Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

10 серпня 2022 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) позивач звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 жовтня 2021 року на автодорозі у с. Озеро Луцького району Волинської області трапилася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль ВАЗ 2106, [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (чоловіка позивача), не впорався з керуванням та допустив зіткнення з деревом. Внаслідок даної ДТП водій автомобіля [PERSON] загинув на місці події, а позивач, як пасажир автомобіля, отримала тілесні ушкодження. Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність її чоловіка, як власника автомобіля ВАЗ 2106, [NUMBER] , на момент ДТП, була застрахована у відповідача. 15 листопада 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 58\~601,95 грн., з яких 53\~144,72 грн. витрат на лікування, 2\~657,23 грн. моральна шкода, 2\~800,00 грн. шкода пов`язана із тимчасовою втратою працездатності. Однак листом від 23 березня 2022 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки на його думку, водій [PERSON] помер від гострої коронарної недостатності та набряку легень, і його смерть не пов`язана з тілесними ушкодженням, отриманими внаслідок ДТП. На думку страховика, в даному випадку водій автомобіля ВАЗ 2106, А1812КХ, помер під час руху, внаслідок чого автомобіль став некерованим, і це є обставиною непереборної сили. На підставі приписів ч.5 ст.1187 ЦК України, п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач вказав, що оскільки шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки внаслідок обставин непереборної сили, вона не підлягає відшкодуванню позивачу. Позивач з такими доводами відповідача не погоджується та вказує, що відсутні докази того, що водій автомобіля ВАЗ 2106, А1812КХ, помер до зіткнення з деревом. З наведених підстав, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23 серпня 2022 року, просить суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 58\~601,95 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 10 018,53 грн., три відсотки річних у розмірі 809,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 819,32 грн. Також позивач просить суд звернути рішення суду до негайного виконання. Відповідач у письмовому відзиві позов не визнав мотивуючи це тими ж підставами, які він виклав у своєму листі про відмову у виплаті страхового відшкодування. В судове засідання сторони не прибули. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що 14 жовтня 2021 року орієнтовно о 19 год. 30 хв. [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем ВАЗ2106, А1812КХ, рухаючись по автодорозі в с. Озеро Луцького району Волинської області, по вул. Мирній в напрямку с. Човниця Луцького району Волинської області, не врахував дорожньої обстановки, не впорався із керуванням, в результаті чого допустив зіткнення з деревом, внаслідок чого помер на місці, а пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до відділення реанімації Луцької міської клінічної лікарні. За фактом даної ДТП проводилося досудове розслідування у кримінальному проваджені, яке внесено в ЄРДР за №12021030590000500 від 15 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.26). Постановою слідчого СВ ВП №1 (м.Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Окуневича Д.М. від 28 грудня 2021 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. У постанові слідчого зазначено, що 14 жовтня 2021 року у даному кримінальному провадженні призначено судово-медичну експертизу трупа [PERSON] , згідно висновку якого причиною смерті останнього є набряк легень, гостра коронарна недостатність, тобто, причина смерті не пов`язана із тілесними ушкодженнями спричиненими внаслідок ДТП. Також встановлено, що внаслідок ДТП пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с.36-38). Вищенаведена постанова слідчого є чинною, ніким не оскарженою, а сторони не оспорюють фактичні обставини ДТП, які встановлені у ній. З матеріалів справи слідує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника автомобіля ВАЗ 2106, [NUMBER] , була застрахована у відповідача (а.с.27). 15 листопада 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 58\~601,95 грн., з яких 53\~144,72 грн. витрат на лікування, 2\~657,23 грн. моральна шкода, 2\~800,00 грн. шкода пов`язана із тимчасовою втратою працездатності (а.с.8). Однак листом від 23 березня 2022 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки на його думку, водій [PERSON] помер від гострої коронарної недостатності та набряку легень, і його смерть не пов`язана з тілесними ушкодженням, отриманими внаслідок ДТП. На думку страховика, в даному випадку водій автомобіля ВАЗ 2106, А1812КХ, помер під час руху, внаслідок чого автомобіль став некерованим, і це є обставиною непереборної сили. На підставі приписів ч.5 ст.1187 ЦК України, п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач вказав, що оскільки шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки внаслідок обставин непереборної сили, вона не підлягає відшкодуванню позивачу (а.с.41). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. В першу чергу, суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що водій автомобіля ВАЗ 2106, А1812КХ, [PERSON] помер саме внаслідок ДТП, оскільки зі змісту постанови слідчого, де процитований висновок судово-медичної експертизи, чітко слідує, що причиною смерті останнього є набряк легень, гостра коронарна недостатність, тобто, причина смерті не пов`язана із тілесними ушкодженнями спричиненими внаслідок ДТП. Також в ході досудового розслідування позивач повідомляла, що [PERSON] під час руху стало зле, він сказав що у нього закололо серце, а в подальшому автомобіль втратив керування та різко звернув у ліво. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що [PERSON] помер безпосередньо під час руху, внаслідок чого автомобіль втратив керування та відбулася ДТП. Однак, посилання відповідача на звільнення [PERSON] як особи, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, від відповідальності за завдану шкоду на підставі ч.5 ст.1187 ЦК України у зв`язку із завданням шкоди внаслідок непереборної сили, якою є раптова смерть [PERSON] під час керування транспортним засобом, є необґрунтованими, оскільки непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, фактори об`єктивного характеру, причинно не пов`язані з джерелом підвищеної небезпеки. Такий самий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року №202/574/16-ц (реєстраційний номер в ЄДРСР 75068458), і підстав відступати від нього суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, відповідач, як страховик згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинен був відшкодувати позивачу, як особі, яка потерпіла внаслідок ДТП, шкоду в загальному порядку, а його відмова у виплаті страхового відшкодування з посиланням на приписи ч.5 ст.1187 ЦК України, є необґрунтованою. Перевіряючи здійснений позивачем розрахунок позовних вимог суд зазначає, що відповідач не надав жодних заперечень на первинні документи, які надані позивачем, зокрема на фіскальні чеки, квитанції, тому суд вважає, що заявлені позивачем сума страхового відшкодування є обґрунтованою, а саме: 1) 53\~144,72 грн. витрат на лікування, які підтверджуються наданими фіскальними чеками та квитанціями на придбання ліків та інших медичних засобів, що відповідає приписам ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) 2\~800,00 грн. шкоди пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, яка розрахована для непрацюючої повнолітньої особи виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством та 14 днів тимчасової непрацездатності, (6000/30 х 14), що відповідає приписам ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 3) 2\~657,23 грн. моральної шкоди, що становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, та відповідає вимогам ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, суд вважає обґрунтованим здійснений позивачем розрахунок пені, передбаченої п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. Позивач розрахував цю пеню за період з 23 березня 2022 року (наступний день, після отримання відмови у виплаті страхового відшкодування) до 06 вересня 2022 року у розмірі 10 018,53 грн., тобто, правомірно. Крім того, на підставі приписів ст.625 ЦК України, у зв`язку з порушенням відповідачем свого грошового зобов`язання із виплати страхового відшкодування, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних у розмірі 809,19 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 5 819,32 грн. Вказані суми, як і пеня, розраховані за період з 23 березня 2022 року до 06 вересня 2022 року, тобто, обґрунтовано. З наведених вище підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. У зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивач була звільнена від його сплати на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». У зв`язку із зробленою стороною позивача заявою в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, судом у цьому рішенні не вирішується. На підставі п.3 ч.1 ст.430 ЦПК України та за відповідним клопотанням позивача, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. Визначаючи конкретний місячний розмір такого стягнення суд виходить із розміру мінімальної заробітної плати станом на час ухвалення рішення (6\~700,00 грн.), оскільки позивач офіційно не працевлаштована.

Outcome: approved