Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області №16/7 від 04 квітня 2001 року частина вулиці Зарічна перейменована на вулицю П`ятихатки. У зв`язку з упорядкуванням нумерації будинків [ADDRESS] змінено на № 2. Таким чином, позивачі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . 28 квітня 2007 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , однак наразі в провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу між ними. З 16 липня 2008 року відповідач зареєстрував своє місце проживання у вищевказаному житловому приміщенні, що підтверджується відомостями з будинкової книги. Позивачі вказують, що [PERSON] хоч і зареєстрований за вищевказаною адресою, однак ніколи там не проживав, особистих речей відповідача у цьому житлі немає. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою, виданою поліцейським громади СВГ ВП Луцького районного поліції ГУНП у Волинській області від 03 серпня 2022 року. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивачі вважають, що [PERSON] є таким, що втратив право користування житлом, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом з метою захисту прав власності. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 03 жовтня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, попередньо заявивши про можливість розгляду справи без їхньої участі, що підтверджується відповідними письмовими заявами, які надійшли до суду 17 жовтня 2022 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, заявою від 15 листопада 2022 року просить розгляд справи здійснювати без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивачі не заперечують щодо заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності подружжю [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про право власності від 08 лютого 1996 року підтверджується, що позивачу [PERSON] належить Ѕ частина вказаного будинковолодіння (а. с. 5). Копією свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 08 лютого 1996 року державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Ходачинською Н. І., підтверджується, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] Ѕ частину вищевказаного житлового будинку в рівних долях (а. с. 6). Установлено, що [PERSON] 28 квітня 2007 року уклала шлюбу, у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] . Таким чином, установлено, що позивачі є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . З архівної виписки з рішення Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області №16/7 від 04 квітня 2001 року вбачається, що частину [ADDRESS] (а. с. 7). У зв`язку з упорядкуванням нумерації будинків [ADDRESS] змінено на № 2, що підтверджується довідкою Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області від 15 липня 2008 року № 1002. З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою. Довідкою поліцейського офіцера громади СВГ ВП Луцького РУП ГУНП у Волинській області Р. Кунцика про результати розгляду звернення [PERSON] підтверджується, що [PERSON] офіційно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає за місцем реєстрації понад 1 рік. Під час перевірки цього звернення факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації підтвердили сусіди [PERSON] , [PERSON] (а. с. 11). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику будинку (квартири) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачів про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження у судовому засіданні є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Outcome: approved