Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», третя особа - [PERSON] , про визнання поруки припиненою. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що Додатковою угодою №014/17-39/1844-34/3 від 12.05.2009 до кредитного договору №014/17-39/1844-34 від 22.08.2008 банком та позичальником узгоджено збільшити строк кредиту, у зв`язку з чим датою остаточного погашення кредиту визначено 22.03.2016. А також, на період з 12.05.2009 до 11.05.2010 зменшено розмір щомісячного платежу до 42,00 доларів США. Таким чином, без згоди поручителя сторони кредитного договору змінили основне зобов`язання, що призвело до збільшення залишку заборгованості за тілом кредиту порівняно з первинним графіком погашення кредиту, що був узгоджений 22.08.2008. Внаслідок укладення між банком та позичальником додаткової угоди (без згоди позивача як поручителя), якою внесено зміни до кредитного договору, зокрема збільшення строку кредиту збільшився обсяг відповідальності поручителя, порука є припиненою на підставі частини 1 статті 559 ЦК України. Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З наведеного Банком розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи № 337/1022/13-ц, вбачається, що датою виконання основного зобов`язання є 22.12.2008. Станом на 23.12.2008 банк був обізнаний про існування прострочення сплати щомісячного платежу, тому саме ця дата є початком перебігу 6-місячного строку, встановленого частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України. Банк звернувся до суду з відповідним позовом лише 21.02.2013, тобто після спливу шестимісячного строку, який почався 24.12.2008 та закінчився 24.05.2009, а відтак порука також є припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України. Відповідачі відзив на позов не подали, представник АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» подав заяву про застосування постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, до суду подали заяви про вирішення справи за їх відсутності. ІІ. Процесуальні дії. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. ІІІ. Фактичні обставини справи. Суд, заслухавши обґрунтування сторони позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. 22.08.2008 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір № 014/17-39/1844-34, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 13 756 доларів США на купівлю автомобіля під 13,80% річних, строком повернення до 21.08.2015 року. Згодом додатковою угодою строк кредитування було збільшено до 22.03.2016 року. Пунктом 10.1 даного кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення заборгованості, кредитну та процентів, позичальник сплачує позивачу пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 22.08.2008 року банк уклав з [PERSON] договір поруки 014/17-39/1844-34/2, за умовами якого [PERSON] зобов`язалась солідарно відповідати перед банком за виконання [PERSON] всіх його зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2013 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг за кредитним договором № 014/17-39/1844-34 від 22.08.2008 року в сумі 174 696, 05 грн., що складається з: заборгованості по кредиту 57 010, 63 грн, заборгованості по процентам 21 605, 24 грн., непогашеної пені по процентам та кредиту в сумі 96 080, 18 грн. Стягнуто [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по оплаті судового збору в сумі 1 746, 96 грн. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). За змістом частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Вирішуючи спір про визнання поруки припиненою, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, в якій зазначено наступне. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2013 року у справі № 337/1022/13-ц стягнуто з [PERSON] , як з поручителя за виконання зобов`язань [PERSON] , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг за кредитним договором № 014/17-39/1844-34 від 22.08.2008 року, відтак виходячи із принципу правової визначеності таке рішення унеможливлює задоволення позову [PERSON] про визнання поруки припиненою. Одночасно суд зазначає, що у постанові від 14 червня 2021 року судом апеляційної інстанції надавалась оцінка доводам [PERSON] щодо припинення поруки під час перегляду рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2013 року у справі № 337/1022/13-ц. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed