Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з означеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 21 серпня 2021 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року шлюб між ними було розірвано. Сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] проживає разом з позивачем за місцем її реєстрації. Зараз позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, утримання дитини потребує значних витрат, але відповідач відмовляється надавати матеріальну підтримку. Хоча відповідач має значний дохід. Позивач повною мірою виконує свої обов`язки по вихованню, догляду та нормальному розвитку дитини, а саме піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, і тому не має можливості для самореалізації у будь-якій іншій сфері життя працевлаштуватися будь-куди та має гостру потребу в матеріальній допомозі з боку відповідача. Ухвалою судді від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі. Від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, при цьому в позовній заяві просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повного обсязі. 03 листопада 2022 року через канцелярію Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що позовні вимоги позивача не визнає у повному обсязі, з огляду на наступне. З моменту вагітності позивача та по теперішній час він постійно допомагає позивачу та своєму сину, надає матеріальну допомогу та купує необхідні речі для позивача та свого сина. Відповідачу також не відомо де і саме з ким проживає його син, оскільки позивач тривалий час відмовляється спілкуватися з ним та надавати йому дитину. Лише періодично пише йому, що купити і куди привезти. Жодного доказу про те, що позивач не працює, відповідачу не надано, що також викликає сумнів у нього. Щодо виконання обов`язків з боку позивача по вихованню дитини також на думку відповідача не відповідає дійсності, оскільки позивач категорично відмовляється давати йому дитину навіть для побачення, відмовляється надавати їхню спільну дитину його батькам, тобто поведінка позивача є протиправною і незаконною та негативно впливає на розвиток дитини. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач надав суду свої пояснення та просив в повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог. Суд, вислухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Дитина, яка не досягла трьох років проживає разом з матір`ю. Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1,2, 4 ст.84 СК України). Приписами ч. 6 ст.84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Суд враховує, що звертаючись з позовом про стягнення на своє утримання аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, [PERSON] , не обґрунтувала заявлений розмір аліментів, їх достатність та співрозмірність з огляду на життєві потреби. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що малолітній [PERSON] проживає з матір`ю (позивачем), а також враховуючи, що позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини частково та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Судовий збір в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Outcome: partial