Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні ним права користування коморою, яка згідно технічного паспорту входить в загальну площу квартири [ADDRESS] , в триденний строк після набрання рішенням законної сили, забезпечивши доступ до належного майна шляхом відкриття дверей комори та звільнення її приміщення від особистих речей відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору міни від 06.04.2017 року № 746, обмінявшись квартирами з [PERSON] та [PERSON] , які були попередніми власниками. Квартира [ADDRESS] відповідно до технічного паспорту № 5989 від 25.09.2003 має загальну площу 53,60 кв.м і складається з: кімната 1- 25,50 кв.м; кімната 2 - 18,20 кв.м., кухня - 6,80 кв.м., ванна кімната 1,20 кв.м., кладовка (комора) - 1,90 кв.м. Будинок [ADDRESS] є багатоквартирним будинком з так званими комунальними квартирами, які мають спільні коридори. Після вселення в квартиру [ADDRESS] , вона дізналася, що комора закрита і перебуває в користуванні власників квартири [ADDRESS] . У зв`язку з чим вона попросила відповідача звільнити займане приміщення комори, яка є частина належної їй квартири номер [ADDRESS] . Однак на протязі останніх п`яти років, власники квартири [ADDRESS] не звільнили комору та продовжували користуватися цим приміщенням для власних потреб всупереч волі власника, що призводить до скандалів та постійних конфліктів. 01.09.2021 року комісією ТОВ «УК Навібуд» на обслуговуванні якого перебуває будинок [ADDRESS] , було проведено обстеження квартири [ADDRESS] та встановлено, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходяться на четвертому поверсі мають спільний коридор та туалет, при обстеженні виявлено, що кладовку (комору) площею 1,90 кв.м, яка згідно технічного паспорту входить в загальну площу квартири [ADDRESS] , займають та використовують власники квартири [ADDRESS] . Позивачем в листопаді 2021 року власникам квартири [ADDRESS] і Мефодія було направлено лист-вимогу про добровільне звільнення приміщення комори від особистих речей. Також власників квартири [ADDRESS] було повідомлено про намір власників квартири [ADDRESS] звернутися в суд у разі відмови звільнити приміщення належної їм кладовки ( комори). Зазначає, що на даний час відповідач займане приміщення кладовки (комори) не звільнив. З урахуванням вказаних обстави, просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування коморою, яка згідно технічного паспорту входить в загальну площу квартири [ADDRESS] в триденний строк після набрання рішенням законної сили, забезпечивши доступ до належного майна, шляхом відкриття дверей комори та звільнення її приміщення від особистих речей відповідача. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26.09.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої\~ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. \~Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору міни від 06.04.2017 року № 746, обмінявшись квартирами з [PERSON] та [PERSON] , які були попередніми власниками. Відповідно до вказаного договору загальна площа квартири становить 53,60 кв.м. (а.с. 6-8). Відповідно до технічного паспорту № 5989 від 25.09.2003 року квартира [ADDRESS] має загальну площу 53,60 кв.м і складається з: кімната 1- 25,50 кв.м; кімната 2 - 18,20 кв.м., кухня - 6,80 кв.м., ванна кімната 1,20 кв.м., кладовка (комора) - 1,90 кв.м. (а.с. 9-10). Також встановлено, що 01.09.2021 року комісією ТОВ «УК Навібуд» на обслуговуванні якого перебуває будинок номер [ADDRESS] , було проведено обстеження квартири [ADDRESS] та встановлено, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходяться на четвертому поверсі мають спільний коридор та туалет при обстеженні виявлено, що кладовку (комору) площею 1,90 кв.м., яка згідно технічного паспорту входить в загальну площу квартири [ADDRESS] , займають та використовують власники квартири [ADDRESS] (а.с. 12). Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Заперечуючи проти заявленого позову, відповідачем подано відзив з посиланням на відповідні докази, відповідно до яких судом встановлено наступне. Відповідно до типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 21.11.2000 року, наймадовець надає наймачу та членам його сім`ї [PERSON] у безстрокове користування квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,6 та складається з 3 кімнат житловою площею 60,6 кв.м. та комори площею 1,9+1,9 кв.м (а.с. 37). Звертаючись до суду з указаним позовом\~позивач указувала на те, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв її частину приміщення (комору) та на свій розсуд користується належною їй частиною спірного майна, чим порушує її права, позбавляє можливості на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 року), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в\~статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга\~статті 386 ЦК України). Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом\~п.33\~постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 07.02.2014\~№5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~захист прав\~власності та\~інших речових\~прав»,\~застосовуючи положення\~статті 391\~ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Позивачем, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надано будь-яких належних та допустимих доказів для підтвердження того, що спірне майно знаходиться у її приватній власності та що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні її майном. Такі докази позивачем до позовної заяви не додані, не здобуті вони й під час розгляду справи. Матеріалами справи лише встановлено, що між сторонами наявний спір з приводу порядку користування спірним майном (коморою). Крім того, матеріали справи не містять відомостей, які ж саме перешкоди чинить відповідач на момент звернення до суду або чинить на даний час. Тобто, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог та не надано доказів на обґрунтування позовних вимог, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності цивільного процесу, передбачених ст.12 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном слід відмовити. \~З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому згідно положень\~ст.141 ЦПК України\~не підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed