Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 395,00 грн. на календарний місяць, починаючи з моменту звернення до суду з цією заявою та до моменту закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення донькою 23 років. Позов обґрунтований тим, що від спільного подружнього життя сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишилась проживати разом з позивачкою й перебувала на повному її утриманні. Позивач стверджує, що є всі наявні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення коштів на утримання повнолітньої доньки, котра продовжує навчання. Позивач стверджує, що після досягнення дитиною повноліття, у відповідача суттєво покращився матеріальний стан, однак останній відмовляється надавати матеріальну допомогу добровільно для доньки, яка продовжує навчання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою сторонам надано строк на подання заяв по суті спору. Відповідач про відкриття провадження у справі повідомлявся за адресою відомою суду, однак тривалий час до суду не вертались рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою позивача про вручення копії ухвали про відкриття провадження та примірника позовної заяви. Лише на 02 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначаючи про те, що обставини, на які посилається позивач, не в повній мірі відповідають дійсним обставинам. Відповідач зазначив, що втратив роботу за станом здоров`я та проходив довготривале лікування, окрім цього у відповідача перебували на утриманні його батьки, які потребували лікування та обстеження, згодом у відповідача помер батько, а мати отримала компресійний перелом попереку, а тому відповідач має постійно за нею доглядати. Тому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, відповідач подав клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін, про що необхідно зазначити наступне. Відповідачем не доведена необхідність проведення судового засідання з повідомленням сторін. Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд приходить висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про розгляд вказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що сторони у справі перебували в зареєстровано шлюбі, який розірваний на підставі рішенням Деснянського районного суду м Києва від 13.06.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу в них народилася донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 17 жовтня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] . Станом на день звернення із указаною позовною заявою [PERSON] набула повноліття. Відповідно до довідки № 2639 від 16 вересня 2021 року [PERSON] є студентом денної форми навчання 2 курсу факультету управління персоналом, соціології та психології ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», час закінчення університету - 30 червня 2024 р. На підтвердження обставини того, що відповідач надає матеріальну допомогу донці, він долучає до матеріалів копії квитанцій про покупку певних товарів, однак із вказаних чеків неможливо встановити, чи вказані в них товари придбавались для потреб дитини. Матеріали справи не місять відомостей про дохід відповідача, так само як і відомостей, що останній не має доходу, та/або перебуває на обліку в центрах зайнятості. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Відповідно до частини першої статті 198 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у статті 183 цього Кодексу. Частиною першою та другою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до вимог частини першої статті 184 СК України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи те, що повнолітня донька відповідача продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, враховуюче те, що обов`язок з утримання дитини покладається на батьків спільно, натомість відповідач в добровільному порядку бере участь в утриманні доньки, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що частиною другою статті 199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи наведене, виходячи з обов`язку батьків утримувати дитину, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема, суд враховує, що відповідач особа працездатного віку, медичного висновку про патологічний стан здоров`я відповідача та/або про наявне захворювання (травму), яка б виключала його можливість працювати та отримувати дохід, матеріали справи не містять, а тому суд вважає необхідним позов задовольнити. Зі змісту ч. 1 ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Беручи до уваги вищевикладене, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 395,00 грн. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Відповідачем доказів у розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання доньки суду не надано. Посилання відповідача на обставину того, що останній потребує постійного лікування, в обґрунтування неможливості сплачувати аліменти на користь доньки судом не беруться, оскільки розрахунку сум, які відповідач витрачає на лікування, суду не надано. Поряд із цим, доказів, які б свідчили про матеріальне утримання відповідачем його матері, зокрема, в якому розмірі, та періодичність такої допомоги, так само суду не надано. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу донці, яка продовжує навчання, у спростування зазначеного позивачем суду не надано. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно штампом реєстрації позовної заяви в канцелярії суду позов поданий до суду 20 вересня 2021 року, відповідно аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки у зв`язку з навчанням з цієї дати. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у справі у розмірі 908 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved