Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

22.07.2022 позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 13 943,62 грн, судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2500,00 грн. Позовну вимоги обґрунтовує тим, що 06.12.2021 судовим наказом Решетилівського районного суду Полтавської області у справі 546/978/21 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.07.2022 заборгованість по аліментам становить 13 943,62 грн. В зв`язку із чим, позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ухвалою суду від 12.08.2022 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін, призначено проведення першого судового засідання. 12.09.2022 відповідач - [PERSON] подав до суду заяву у якій позовні вимоги заперечує у повному обсязі, зазначає, що формула розрахунку пені необґрунтована та не відповідає вимогам законодавства України. Надав довідки на підтвердження сплати аліментів. 19.09.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що станом на момент звернення позивачки до суду із даним позовом, у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів на підставі судового наказу від 06.12.2021. Вказує, що у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, він у березні, квітні 2022 року ніде не працював, тому не мав можливості сплачувати аліменти. 28.09.2022 позивачкою подано відповідь на відзив у якому зазначено, що сплата відповідачем аліментів не впливає на визначення розміру пені (неустойки) за період, в який ця заборгованість мала місце. Незалежно від того, чи втратила особа працевлаштування до введення воєнного стану, чи після, обов`язок сплати аліментів за нею залишається. Додатково подано заяву про уточнення позовних вимог, шляхом надання уточненого розрахунку суми пені (неустойки) зі сплати аліментів. 17.10.2022 позивачкою надано заяву про уточнення позовних вимог, шляхом надання уточненого розрахунку суми пені (неустойки) зі сплати аліментів, яка становить 13 943,62 грн. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. 18.10.2022 представником позивачки - адвокатом Казаковим О.А. подано до суду заяву у якій він просить розглядати справу за його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, при вирішенні справи просить врахувати уточнені розрахунки від 17.10.2022, розрахунки від 28.09.2022 не брати до уваги. 19.09.2022 відповідачем до суду надано клопотання, у якому він просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги заперечує у повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Судовим наказом Решетилівського районного суду Полтавської області від 03.11.2021 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.22). Відповідно до довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Диканського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 3935 від 11.07.2022, поданого позивачкою, вбачається, що станом на 01.07.2022 року заборгованість по аліментам становить - 13 943,62 грн. (а.с.11). Із розрахунку Диканського відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 09.09.2022 № 5657, поданого відповідачем, вбачається, що станом на липень місяць 2022 у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5382,37 грн (а.с.42). Разом з цим, оскільки позивачкою та відповідачем було надано суду розрахунки Диканського ВДВС, які містили в собі відмінні показники, судом 21.10.2022 було здійснено запит до Диканського ВДВС (а.с.70). На запит суду від Диканського ВДВС 03.11.2022 на електронну адресу суду та 08.11.2022 засобами поштового зв`язку надійшла відповідь, у якій державний виконавець роз`яснює, що ним здійснено перерахунок розміру аліментів за квітень-червень 2022 року, виходячи від фактично отриманого доходу боржника після надання боржником довідки про отримані доходи, внаслідок чого заборгованість станом на 01.07.2022 із врахування здійснених платежів становить 8341,87 грн. У додатку до даної відповіді надано відповідний розрахунок від 03.11.2022 № 6866 (а.с.77-81). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного та цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц. Як встановлено судом, відповідач, станом на 01.07.2022, має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 1/4 частина його доходу щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У постанові ВС від 19.01.2022 у справі № 711/679/21 викладено правові висновки про те, що Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані СК України, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 СК України). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Таким чином, загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Оскільки в СК України не передбачено, як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням, то підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме статті 534 ЦК України. З огляду на зазначене, при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Аналогічні підходи щодо обрахування розміру пені, з урахуванням позицій ВП ВС від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц та ВС від 19.01.2022 у справі № 711/679/21, також застосовані ВС у постанові від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21. Доводи відповідача про те, що ним на момент звернення позивачки із даним позовом до суду погашено заборгованість зі сплати аліментів у повному обсязі, на що він надав відповідні фіскальні чеки, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються наявними у справі доказами. Із розрахунку Диканського відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 03.11.2022 № 6866, наданого Диканським ВДВС на вимогу суду, вбачається, що станом на 01 липня 2022 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 8341,87 грн (а.с.77-82). Дані кошти відповідачем сплачувалися нерегулярно певними частинами в рахунок погашення основної суми заборгованості саме за аліменти, у той час як неустойка (пеня) нараховувалася саме за прострочення щомісячних платежів аліментів за кожний день прострочення. Таким чином, факт невчасної сплати щомісячних зобов`язань достовірно підтверджується наявними у справі доказами. Твердження відповідача про те, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації на територію України він був тимчасово безробітнім, тому із об`єктивних обставин, на його думку, не мав змоги сплачувати аліменти на утримання сина, спростовується наступним. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема, припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації). Відтак, особи не позбавлені обов`язку регулярно та у визначеному судом розмірі сплачувати аліменти на утримання їх дітей навіть під час воєнного стану на території України. Пеня за несплачений розмір аліментів за червень 2022 року позивачкою не нарахована з огляду на визначені межі позовних вимог станом на 01.07.2022. Загалом методика здійснення розрахунку пені, викладена позивачкою у заяві про уточнення розрахунку пені від 17.10.2022, відповідає вимогам чинного законодавства та узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц та постанові ВС від 19.01.2022 у справі № 711/679/21. Позивачка просить стягнути на її користь пеню у розмірі 13 943,62 грн, що дорівнює 100% заборгованості. Разом з цим, оскільки позивачкою та відповідачем було надано суду розрахунки Диканського ВДВС, які містили в собі відмінні показники, судом було здійснено запит до Диканського ВДВС (а.с.70). На запит суду від Диканського ВДВС 03.11.2022 на електронну адресу суду та 08.11.2022 засобами поштового зв`язку надійшла відповідь, у якій державний виконавець роз`яснює, що ним здійснено перерахунок розміру аліментів за квітень-червень 2022 року, виходячи від фактично отриманого доходу боржника після надання боржником довідки про отримані доходи, внаслідок чого заборгованість станом на 01.07.2022 із врахування здійснених платежів становить 8341,87 грн. У додатку до даної відповіді надано відповідний розрахунок від 03.11.2022 № 6866 (а.с.77-81). Враховуючи вищезазначене судом при вирішення заявлених вимог береться до уваги саме розрахунок Диканського ВДВС від 03.11.2022 № 6866, наданий на вимогу суду. Згідно розрахунку заборгованості від 03.11.2022 № 6866 вбачається, що розмір аліментів, який підлягав сплаті у квітні 2022 року становить 1050,00 грн, у травні 2022 року - 1050,00 грн, у червні 2022 року - 1050,00 грн. Враховуючи сукупний розмір заборгованості та здійснені боржником платежі, державним виконавцем розмір заборгованості станом на 01.07.2022 визначений у сумі 8341,87 грн. Суд погоджується із здійсненим позивачкою розрахунком пені (а.с.67) за період з жовтня 2021 року по березень 2022 року. При цьому, з огляду на наданий розрахунок Диканським ВДВС від 03.11.2022 № 6866, суд не погоджується із визначеним позивачкою розміром пені за несплачені аліменти за квітень і травень 2022 року, у зв`язку з чим за вказаний період розмір пені, який підлягає до стягнення підлягає перерахунку. Здійснивши перерахунок, суд прийшов до наступних висновків. Розрахунок здійснюється за наступною формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня меж заявлених вимог, тобто по 30.06.2022, та помножити на 1 %. Кількість прострочених днів за квітень 2022 року із 01 травня 2022 року по 30 червня 2022 становить 61 день. Кількість прострочених днів за травень 2022 року із 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 становить 30 днів. Таким чином, розмір пені за несплачені аліменти за квітень 2022 року становить 935,34 грн (1050,00х61х1%), а за травень 2022 року - 315,00 грн (1050,00х30х1%). Враховуючи наведене, загальний розмір пені становить 14465,08 грн та складається з: за жовтень 2021 року - 572,59 грн; за листопад 2021 року - 1899,65 грн; за грудень 2021 року - 1773,02 грн; за січень 2022 року - 2948,52 грн; за лютий 2022 року - 3366,26 грн; за березень 2022 року - 2654,70 грн; за квітень 2022 року - 935,34 грн; за травень 2022 року - 315,00 грн. Зазначені обрахунки здійснені шляхом підсумування розрахунку пені щодо по кожному щомісячному платежу, враховуючи дні прострочення та дату і розмір здійснених часткових платежів на погашення заборгованості, яка виникла починаючи з першого місяця її виникнення, у відповідності до правових позицій ВП ВС від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц, ВС від 19.01.2022 у справі № 711/679/21, ВС від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21. Разом з цим, оскільки станом на 01.07.2022 сукупний розмір пені - 14465,08 грн, перевищує сукупний розмір заборгованості - 8341,87грн, то відповідно до норм ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 8341,87 грн. Виходячи з вищезазначеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави з розрахунку ставки судового збору, чинної на день пред`явлення позову - 22.07.2022, що становила 992,40 грн. Так, при поданні даного позову, судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 992,40 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки 8341,87 грн, то з відповідача на користь держави судовий збір підлягає стягненню, виходячи із мінімально встановленого ЗУ «Про судовий збір» розміру судового збору, тобто у розмірі 992,40 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу суд прийшов до наступного. До позовної заяви позивачкою додано ордер серії ПТ №17/22 на представництво її інтересів адвокатом Казаковим Олегом Анатолійовичем (а.с.18), квитанцію про сплату гонорару у розмірі 2500 грн (а.с.15) та договір про надання правової допомоги та представництво інтересів у суді від 20.07.2022, ціна якого складає 2500 грн (а.с.16). Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 9 частини 1 статті 1Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» №5076-VIвід 05.07.2012, зі змінами і доповненнями, (далі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспімірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду. ВС КЦС у постанові від 23.11.2020у справі№ 638/7748/18 зазначає, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. У постанові від 28.12.2020р. у справі№ 640/18402/19 ВС КАС дійшов висновку про те, що якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним. ВС КАС у постанові від21.01.2021р.у справі№ 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, докази оплати послуг адвоката подавати не обов`язково. Щодо співмірності витрат на правову допомогу ВС КАС у постанові від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, висловив позицію, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідачем не наведено жодних доводів на підтвердженні неспіврозмірності складності справи із заявленими витратами на правничу допомогу. На обґрунтування понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу надано: квитанцію від 20.07.2022 № 17/22, яка підтверджує сплату суми 2500,00 грн (а.с.15); договір про надання правової допомоги та представництва в суді від 20.07.2022 (а.с.16); ордер серія ПТ № 17/22 від 20.07.2022 (а.с.18). Суд вважає, що співвідношення ціни позову із розміром заявлених витрат у даній конкретній справі не є абсолютно визначальним для оцінки питання реальності наданих адвокатом послуг. Окрім співмірності до ціни позову, суд враховує дійсну необхідність проведених адвокатом дій для надання правової допомоги, враховуючи критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до 1.5. договору про надання правової допомоги від 20.07.2022 сторони домовились, що розмір гонорару складає фіксовану суму 2500,00 грн. Отже розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачкою послуг адвоката та понесення нню витрат, у розмірі 2500,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 20.07.2022. На думку суду заявлений розмір витрат на правову допомогу у цій справі 2500 грн відповідає критерію об`єктивного та розумного визначення їх розміру, а також реальності адвокатських витрат та співмірності з ціною позову. Разом з цим, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачкою витрати на правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 13943,62 грн. Суд прийшов до переконання, що про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 8341,87 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 60% (8341,87 х 100 : 13943,62 = 60%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 60%, то понесені позивачкою витрати на правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1500 грн (2500 : 100 х 60 = 1500). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 8, 141, 180, 181, 194, 191, 196 СК України, ст. ст. 9, 534 ЦК України,

Outcome: partial