Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого посилається на те, що з вересня 2013 року проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання з яким мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . В червні 2019 року в черговий раз припинили спільне проживання з [PERSON] , після чого останній без згоди забрав сина [PERSON] , з яким на даний час проживає у своїх батьків в [ADDRESS] , в зв`язку з чим остаточно втратила можливість бачити та спілкуватись з сином. Водночас вказує, що прив`язана до дитини, любить сина, має змогу забезпечити його всім необхідним, працює, має нормований робочий день, своєчасно отримує заробітну плату, в той час як батько не має постійної роботи та заробітку, власного житла, його поведінка до членів сім`ї не врівноважена, характеризується грубістю, оскільки схильний до фізичних образ, а тому позивачка звертається до суду та просить визначити місцем проживання сина [PERSON] з нею. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області (далі - суд) від 28.09.2020 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.02.2022 прийнято до провадження зазначену справу в теперішньому складі суду, призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові, просила визначити місцем проживання сина [PERSON] разом з нею, вказавши, що проживає в квартирі, яка належить мамі, разом з дочкою і старшим сином, який в подальшому поїде на навчання. В квартирі створені усі умови для дітей, в тому числі для навчання, старший син, коли приїжджає, проживає в іншій кімнаті. На запитання суду повідомила, що минулого року з сином бачилась часто, зараз лише коли зателефонує відповідач, у школі сина не провідувала, оскільки вчитель попередила, що викликатиме поліцію, кошти на розвиток сина не сплачує, про захоплення сина на даний час не знає, оскільки батько забороняє спілкуватись, однак у березні 2022 року син казав, що хоче проживати з нею та сестричкою. Представник позивачки адвокат Дацьков В.В. також підтримав позов та пояснив, що батьки однаково люблять сина, однак батько викрав дитину та налаштував її проти матері, в зв`язку з чим [PERSON] не знає материнської любові та не має змоги спілкуватись з сестрою, оскільки відповідач скриває місце перебування сина та відповідно умови його проживання. Зазначив, що у відповідача відсутній постійний дохід, лише отримує виплати за догляд особи з інвалідністю, в той час як позивачка має постійний заробіток. Крім того, просив вважати неналежними доказами пояснення психолога Андрейчак А.Ф. , надані у судовому засіданні, та висновок служби у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що після їх з позивачкою розлучення син не захотів залишитись з мамою, а остання в свою чергу не хотіла сина, вказуючи забрати його, при чому неодноразово казала, що син від іншого чоловіка. Пояснив, що [PERSON] протягом п`яти років, як син живе з ним, ніколи не телефонувала першою, щоб зустрітись з дитиною, хоча він в жодному випадку не забороняв йому спілкуватись з мамою, неодноразово возив дитину, щоб зустрітись з нею та сетричкою, однак при зустрічах позивачка не контактувала з дітьми. Будь-яке примирення виявилось не можливим, син не казав, що хоче проживати з мамою, оскільки при зустрічах у дитини з нею виникають конфлікти. У зустрічах дитини з психологом участь брати відмовилась. Позивачка неодноразово казала, що буде звертатись до суду, щоб помститись. Представник відповідача адвокат Наталюк Н.М. у судовому засіданні вказав, що син [PERSON] має бажання проживати з батьком, який займається з ним, з поведінки дитини видно, що хлопчик добре розвинутий, має емоційний зв`язок саме з батьком, а не з мамою, яка з червня 2020 року, тобто з того часу як триває конфлікт між сторонами, не змогла налагодити відносини з сином. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про прихильність матері до сина, зі слів позивачки не прозвучало як вона любить сина та хоче його повернути, а з висновку психолога вбачається, що дитину категорично не можна залишати насильно з матір`ю. Також в матеріалах справи наявний відзив на позов, поданий представником відповідача адвокатом Наталюком Н.М. та прийнятий ухвалою суду від 08.04.2022, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, в обґрунтування чого зазначив, що з 2017 року син позивачки і відповідача [PERSON] проживає разом з батьком, що підтверджується рядом доказів, які в свою чергу також спростовують твердження [PERSON] про прив`язаність до сина та їх психологічний контакт. За час проживання дитини з відповідачем мати матеріальної допомоги на його утримання не надає. Покази позивачки про неврівноваженість відповідача, схильність до насильства та зловживання наркотичними речовинами та спиртним спростовуються висновками та відповідями на адвокатські запити, у яких [PERSON] характеризується зовсім іншою людиною. Зі своєї сторони відповідач не чинить позивачці будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченнях з сином та його вихованні. Вказав, що інтересам дитини відповідатиме саме постійне проживання разом з батьком, за місцем проживання кого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини, в той час як примусове передання дитини матері, з якою у дитини на даний час відсутній постійний емоційний і сімейний зв`язок, та до якої дитина не відчуває такої сильної прихильності, як до батька, не відповідатиме інтересам дитини. Крім того, примусове передання сина на постійне проживання з позивачкою призведе до зміни соціального оточення дитини. Позивачкою [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідач у відзиві спотворює фактичні обставини справи, викладені у позові, надані ним документи не свідчать про забезпечення останнім інтересів дитини і створення їй належних умов життя. Вказує, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 та постановою Хмельницького апеляційного суду від 31.05.2018 відповідач хоч і був визнаний батьком сина [PERSON] та дочки [PERSON] , однак цими ж рішеннями син був відібраний у [PERSON] та переданий їй, однак останній ігнорував судові рішення та лише після ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 18.09.2018 про оголошення розшуку дитини повернув сина. В подальшому примирились з відповідачем, почали проживати разом, однак через деякий час знову розійшлись і [PERSON] насильно та без згоди забрав [PERSON] , з яким позивачка та дочка [PERSON] продовжували іноді спілкуватись у присутності відповідача, проте силоміць забрати дитину вона не могла, в зв`язку з чим звернулась до суду. Представником відповідача адвокатом Наталюком Н.М. подано заперечення, у яких наполягав на відмові у позові. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Хмельницької міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява начальника служби Дикої С.М. про проведення засідання без участі представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради у судове засідання не з`явився, начальник служби Антонюк Н.С. надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення учасників провадження та свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з вересня 2013 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 та постановою Хмельницького апеляційного суду від 31.05.2018 у справі №674/1635/17, а також копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 20.09.2019 та серії [NUMBER] від 20.09.2019. Вказаним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 у справі №674/1635/17, яке постановою Хмельницького апеляційного суду від 31.05.2018 в цій частині залишено без змін, [PERSON] (в подальшому після внесення змін до актового запису [PERSON] ), [INFO] , відібрано у [PERSON] та передано його [PERSON] . З наданої позивачкою відповіді на відзив вбачається, що через деякий час після вищезгаданих подій сторони примирились, почали проживати разом. В червні 2019 року сторони повторно припинили спільне проживання, після чого [PERSON] забрав сина [PERSON] , з яким проживав в орендованій квартирі в [ADDRESS] . В подальшому переїхали за місцем проживання відповідача в [ADDRESS] . У позовній заяві [PERSON] наголошує, що на даний час остаточно втратила можливість спілкуватись з дитиною, хоча прив`язана до нього, любить сина, має змогу забезпечити його всім необхідним, працює, має нормований робочий день, своєчасно отримує заробітну плату, на підтвердження чого надала довідку про доходи №199 від 17.06.2020, видану Департаментом освіти та науки Хмельницької міської ради, згідно якої позивачка займає посаду асистента вихователя, за що отримує заробітну плату, та довідку №ІІІ-03-23197 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у якій вказано, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 6 осіб, серед яких [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В подальшому до відповіді на відзив [PERSON] долучила в якості доказів на підтвердження вищевказаного: довідку про доходи №33 від 14.04.2022, видану Хмельницьким закладом дошкільної освіти «Горобинка» Хмельницької міської ради, відповідно до якої працює асистентом вихователя та отримує заробітну плату, а також довідку №ІІІ-03-11823 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у якій вказано, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб, серед яких [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, на підтвердження факту спілкування з сином [PERSON] протягом 2018-2019 років позивачка надала суду фототаблиці, датовані цим періодом, на яких зображені її діти: син [PERSON] та дочка [PERSON] . В свою чергу, представник відповідача адвокат Наталюк Н.М. разом із запереченнями надав суду висновки психолога Хмельницького обласного центру соціально-психологічної допомоги. Згідно висновку психолога №106/01-06 від 22.12.2021 проживання [PERSON] з [PERSON] позитивно впливає на його становлення та розвиток, в зв`язку з чим, враховуючи фактичне проживання дитини з батьком та перебування на його утриманні протягом чотирьох років, вважають за необхідне визначити місце проживання хлопчика з батьком, оскільки це також є бажанням дитини. Визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю може призвести до протестних реакцій з боку дитини, наслідки яких складно передбачити. Також рекомендовано визначити чіткий порядок зустрічей та участі у вихованні як з боку [PERSON] стосовно [PERSON] , так і з сторони [PERSON] стосовно [PERSON] , а також обом батькам знайти порозуміння один з одним. Згідно листа Хмельницького дошкільного навчального закладу №28 «Пролісок» від 27.04.2021 №01-31/57, наданого на адвокатський запит представника відповідача адвоката Наталюка Н.М., [PERSON] відвідував вказаний дошкільний навчальний заклад з 18.10.2019 по 31.05.2020; приводив та забирав малолітнього [PERSON] тато [PERSON] ; участь у вихованні дитини у період навчання [PERSON] не приймала; сплату батьківських розрахунків здійснював тато. Із додатку до листа Хмельницької загальноосвітньої школи І ст. №4 від 29.04.2021 №01-44/4, наданого також на адвокатський запит Наталюка Н.М. , вбачається, що [PERSON] навчається в 1-В класі з 01.09.2020, за період навчання на уроки приводив лише батько, при цьому цікавився успіхами сина, його шкільним життям, є активним учасником в житті [PERSON] . З групи подовженого дня також забирає тільки тато, який також здійснював оплату за додаткові освітні послуги та харчування сина. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно положень ч.1 ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У відповідності до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частина 1 ст.161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків (постанова Верховного Суду від 25.03.2019 у справі №165/2240/16-ц). