Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 17034, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ") заборгованості за кредитним договором № 012-29530-280411 від 28 квітня 2011 року за період із 07 травня 2020 року по 31 березня 2021 року в розмірі 32404 грн. 66 коп. та плати за вчинення нотаріусом цього виконавчого напису в розмірі 50 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 17034, про стягнення з нього на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" заборгованості за кредитним договором № 012-29530-280411 від 28 квітня 2011 року за період із 07 травня 2020 року по 31 березня 2021 року в розмірі 32404 грн. 66 коп. та витрат за вчинення нотаріусом цього виконавчого напису в розмірі 50 грн. Вважає, що цей виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням законодавства, зокрема, зазначена у виконавчому написі нотаріуса сума заборгованості є необґрунтованою та безпідставною, її розмір ним не визнається та є спірним, нотаріус не перевірив безспірність суми заборгованості, оскільки заборгованості за вказаним кредитним договором № 012-29530-280411 від 28 квітня 2011 року він не має, жодної письмової вимоги (повідомлення) від кредитора він не отримував, тому був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність суми заборгованості та можливості оспорити пред`явлені до нього вимоги. Також зазначав, що вказаний вище виконавчий напис ґрунтується на кредитному договорі № 012-29530-280411 від 28 квітня 2011 року, укладеному між ним і Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - ПАТ Дельта Банк"), даний кредитний договір нотаріально не завірений, що суперечить Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, яким передбачено, що стягнення заборгованості у безспірному порядку здійснюються лише за нотаріально посвідченими кредитними договорами. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Васильєв П.С. подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов підтримує, просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ "ФК "ЄАПБ" Яременко Т.А. у судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позов, у якому, посилаючись на те, що для вчинення оскаржуваного позивачем виконавчого напису нотаріусу було надано перелік документів відповідно до вимог законодавства, тому зазначена в цьому виконавчому написі нотаріуса сума заборгованості вважається безспірною, строк позовної давності для вчинення цього виконавчого напису кредиторам не пропущений, оскільки право вимоги виникло 07 травня 2020 року, а виконавчий напис нотаріусом вчинений 05 квітня 2021 року, тобто в межах трьох років, що відповідає законодавству. Також зазначала, що заявлені позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн. є безпідставними та необґрунтованими. Просила суд у задоволенні позову та стягненні судових витрат відмовити, розглянути дану справу за відсутності сторони відповідача. Третя особа у справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснення на позовну заяву він не подавав та витребувані судом документи не надав. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 17034, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" суми заборгованості за кредитним договором № 012-29530-280411, укладеним 28 квітня 2011 року між [PERSON] і ПАТ Дельта Банк". Із змісту цього виконавчого напису вбачається, що приватним нотаріусом пропонується стягнути із [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ", якому ПАТ "Дельта Банк" на підставі договору № 2240/К про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року відступило право вимоги за кредитним договором № 012-29530-280411, укладеним 28 квітня 2011 року між [PERSON] і ПАТ Дельта Банк", у загальному розмірі 32404 грн. 66 коп. та плату за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 50 грн. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса від 05 квітня 2021 року за № 17034 є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог законодавства. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України та Законом України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року № 3425-XII, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172). За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За змістом п. 19 ч. 1 ст. 34 цього ж Закону виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. У ч. 1 ст. 87 Закону України "Про нотаріат", п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із ч. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат", п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку № 296/5. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову за № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Зазначеною постановою до вказаного Переліку внесені зміни, після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами", Перелік доповнено новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин , згідно із яким для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Внесеними до Переліку змінами нотаріусам надано право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених у простій формі, тобто які не були посвідченні нотаріально. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у вказаній справі № 826/20084/14 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року та вона набрала законної сили. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 постанови № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оспорюваний позивачем [PERSON] виконавчий напис, приватним нотаріусом Остапенком Є.М. вчинений 05 квітня 2021 року, тобто тоді коли вже діяла редакція Переліку № 1172, яка передбачала вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі лише оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до підпункту 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 у справі № 137/1666/16-ц роз`яснив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчого напису нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач ТОВ "ФК "ЄАПБ", заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] , своїм правом на спростування цих заявлених вимог не скористалося, доказів на спростування доводів позовних вимог, зокрема, копії документів, на підставі, яких вчинений виконавчий напис, у тому числі, нотаріально посвідчений кредитний договір № 012-29530-280411, укладений 28 квітня 2011 року між [PERSON] і ПАТ Дельта Банк", що став підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису, та розрахунок суми заборгованості [PERSON] не подав, що позбавляє суд можливості встановити відповідність поданих нотаріусу Остапенку Є.М. документів для вчинення виконавчого напису, відповідність заборгованості тій, що зазначена у виконавчому написі, та перевірити дотримання строку для її стягнення, враховуючи, що позивач [PERSON] категорично заперечує розмір заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача [PERSON] за кредитним договором № 012-29530-280411, який укладений 28 квітня 2011 року між [PERSON] і ПАТ Дельта Банк", суду не надано, не подано і доказів надсилання позивачу [PERSON] досудових вимог про виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, що позбавило його процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що зазначена у виконавчому написі нотаріуса сума заборгованості позивача [PERSON] перед відповідачем ТОВ "ФК "ЄАПБ", є безспірною. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вчинений 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. виконавчий напис за реєстровим № 17034 про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 012-29530-280411 від 28 квітня 2011 року за період із 07 травня 2020 року по 31 березня 2021 року в загальному розмірі 32404 грн. 66 коп. та плати за вчинення нотаріусом цього виконавчого напису в розмірі 50 грн. не відповідає вимогам закону, тому цей виконавчий напис нотаріуса суд визнає таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем [PERSON] суд дійшов наступних висновків. За змістом ч. ч 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. За правилами п. 1 ч. 2, ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У ч. 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених судових витрат позивач [PERSON] подав до суду договір про надання юридичних послуг адвоката, укладений 30 вересня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Васильєвим П.С., за умовами якого сторони погодили, що оплата послуг адвоката здійснюється згідно із додатковою угодою сторін, додаткову угоду до договору від 30 вересня 2021 року, у якій сторони погодили, що ціна складання заяви про забезпечення позову у цій справі становить 1500 грн., позовної заяви у даній справі становить 2500 грн., акт приймання-передачі юридичних послуг від 22 жовтня 2021 року, квитанції про перерахунок [PERSON] на рахунок адвоката Васильєва П.С. грошових коштів у сумі 1000 грн. та 470 грн., меморіальний ордер з призначенням платежу за послуги адвоката в розмірі 1599 грн. 99 коп. та меморіальний ордер з призначенням платежу судовий збір за подання позову про скасування виконавчого напису № 17034 від 05 квітня 2021 року в розмірі 939 грн. 99 коп. Із матеріалів справи та зазначених документів вбачається, що адвокатом Василєвим П.С. здійснено складання позовної заяви, вартість якої становить 2500 грн., доказів того, що адвокатом Васильєвим П.С. здійснювалося складання заяви про забезпечення позову у даній справі, вартість якої зазначена в додатковій угоді до договору про надання юридичних послуг адвоката та акті приймання-передачі юридичних послуг, матеріали справи не містять та позивачем цих доказів суду не надано, тому суд вважає, що з відповідача ТОВ "ФК "ЄАПБ" на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню лише витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, споживачі звільняються. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнений, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача ТОВ "ФК "ЄАПБ" на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved