Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що він має у приватній власності будинок [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 січня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №11. У цьому будинку зареєстрований [PERSON] син позивача, проте не проживає з 1998 року, а також відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку, і ця обставина перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню позивачем його власністю, у зв`язку з чим просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а судові витрати покласти на нього. Позивач в судове засідання не з`явився, при подачі позову просив справу розглядати у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав, в силу ч.7 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце судового засідання (а.с.30,32,33). Враховуючи зазначене зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню зважаючи на таке. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , позивач у справі, є власником будинку [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 січня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №11 (а.с.6-14). Відповідно до копії будинкової книги житлового будинку [ADDRESS] , довідки Виконавчого комітету Путивльської міської ради №1025 від 21 лютого 2022 року та витягу №4301 ЦНАП Виконавчого комітету Путивльської міської ради, [PERSON] , син позивача, зареєстрований у вказаному будинку з 7 серпня 1970 року (а.с.15-18). Комісійним актом від 21 лютого 2022 року, засвідченим депутатом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] який з 1998 року за вказаною адресою не проживає (а.с.19). В силу ч.1\~ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. У постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України;\~ст.405 ЦК України). Статтею 55 Конституції України\~передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки як член сім`ї власника будинку відповідач понад 23 роки у вказаному будинку не проживає, докази поважності причин його відсутності у справі відсутні, тому його слід визнати таким, що втратив право користування цим житлом.

Outcome: approved