породжувати у позивачки побоювання за свою подальшу долю та стан здоров`я. В той же час виходячи з принципів розумності та співмірності, суд вважає, що заявлена сума моральної шкоди в 80 000 грн. є надмірно високою, а тому в даній частині позов підлягає до часткового задоволення на суму 50 000 грн, що дасть змогу позивачці компенсувати свої моральні страждання. Як вбачається з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що позивач зазнала негативних емоції, змістом яких є занепокоєння, стрес, страх, порушення звичного способу життя, інші негативні переживання, завдані в ході тривалого розгляду кримінального провадження (події сталися 19.11.2014 та 29.07.2019, а ухвала суду про закриття кримінального провадження постановлена 09.09.2021). Крім того, судом було допитано свідків: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , які вказали на те, що бачили як відповідач провокував конфлікти з позивачем, після яких остання, не тільки мала тілесні ушкодження, але й плакала та лікувалася внаслідок такого постійного психологічного насильства зі сторони відповідача. Таким чином, з урахуванням подій, які сталися, негативні емоції, викликані діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України), а отже моральну шкоду позивачу було завдано. Суд вважає необґрунтованою заяву відповідача щодо застосування правових наслідків спливу позовної давності. Так відповідач вважає, що оскільки з часу внесення відомостей до ЄРДР по двом епізодам 19.11.2014 та 29.07.2019 за обвинуваченням відповідача, сторона обвинувачення не змогли довести його винуватість, а тому оскільки вироку не було і винуватість свою він не визнає, тому й підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди позивачу відсутні. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Суд зазначає, що цивільний позов про стягнення моральної шкоди, завданої вчиненим злочином, був заявлений позивачем у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №120140200000335 від 19.11.2014 у справі №136/1200/20 та надійшов до Іллінецького районного суду разом із матеріалами кримінального провадження для розгляду в рамках кримінального провадження. Крім того, ухвалою Іллінецького районного суду цивільний позов потерпілої було прийнято до розгляду і надано строк [PERSON] до 05.11.2020 для подання відзиву, який він як і в цій цивільній справі не подав. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 02.09.2020 у справі № 452/435/17 (провадження № 61-43139св18) початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи. Отже, суд приходить до висновку, що позивач звернулася із позовною заявою (цивільним позовом у кримінальному провадженні) до суду в межах строку загальної позовної давності. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Суд встановив, що відповідачем були порушені оскаржені права та інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. В іншій частині позову слід відмовити. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено частково, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1418,75 грн у дохід держави. Крім того, наявні у матеріалах справи докази, а саме: договір про надання правової допомоги від 28.09.2021, що укладений між адвокатом Чернілевською Р.В. та позивачем, підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн, а тому, враховуючи часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3750,00 грн.

Outcome: partial