Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить поділити між нею та [PERSON] майно, придбане у шлюбі, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, розташовані [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на 2/3 частки вказаного житлового будинку та земельної ділянки. В позовній заяві позивачем в обґрунтування заявлених вимог вказано, що вона та відповідач перебували у шлюбі із 22.02.2008. У шлюбі у сторін по справі народилось шестеро дітей [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2016 року народження, [PERSON] , 2019 року народження. На утримання дітей з відповідача стягнуто кошти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 93030,76 грн. Також під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем у 2011 році побудовано будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який рахується лише [PERSON] . Оскільки будинок побудовано у шлюбі, він вважється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому, посилаючись ст. 368 ч.3, ч. 2 ст. 372 ЦК Уркаїни, ст.60,61, ч. 1 ст. 69 СК України просить поділити спільне майно. Одночасно, з врахуванням того, що на утриманні перебуває шестеро дітей, одна з яких дитина з інвалідністю, наявністю заборгованості у значному розмірі, просить відступити від принципу рівності часток та задоволити позов. 29.09.2022 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову: було виключено із позовних вимог визнання за відповідачем [PERSON] права власності на 1/3 частки садибного будинку та земельної ділянки. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на доводи, зазначені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Про час та місце судового розгляду був повідомлений згідно вимог закону. З огляду на викладене, суд розглянув справу за відсутності відповідача та на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з урахуванням пояснення представника позивача, суд дійшов до наступного. Правовідносини між сторонами виникли з приводу нерухомого майна, придбаного під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу. Вказані правовідносини регулюються нормами СК та ЦК України. Шлюб між сторонами, зареєстрований 22 лютого 2008 року було розірвано рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 року. Рішення набрало законної сили. Таким чином, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2008 року по 08 червня 2022 року. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого щодо об`єкту нерухомого майна станом на 30.07.2021, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці кадастровий номер; 5625082600:01:004:0009 зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] , який є відповідачем (а.с. 6,7-11). Згідно із копією виписки із погосподарської книги № 14 за 2021-2025 роки, особовий рахунок № [NUMBER] будинок [ADDRESS] рахується за відповідачем; рік побудови 2011 (а.с. 5). Витягом з копії державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно підтверджується, що земельна ділянка по [ADDRESS] кадарстовий номер 5625082600:01:004:0009 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) площею 0,13 га належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 12-14) Із дослідженої судом копії довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості житлового будинку по [ADDRESS] зазначено рік введення в експлуатацію - 2011, оціночну вартість об`єкта оцінки - 426810,07 грн. (а.с. 15-16). За цією ж адресою зареєстровані та проживають сторони та їх черверо дітей, що підтверджено копіями довідок, виданих Березівською сільською радою Сарненського району Рівненської області за №8372 від 05.10.2021. Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Так, представник позивача стверджував, що будівництво спірного житлового будинку здійснювалося під час шлюбу. Вказане житло будувалось за спільні кошти і сторони почали проживати у цьому будинку, де разом з дітьми мешкають і на даний час. Вказані доводи зі сторони позивача не були спростовані відповідачем, який на виконання вимог ст.81 ЦПК України не надав жодного належного, допустимого та достатнього доказу його особистої участі в будівництві вказаного будинковолодіння. Наведене свідчить про те, що будинок [ADDRESS] дійсно було набуто сторонами по справі під час перебування у шлюбі, через що це майно відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Також, під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, за яких спірне майно належало б одному із подружжя, відповідно до ст.57 СК України. Частиною1 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми відповідають наступним нормам чинного цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у Сімейному кодексі України. Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, при чому частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Із змісту ст. 377 ЦК України, ст.120 ЗК України, чинного на момент виникнення спору вбачається, що право на земельну ділянку переходить при виникненні права власності на будівлю і споруду. Отже, вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Сторона позивача у позові та представник у судовому засіданні просили відступити від принципу рівності часток - з урахуванням наявності у сторін по справі шестеро неповнолітніх дітей. Суд, з врахуванням положень ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). В обгрунтування своєї сторони позивача представник зазначала про наявність заборгованості із виплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у значному розмірі. На доведення вказаних обставин до позову долучено копії свідоцтв про народження дітей, розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, судового наказу (а.с. 22-32). Верховний суд у постанові від 07 вересня 2020 року по справі № 522/4240/15-ц вказав, що статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності. По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Наявна в матеріалах справи довідка про склад сім`ї (а.с. 21) спростовує, що діти проживають лише з позивачем, а також відсутні докази, які давали б суду підстави встановити наявність таких істотних підстав. Таким чином, з огляду на практику Верховного суду, для відступу від засади рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя, необхідно надати суду вагомі докази, щоб підтвердити умови, передбачені статтею 70 СК України. В даному випадку стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для відступу від засади рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя, оскільки відсутні умови, передбачені статтею 70 СК України. З огляду на наведене, розмір часток сторін по справі у нерухомому майні має бути рівним та становити 1/2 частину кожному із подружжя. На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.15, 16, 355, 368 ЦК України,

Outcome: partial