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №377/128/18 зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.05.2020 у справі №587/2234/17. З матеріалів справи вбачається, що між батьками існує стійкий конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації - щодо визначення місця проживання дитини. Між батьками на даний час існують неприязні стосунки (що неодноразово спостерігалось в судових засіданнях). Положеннями ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до наданого Службою у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради на виконання ухвали Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 27.09.2022 висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання останнього разом із батьком [PERSON] . Згідно позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 21.07.2021 у справі №404/3499/17 та від 23.05.2018 у справі №682/966/17, дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права наголошує, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. На виконання вимог ст.171 СК України, враховуючи вік дитини, в присутності психолога Андрейчак А.Ф. , у судовому засіданні для з`ясування бажання проживати з одним із батьків вислухано малолітнього [PERSON] , який розповів, що йому 8 років, ходить в школу, на даний час проживає в с.Міцівці разом з бабусею, дідусем, татом та дядьком, раніше жив у м.Хмельницький, однак в селі подобається більше, має там друзів, окрему кімнату у будинку, багато іграшок, адже батько купує, все що просить. Як розпочнеться навчання поїде в м.Хмельницький, адже хоче в школу, подобається навчатись, ходив на карате та малювання. Має молодшу сестру [PERSON] , яка проживає з мамою, інколи з нею зустрічається, дружить, любить її, телефонує до неї на мамин телефон. Декілька разів тато возив до сестри, ходили усі разом в парк, однак мама сиділа збоку, все купував тато. Сама мама до нього не приходить, коли приїжджає до неї, то вона виходить у іншу кімнату з телефоном, з ним не грається. Хоче проживати з батьком, любить його, а маму не любить, бо вона била його та тата, спілкуватись з нею не хоче. Допитана у судовому засіданні педагог [PERSON] вказала, що працює у Хмельницькій загальноосвітній школі І ступенів №4 і протягом трьох років є вчителькою [PERSON] . За час навчання дитини маму не бачила жодного разу, збори остання не відвідує, у батьківському чаті її немає, в той час як батько постійно приходить в школу, однозначно цікавиться дитиною, займається сином та забезпечує його всім необхідним, дитина охайна та відповідальна, постійно відвідує навчання, не хворіє, добре розвинута, має гарну пам`ять, активний, однак бійок не вчиняє. Про стосунки учня з мамою нічого невідомо, оскільки школа не втручається в сімейні справи, будь-які конфлікти та ненормальні ситуації помічені не були, вчитель не зобов`язаний перевіряти умови проживання дитини. Допитана Андрейчак А.Ф. суду вказала, що працює психологом, здійснює консультативну діяльність. Кілька років тому до неї звернувся [PERSON] , пізніше приводив сина, який під час спілкування розповідав про сім`ю, сестру, маму, що інколи зустрічається з ними, однак коли приходить, мама йде в іншу кімнату, він ображений на неї. Вважає, що дитині не потрібна допомога психолога, будь-які розлади та відхилення відсутні, адже проблема в мамі, а не в ній. Маму на зустрічі також запрошувала, проте та відмовилася. Хлопчик справді більше прив`язаний до батька, має з ним тісніший емоційний зв`язок, хоче жити з ним, але маму з кола спілкування не виключає, проте не може визначити її роль, не розуміє її відношення до себе, про те, що батько забороняє бачитись з мамою жодного разу не вказував. Зазначила, що не розуміє чому дитина налаштована проти мами та на даний час не уявляє, як помістити хлопчика до неї, спочатку потрібно налагодити стосунки та контакт, адже дитина буде проявляти протестні реакції. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на вчинення [PERSON] перешкод у спілкуванні з сином, оскільки такі обставини не доведені жодним доказами, також визначення місця проживання дитини не позбавляє позивачку права на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі матері у її вихованні. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №756/12322/16-ц. Враховуючи викладене та те, що [PERSON] не надала доказів, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з нею (в даному випадку - зміна місця проживання) не буде суперечити інтересам дитини, а також не вказала обставини, які б давали підстави вважати, що визначення місця проживання дитини буде мати більш позитивний вплив на сина, суд вважає за доцільне врахувати найкращі інтереси самої дитини, яка в даному випадку не бажає в більшій мірі спілкуватись та жити з матір`ю, та приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. При цьому враховуються й правові позиції Верховного Суду, викладені, зокрема у постановах: від 22.12.2021 у справі № 204/8432/19 стосовно того, що якщо мати не надала суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із батьком у звичному для неї середовищі, то це є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком; від 23.12.2019 у справі № 552/4608/18 - зміна місця проживання дитини, яка спричинить порушення стійких, усталених зв`язків дитини з оточенням і звичним середовищем, не відповідає найкращим інтересам дитини. від 17.04.2019 у справі № 608/190/18 - сам по собі малолітній вік дитини не свідчить про наявність підстав для визначення місця проживання останньої саме з матір`ю, якщо дитина уже тривалий час проживає з батьком, який сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір позивачці не відшкодовується.

Outcome: dismissed