Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що позивач є співвласником спірної квартири. В приватизованій спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (відповідач), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач більше десяти років не проживає в спірній квартирі по даний час. Відповідач не проживає більше одного року в спірній квартирі, а тому він фактично втратив право на користування спірною квартирою. Місце проживання відповідача позивачу не відомо. Позивач самостійно несе всі витрати, пов`язані з утриманням квартири. Добровільно знятись з реєстрації та зареєструватись за теперішнім місцем проживання відповідач не хоче, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21.03.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день , час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутності сторін, за наявних у матеріалах справи доказів, та у відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. На підставі ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № 209805 , яке видано Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів від 08.10.1996 року. (а.с. 5) Згідно довідки №246 від 17.02.2022 р. у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] (власник), [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.6) Комісія в складі майстрів дільниці ЛКП «Магістральне» Хома М.П., [PERSON] , з виходом на адресу на [ADDRESS] зі слів сусідів, склали акт №111 від 17.02.2022 про те, що по даній адресі зареєстрований, але фактично не проживає - [PERSON] , [INFO] (а.с.7) Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили. Оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі тривалий час, не користується нею, у квартирі відсутні будь-які його речі, комунальних послуг не оплачує, то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який сплачений останньою у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved