Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Калініної-Заєць Ю.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , та отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.11.2014 по 30.09.2021 позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 57\~086,76 грн., яку відповідачем сплачено не було. Також зазначено, що на адресу відповідача неодноразово було направлено претензії стосовно вказаної заборгованості, але вказані претензії були залишені без уваги. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] борг у розмірі 57\~086,76 грн. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 14 грудня 2021 року, цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 05.10.2022 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позивач у позовній заяві зазначив, що між позивачем та відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водо відведення не укладався. При цьому, згідно чинного законодавства, оплаті підлягають лише ті послуги, що були фактично надані. У даному випадку, оплаті підлягали б послуги з централізованого опалення у разі, якби вказані послуги надавались відповідачу Концерном «Міські теплові мережі». Послуга з постачання гарячої води була законно припинена ще з 2003 року, що підтверджується Актом Концерну «Міські теплові мережі» від 22.03.2013, у цій частині позивач з цією дією згоден, та не має претензій щодо оплати споживання гарячої води у своєму позові. Під час проведення реконструкції квартири з улаштуванням мансардного приміщення відповідачем були замовлені Технічні умови для улаштування опалення мансардного приміщення. Натомість, Концерном «Міські теплові мережі» було надано лист вих. №2073/14 від 07.08.2012, в якому пропонується обладнати мансардне приміщення автономним джерелом опалення. На підставі вказаних документів [PERSON] був замовлений комплексний проект улаштування опалення та гарячого водопостачання належного їй приміщення. Під час проектування були використані комплексні заходи з улаштування системи опалення та гарячого водопостачання, які включають у себе використання внутрішньопольного опалення, теплового насосу та сонячних колекторів для підігріву води. Виконання цього проекту стало у протиріччі з наявною системою опалення. По узгодженню з балансоутримувачем будинку, на той час ГКП «Основаніє», прибори опалення були демонтовані, а транзитні трубопроводи ізольовані, замінені на сучасні пластикові труби та зашиті в стіну. Факт встановлення у квартирі індивідуального опалення підтверджується Актом обстеження системи опалення у квартирі від 29.11.2014, затвердженого начальником УТО ГКП «Основаніє». Згідно вказаного Акту представниками ГКП «Основаніє» обстежено систему теплопостачання кв. [ADDRESS] . У ході обстеження встановлено наступне: у квартирі встановлено газовий котел Вольф ЦГБ-24. Прибори опалення у квартирі демонтовані. Стояки замінені на пластик, зашиті гіпсокартоном. Квартира знаходиться у стадії ремонту, розташована на 4 поверсі + мансарда. Технічна документація є». До виконання цих робіт всі рахунки за опалення включно до 01.11.2014 було своєчасно сплачено та претензій до вказаного часу у Концерну «Міські теплові мережі» не було. Також, за весь період часу до поточного моменту немає якихось претензій щодо «розбалансування» системи опалення та скарг будь-кого з мешканців будинку на якість та/або відсутність опалення, що свідчить про те, що на протязі вже восьми років порушень теплового режиму будинку не зафіксовано. З моменту виконання проекту автономного опалення, вказані послуги з централізованого опалення Концерном «Міські теплові мережі» відповідачу не надавались та нею не споживались, у зв`язку з тим, що у квартирі облаштована система автономного джерела опалення та гарячого водопостачання. Бажання позивача продовжувати надавати послуги за відсутності приборів опалення технічно неможливо, оскільки побудована система опалення виконує ці ж самі функції з використанням альтернативних засобів опалення (сонячні колектори, теплові насоси та автономний газовий котел, як резервне джерело тепла). Додатковим свідченням ефективності встановленої системи опалення є своєчасно оплачені рахунки за використання електроенергії та споживання газу за весь період експлуатації з 2014 року по поточний час, що сумарно склали суму майже вдвічі меншу, ніж заявлена позивачем сума за «ніби то» надані послуги з опалення. Отже, починаючи з 01.11.2014 Концерном «Міські теплові мережі» послуги з централізованого опалення [PERSON] не надавались та нею не споживались, а, отже, у неї відсутній обов`язок з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Крім того, позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з неї заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2014 по 30.09.2021, тобто, з пропуском строку позовної давності, встановленого ст. 256 Цивільного кодексу України. У зв`язку з чим, просить відмовити Концерну «МТМ» у задоволенні позовних вимог, та врахувати пропуск Концерном «МТМ» строку позовної давності. Ухвалою суду від 02.11.2022 визнано обов`язковою явку представника позивача Концерну «Міські теплові мережі» по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. 15.11.2022 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від представника Концерну «МТМ» Калініної-Заєць Ю.М. надійшли письмові пояснення, згідно яких, просить позов задовольнити у повному обсязі, відзив на позовну заяву відповідача залишити без задоволення. У судовому засіданні представники позивача Концерну «МТМ» позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити на підставі доводів зазначених у позові та письмових поясненнях. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримавши відзив на позовну заяву, зазначивши про відсутність факту постачання послуг Концерном «МТМ» за адресою мешкання [PERSON] , оскільки демонтовані батареї, радіатори. Просив суд застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач Концерн «МТМ» надавав відповідачу за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 13.12.2021, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки - розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, заборгованість відповідача за період з 01 листопада 2014 року по 30 вересня 2021 року, складає 57\~086,76 грн. Вказаний розрахунок заборгованості є повним, чітким, обєктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Обов`язок Споживача сплачувати за комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України (ст.ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до Відповідача, як споживача послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок оплати житлово-комунальних послуг. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливість стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам, надавались постійно і в повному обсязі. Отже, доводи представника відповідача щодо відсутності факту надання послуги за вказаною адресою, жодним доказом не підтверджено та не приймається судом до уваги. Документи, надані представником відповідача, не свідчать про відсутність факту надання послуги з централізованого опалення. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачами не надано. Заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу концерну не надходило. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд враховує таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. З позовом до суду Концерн «МТМ», згідно відмітки на позовній заяві, звернулось 09.12.2021. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з листопада 2014 року по лютий 2017 року включно, оскільки за вимогою про стягнення заборгованості за березень 2017 року, яка є простроченою відповідачем станом на дату подання позову строк позовної давності було продовжено. Таким чином, Концерном «МТМ» заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з березня 2017 року по вересень 2021 року включно у межах строку позовної давності. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги, у межах строку позовної давності, у загальному розмірі 41 100,46 грн. Водночас, у частині вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг, за період з листопада 2014 року по лютий 2017 року включно, слід відмовити, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності до цих позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1\~634,32 грн.

Outcome: partial