Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

11 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивував тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 15.11.2021 року відповідач [PERSON] та [PERSON] , за письмовою згодою позивача [PERSON] , уклали нотаріально посвідчений Договір міни нерухомого майна від 15.11.2021 року, згідно якого [PERSON] міняє належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2022 року по справі № 686/842/22 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. Позивач зазначає, що оскільки вказана вище квартира [ADDRESS] , була набута подружжям за період шлюбу за спільні кошти подружжя, то відповідно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу, а також, вважає, що найбільш доцільним способом вирішення спору є визнання вказаної квартири спільною сумісною\~власністю подружжя\~та визнання\~рівних ідеальних\~часток подружжя\~без реального\~поділу і оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, тому необхідно визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, з відповідача стягнути судовий збір в розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 15 серпня 2022 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року за заявою [PERSON] було забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12 вересня 2022 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] до суду було подано відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що уважає позовні вимоги безпідставними виходячи з наступного: позивач обґрунтовує позовні вимоги, тим, що спірна квартира була придбана 15.11.2021 року [PERSON] шляхом міни на кв. [ADDRESS] , за його письмовою згодою; вона була набута ним та [PERSON] за період шлюбу та за спільні кошти. Проте, те, що позивач давав письмову згоду на укладення 15.11.2021 року договору міни ще не свідчить про те, що спірна квартира була придбана [PERSON] за спільні з ним кошти. Оскільки, 29 серпня 2007 року матір відповідачки [PERSON] продала належну їй на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] , виручені від її продажу кошти передала (подарувала) дочці [PERSON] , яка через декілька днів, а саме: 03 жовтня 2007 руку купила 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , продавши яку 01.09.2008 року, за виручені кошти [PERSON] 09 вересня 2008 року у спосіб пайової участі придбала у споживчому кооперативу «Кедр-1» 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , яку 15 листопада 2021 року і поміняла на належну матері [PERSON] кв. [ADDRESS] . Оскільки, майно набуте дружиною за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто є особистою приватною власністю дружини, в задоволенні позову просить відмовити та стягнути з позивача судові витрати. 15 вересня 2022 року в судовому засіданні представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, не погоджується, вказавши, що твердження Відповідача про те, що 29.08.2007 року мати Відповідача [PERSON] передала (подарувала) кошти, виручені від продажу належної їй на праві власності двокімнатної квартири [ADDRESS] , своїй дочці [PERSON] для купівлі квартири у м. Старокостянтинів, взагалі не підтверджені жодними належними та достатніми доказами, відсутній будь-який зв`язок між продажем квартири у м. Славуті, купівлі та подальшого продажу квартири у м. Старокостянтинові та придбання квартири у м. Хмельницькому нібито лише за кошти Позивача. Відповідно до Договору купівлі - продажу квартири від 10.09.2007 року, яким було продано квартиру у м. Славута, від імені [PERSON] вказаний договір підписував саме Позивач. Також, представник позивача зазначив, що якщо припустити, що кошти [PERSON] давала на придбання квартири - відсутні належні, допустимі докази, які підтверджують, що ці кошти були передані лише [PERSON] , а не в інтересах колишньої сім ї Позивача та Відповідача. Тому, квартира, за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, а позовні вимоги задоволенню в повному обсязі. Окрім того, просить стягнути з відповідача усі судові витрати по справі ( судовий збір у розмірі 9 996, 20 грн.), у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2022 року було розірвано. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до копії договору міни нерухомого майна від 15.11.2021 року, [PERSON] міняє належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Обмін проводився без грошової доплати, за письмовою згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] , справжність підпису якого на заяві про це засвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т.В. 15.11.2021 року за реєстровим № 2077. Даний факт підтверджується копіє договору міни нерухомого майна, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.08.2022 року, номер інформаційної довідки 306973794, та № 306972027 від 10.08.2022 року, копією технічного паспорту на квартиру в житловому будинку. Згідно частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеними у постановах від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18) та постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 126/1737/20 (провадження № 61-990св22). Представник відповідача зазначає, що твердження позивача, що спірна квартира була придбана ним за спільні із позивачкою кошти не підтверджені жодним доказом, оскільки матір відповідачки [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , виручені від її продажу кошти передала (подарувала) дочці [PERSON] , яка через декілька днів, купила 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , продавши 01 вересня 2008 року належну їй на праві власності 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , за виручені кошти [PERSON] 09 вересня 2008 року у спосіб пайової участі придбала у споживчому кооперативу «Кедр-1» 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , яку 15 листопада 2021 року і поміняла на належну матері [PERSON] кв. [ADDRESS] . На підтвердження вказаних фактів, представником відповідача долучено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу від 10.09.2007 року, копію договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2007 року, копію договору від 01.09.2008 року, копію договору пайової участі № 34 від 09.11.2008 року, копію акту прийому-передачі квартири по договору пайової участі № 34 від 09.08.2008 року, копію довідки від 23.11.2011 року про сплату фактичної вартості квартири. Окрім того, представник відповідача подав до суду копію виписки із банку про перерахунок коштів матір`ю відповідачки [PERSON] коштів з росії. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд вважає, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи представника відповідача про належність квартири [ADDRESS] , [PERSON] на праві особистої приватної власності, а саме лише посилання відповідача на те, що кошти надавала мати відповідача [PERSON] після продажу власної квартири, а також, перераховувала кошти на рахунок відповідача [PERSON] не доводить, що спірна квартира не є спільним майном подружжя. Тому, з урахуванням презумпції спільності майна набутого в період шлюбу, суд приходить до висновку, що вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Щодо розподілу майна подружжя. Відповідно до\~статті 69\~Сімейного Кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частин першої, п`ятої\~статті 70 СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень частини першої\~статті 71 СК України,\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя і квартира [ADDRESS] підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Судові витрати по справі становлять - 9996 грн. 20 коп. судовий збір, та за наслідками розгляду справи згідно вимог ст. 141 ЦПК України, стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved