Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стромат «Спецбетон» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за поставлений товар у розмірі 50 575,21 грн., нараховані на заборгованість 3% річних у розмірі 469,73 грн., інфляційні витрати в розмірі 1 365,53 грн., пеню в розмірі 2 807,27 грн., а також судові витрати. Позов обгрунтований неналежним виконанням умов Договору №ПБ/2021/06/003 поставки товару від 02.05.2021р. з оплати поставленого товару (товарний бетон, будівельні розчини та залізобетонні вироби). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.06.2022р. відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Стромат «Спецбетон», постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 02.05.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стромат «Спецбетон», як постачальником, та [PERSON] , як покупцем, був укладений Договір поставки №ПБ/2021/06/003, за умовами якого постачальник зобов`язується за заявками покупця передавати у встановлений строк (строки) товарний бетон, будівельні розчини у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати товар і сплатити за нього грошову суму на умовах, викладених у цьому Договорі. У відповідності до п. 1.4. Договору поставки підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є здійснення покупцем оплати товару (повністю або частково), на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури та/або прийняття покупцем товару за видатковими накладними/товарно-транспортними накладними, які після їх підписання сторонами мають юридичну силу Специфікації в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України. Відповідно до п. 3.1. Договору поставки поставка товару здійснюється партіями, за узгодженими сторонами заявками покупця. Згідно з пунктами 5.1. та 5.2. Договору поставки ціна товару, що постачається за цим Договору, та послуг з доставки товару є договірною, формується постачальником на підставі звичайних цін на товар і вказується в рахунках-фактурах, виставлених постачальником відповідно до заявки покупця. Підтвердженням факту узгодження ціни товару є підписання сторонами Специфікації або здійснення покупцем оплати вартості товару та послуг з доставки (повністю або частково), на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, або прийняття покупцем товару за видатковою накладною, яка після підписання сторонами має юридичну силу Специфікації. Пунктами 5.4. та 5.5. Договору поставки сторони узгодили, що покупець попередньо оплачує фактично заявлений до поставки товар не пізніше 2-х банківських днів до дати поставки. Відстрочення платежу можливе лише за умови узгодження сторонами іншого терміну оплати. У разі поставки товару без здійснення покупцем попередньої оплати, оплата поставленого товару здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару. У відповідності до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товару і сплатити за нього певну грошову суму. За ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. На виконання умов Договору поставки позивачем було передано відповідачу згідно видаткової накладної №12/14033 від 06.10.2021р. товар на загальну суму разом з товарно-транспортними витратами 58 835,46 грн. Відповідач отримав товар на вказану суму, про що свідчить підпис про отримання. Цього факту відповідачем не спростовано належними засобами доказування. Отже, згідно п. 5.5. Договору поставки відповідач мав оплатити товар у строк до 20.10.2021р. включно. Матеріали справи свідчать, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо оплати товару, у строк, встановлений Договором поставки, повну вартість товару не оплатив, чим порушив умов Договору поставки. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем за Договором поставки. Отже, виходячи з наведеного вище, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума боргу за поставлений товар у розмірі 50 575,21 грн. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то позивач просить стягнути з нього 3% річних у розмірі 469,73 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1 365,53 грн. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань. У відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що встановлено вище. Відповідач не довів зворотнього належними засобами доказування. Зволікання відповідача з виконанням грошового зобов`язання призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів та інших втрат, а, отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18.07.2018р. у справі №361/7939/15-ц. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). За таких обставин, вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення суми пені в розмірі 2 807,27 грн. слід зазначити наступне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, у відповідності до підпункту 6.3.2. п. 6.3. Договору поставки за порушення строків оплати за отриманий товар, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від ціни несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення. Згідно розрахунку позивача сума пені складає 2 807,27 грн. Контррозрахунку суми пені відповідачем до матеріалів справи не надано. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: approved