Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

18.04.2017 року на адресу суду надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року прийнято матеріали зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки житлового будинку до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі. (а.с. 110) Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 759/18293/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ земельної ділянки в натурі, що перебуває у провадженні судді Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновської О.В. з цивільною справою №759/5889/17 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки житлового будинку. Справу призначено до підготовчого судового засідання.(а.с. 111-112). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14 вересня 2018 року у справі про виділ земельної ділянки в натурі (суддя Ул`яновська О.В.) призначено судову земельно-технічну експертизу. 09.11.2020 року через канцелярію суду надійшло клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи на розгляд якої поставити питання про можливі варіанти поділу в натурі житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] ( [PERSON] ) . Проведення експертизи просив доручити експертам Українського незалежного інституту судових експертиз. (а.с. 123) 11.11.2020 року представник [PERSON] - [PERSON] подала клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року було зупинено провадження по зазначеній вище справі для проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 22.02.2021 року зазначену вище справу було поновлено, оскільки була проведена експертиза та призначено до підготовчого розгляду на 03.11.2021 року. Ухвалою суду від 03.11.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, в задоволенні зустрічних та об`єднаних позовних вимог відмовити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали частково, в тій частині що не суперечить їх зустрічним позовним вимогам та просили у його задоволенні частково відмовити, а зустрічний та об`єднаний позов задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 17 березня 2014 року належало кожному по Ѕ частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 160 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м.( а.с.4-6,39-40) На підставі спільної нотаріально посвідченої заявою від 13.03.2014 року , у зв`язку з реконструкцією житлового будинку співвласниками [PERSON] та [PERSON] спільно було прийняте рішення про розподіл часток у спільній власності на реконструйований будинок під [ADDRESS] . (а.с.41) 03.10.2014 року співвласники [PERSON] та [PERSON] звернулись з заявами до ТОВ «Міськспецексперт» за проведенням розрахунку ідеальних часток по фактичному користуванню домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ( а.с.42-44). На підставі довідки №120 від 03.10.2014 року ТОВ «Міськспецексперт» провело розрахунок ідеальних часток по фактичному користуванню домоволодіння за адресою [ADDRESS] і згідно виробничого розрахунку розмір частки [PERSON] становить 49/100 часток , розмір частки [PERSON] становить 51/100 частку. Реальні долі змінилися та не відповідають існуючим долям згідно діючих правовстановлюючих документів. Правовстановлюючі документи підлягають заміні ( а.с.45). 13.04.2017 року [PERSON] здійснила державну реєстрацію 49/100 часток житлового будинку під [ADDRESS] , які складається з таких приміщень: 1-І/8,7 кв.м. веранда, 1-І/10,7 кв.м. житлова, 1-2/7,2 кв.м. житлова,3-1/9,6 кв.м. коридор, 3-2/7,6 кв.м. кухня, 3-3/9,1 кв.м. житлова,3-4/23.,2 кв.м. житлова, 3-5/4,6 кв.м. коридор, 3-6/3,6 кв.м. санвузол. Льох літ. «під А», сарай літ. «И», Ѕ споруд №1-№5 (а.с.46). Згідно Державних актів на право приватної власності на землю, земельна ділянка загальною площею 0,0766 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ( [PERSON] ) , кадастровий номер 8000000000:75:088:0033, належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині кожному ( а.с.7-8, а.с. об`єднаної 12-13). Таким чином суд відхиляє доводи позивача [PERSON] що сторонам на праві приватної власності належить по Ѕ частині житлового будинку на час його звернення до суду з позовними вимогами про поділ житлового будинку, тоді як позивачу [PERSON] належить 51/100 часток, а [PERSON] 49/100 часток. Що стосується позовних вимог [PERSON] про скасування рішення Державного реєстратора Сипчи К.М. від 17.03.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] , поданих 24.06.2020 року слід зазначити наступне. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2014 року ( а.с.4-6, 39-40) підставою для надання витягу 17.03.2014 року є заява [PERSON] , [PERSON] від 12.02.2014 року за реєстраційним номером 5409874. Дата та час державної реєстрації 12.02.2014 року 12:52:15, підстава виникнення права власності : свідоцтво про право власності, виданий 17.03.2014 року , видавник Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві. Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, і на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно з частиною 8 статті 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 04.09.2018 у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74), від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а). Тоді як державна реєстрація права за своєю суттю є безпосередньо процедурою державної реєстрації, тобто сукупністю дій державного реєстратора щодо державної реєстрації прав. Відповідачем за основним позовом [PERSON] подано до суду заяву про застосування строку позовної давності з тих підстав, що позивач свої позовні вимоги про скасування рішення Державного реєстратора Сипчу К.М. від 17.03.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] заявив 24.06.2020 року , тобто за сплином понад 6 років. Суд вважає що позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог про скасування рішення Державного реєстратора Сипчу К.М. від 17.03.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] з підстав необґрунтованості. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем ((див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення . Водночас зустрічні позовні вимоги [PERSON] про виділ в натурі частки житлового будинку та відповідно за об`єднаним позовом про виділ в натурі частки земельної ділянки підлягають до задоволення з наступних підстав. Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (див. пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.18 року у справі №653/1096/16-ц). За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а, відтак, правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до вимог ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України). У відповідності до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Так, ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14 вересня 2018 року у справі про виділ земельної ділянки в натурі (суддя Ул`яновська О.В.) призначено судову земельно-технічну експертизу за результатами якої 28 грудня 2018 року складено висновок експерта ТОВ «Судово-експертна компанія «Алінгез» де пропонується два варіанти поділу земельної ділянки. Також, ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 02 грудня 2020 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу за результатами якої 12 лютого 2021 року складено висновок експерта №1-12/02 ТОВ «Український центр судових експертиз» згідно якого виділ [PERSON] в натурі 49/100 частин житлового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами під [ADDRESS] , які складається з таких приміщень: 1-І/8,7 кв.м. веранда, 1-І/10,7 кв.м. житлова, 1-2/7,2 кв.м. житлова,3-1/9,6 кв.м. коридор, 3-2/7,6 кв.м. кухня, 3-3/9,1 кв.м. житлова,3-4/23.,2 кв.м. житлова, 3-5/4,6 кв.м. коридор, 3-6/3,6 кв.м. санвузол. Льох літ. «під А», сарай літ. «И», Ѕ споруд №1-№5,№І з технічної точки зору, можливий і зазначено 1 варіант виділу (поділу) житлового будинку. Оскільки представником позивача [PERSON] за об`єднаним позовом в судовому засідання зазначено про вибір варіанту №1 поділу (виділу) земельної ділянки, а відповідачем не здійснено вибору варіанту поділу (виділу) земельної ділянки, який заперечував взагалі проти поділу (виділу) земельної ділянки , то суд вважає за необхідне виділити (поділити) земельну ділянку за варіантом №1 згідно висновку судового експерта. Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Правнича допомога, витрати на проведення експертизи є складовою судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону України «Про адвокатуру Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час . У відповідності до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у в`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Відповідач за основним позовом , позивачем за зустрічним позовом та об`єднаним позовом подано до суду заяви про стягнення судових витрат в розмірі 50 000 грн. на правничу допомогу та 5 850 грн за проведення у справі судової земельно-технічної експертизи. З урахуванням положень ст.137,141 ЦПК України, виходячи із засад розумності, суд приходить до висновку про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 25 000 грн. та 5 850 грн. за проведення у справі судової земельно-технічної експертизи. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у права людини. На підставі викладеного,

Outcome: approved