Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 22 вересня 2020 року між громадянином Словацької Республіки Якубом [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено шлюб, про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), здійснено актовий запис № 585 22.09.2020 року та видано Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] від 22.09.2020 року. Позивач вказує, що вони прожили у спільному шлюбі майже 2 роки, хоча починаючи моменту реєстрації шлюбу сімейні відносини не склалися. За словами позивача, починаючи з кінця 2020 року, одразу після реєстрації шлюбу все змінилося і шлюбні та сімейні відносини між позивачем та відповідачем остаточно припинились. Вони разом не проживають, адже позивач проживає в Словацькій Республіці, а відповідач в Україні. Спільне сімейне господарство вони не ведуть. Зв`язок не підтримують. Спільного майна та дітей у них немає. Відповідач відмовляється розірвати шлюб добровільно через органи РАЦС. Відновлення сімейних стосунків та примирення позивача з відповідачем є неможливим, оскільки, їхня сім`я розпалась кілька років тому, майже з самого початку, вони мають своє різне бачення на життя та сім`ю. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтерес але добровільно розірвати шлюб за спільною заявою Відповідач відмовляється. На даний момент, ведення між ними спільного господарства припинено. Фактично його і не було, живуть вони окремо. За глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати формах сімейні відносини немає, а тому, розлучення є єдиним виходом для позивача та відповідача побудувати щасливе життя. З огляду на вищевикладене позивач просить розірвати шлюб, укладений між, громадянином Словацької Республіки [PERSON] та громадянкою України [PERSON] , зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івано-Франківськ 22 вересня 2020 року, про що здійснено актовий запис № 585 22.09.2020 року та видано Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 22.09.202, судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.08.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Розгляд справи просив провести без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 17.11.2022 року на 16 год. 10 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2020 року між громадянином Словацької Республіки [PERSON] , [INFO] та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), здійснено актовий запис 22.09.2020 року за №585 та видано Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 22.09.2020 року. Як стверджує позивач, починаючи з кінця 2020 року, одразу після реєстрації шлюбу вони разом не проживають, адже він проживає в Словацькій Республіці, а відповідачка в Україні. Спільне сімейне господарство не ведуть, зв`язок не підтримують. Спільного майна та дітей у них немає. Відновлення сімейних стосунків та примирення позивача з відповідачем є неможливим, оскільки, їхня сім`я розпалась кілька років тому, майже з самого початку, вони мають своє різне бачення на життя та сім`ю. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтерес. Відповідно до ч. 1 ст. 21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved