Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

16 листопада 2021 року позивач [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі у період з 2015 року до 2018 року вона проживала однією сім`єю та вели спільне господарство без державної реєстрації шлюбу. Від даних стосунків у сторін народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . Наприкінці 2018 року стосунки погіршилися, та позивачкою було прийнято рішення про припинення стосунків. Фактично з початку 2019 року по теперішній час донька залишилась без батьківської турботи і піклування та постійно мешкає і знаходиться на повному її утриманні. З початку 2019 року батько дитини ні морально, ні матеріально не допомагає, будь-яке піклування про фізичний і духовний розвиток дитини не здійснює, з дитиною не спілкується. Відповідач взагалі не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям дитини. Дитина не отримує від батька ні привітання, ані подарунків на свята. Відповідач не скриває цих фактів та офіційно нотаріально відмовився від утримання та виховання своєї малолітньої доньки, [PERSON] . За вказаних обставин позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, нехтує сімейними цінностями, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] і тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою від 02.12.2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Ухвалою від 15.02.2022 задоволено клопотання позивача про виклик і допит свідків та закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 16.11.2022 року позивач не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. Направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких клопотань, відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. Представник органу опіки - Лазебник В.І., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. З вказаної заяви вбачається, що орган опіки та піклування підтримують позов в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову (відзиву) і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] . (а.с.5). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 22.01.2022 року, вбачається, що [PERSON] уклала 22.01.2022 року шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] ( а.с.47 звор.бік). Довідкою про склад сім`ї виданої виконкомом Білозерської міської ради від 25.10.2021 року підтверджується, що позивач зареєстрована разом із дитиною [PERSON] , 2018 р.н. за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Зі змісту характеристики з місця проживання від 19.10.2021 року (а.с.7) вбачається, що позивачка з фактично мешкає за адресою [ADDRESS] разом з дитиною [PERSON] , 2018 року народження та виховує останню сама. Батько дитини у вихованні останньої участі не приймає. Вказана характеристика підписана [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та засвідчена депутатом Білозерської міськради Шотт В.Г. Зі змісту акту від 19.10.2021 року засвідченого депутатом Білозерської міської ради Шотт В.Г., який складено за участі трьох сусідів, вбачається, що [PERSON] , у виховані дитини [PERSON] , 2018 р.н. участі не приймає (а.с.8). Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 27 лютого 2020 року і до повноліття дитини (а.с.9-10). Вказане рішення суду є чинним з 07.08.2020 року. Зі змісту нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 25.10.2021 року вбачається, що вказаною заявою [PERSON] , [INFO] засвідчив своє волевиявлення з приводу того, що він відмовляється від утримання та виховання своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зміст зазначеної заяви також свідчить, що [PERSON] просить розглянути справу про позбавлення його батьківських прав за його відсутності(а.с.30). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білозерської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.50-51) вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Білозерської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Зі змісту висновку вбачається, що приймаючи рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав органом опіки були проведені бесіди з матір`ю дитини, батьком дитини, який не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Також вбачається, що була проведена бесіда з дитиною під час якої з`ясовано, що [PERSON] своїм батьком вважає [PERSON] , який зі слів дитини грається з нею в іграшки, читає їй книжки, ходить з нею та мамою на прогулянки. Дитина іншого тата не знає. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.3,4 ст.155 СК України, Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ч.1 ст.164 СК України, суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як зазначено в п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. З наведених норм вбачається, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Враховуючи наведені норми законодавства, на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач, який є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] свідомо самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки. Відповідач не цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини, не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає ніякої участі у житті своєї малолітньої доньки і не виявляє такого бажання. Вищевказане знайшло своє підтвердження в досліджених судом письмових доказах, які свідчать, що малолітня [PERSON] мешкає разом зі своєю матір`ю, яка саме і піклується, виховує та утримує свою доньку самостійно. Також в судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] своїм батьком вважає теперішнього чоловіка позивачки, а саме [PERSON] і свого біологічного батька взагалі не знає. Відповідач, який є батьком дитини свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і не цікавиться життям своєї дитини. Про вказані обставини свідчить нотаріально засвідчена заява відповідача, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] цією заявою фактично виказав своє відношення до доньки та в ній зазначив, що він не бажає виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання та виховання доньки [PERSON] , [INFO] , що свідчить про те, що життя та інтереси дитини його взагалі не цікавлять. Зазначене дає суду підстави вважати, що відповідач не має наміру і бажання змінювати поведінку як батька щодо своєї доньки. При цьому суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлявся судом про дати розгляду вказаної справи, але жодного разу в судові засідання не з`явився, що на думку суду свідчить про його байдужість до долі своєї дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні доведено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої доньки [PERSON] , що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved