Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що 02 серпня 2003 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутністю порозуміння та розходження поглядів на сімейні відносити та обов`язки. Між ними, з відповідачкою втрачено почуття любові один до одного. Вважає, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим, оскільки вони не змогли створити нормальних сімейних стосунків, які ґрунтувалися б на взаємоповазі один до одного, що і призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Тому, змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. 09 вересня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, в прохальній частині позову, просив суд розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши письмові докази в матеріалах справи прийшов до наступного висновку. Сторони зареєстрували шлюб 02 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 243, що підтверджено Свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] виданим 02 серпня 2003 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено Свідоцтвами про їх народження Серія [NUMBER] виданим повторно 10 серпня 2016 року та Серія [NUMBER] виданим 17 березня 2017 року. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей, а тому позовну заяву необхідно задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved