Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Яковенко Є.М. звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 2003 року займалася підприємницькою діяльністю разом із своїм батьком- [PERSON] на території Російської Федерації. Після переїзду до м.Суми у 2010 році вона зареєструвалась як ФОП на території України, де вони з батьком продовжили займатися підприємництвом. У 2009 році [PERSON] вдруге одружився на [PERSON] . У 2012 році [PERSON] звернулась до батька із проханням допомогти вигідно інвестувати власні заощадження. Батько порекомендував зайнятися будівництвом котеджів. Після того як [PERSON] знайшла придатні земельні ділянки для будівництва, мала намір придбати землю, але нотаріус повідомила, що оскільки [PERSON] є громадянином іншої держави вона не має права оформлювати на себе зазначені земельні ділянки. [PERSON] прийняла рішення придбати земельні ділянки на її (на той час) чоловіка- [PERSON] 05.04.2013 були укладені договори купівлі-продажу восьми земельних ділянок, розташованих на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району. Після придбання зазначених ділянок [PERSON] почала будівництво житлових будинків, а саме на весні 2013 року. У зв`язку з тим, що у 2015 році між нею та її чоловіком [PERSON] почалися серйозні непорозуміння щодо сумісного життя та погляді на розвиток сім`ї, з метою недопущення розтрати належного їй майна, яке було оформлено на [PERSON] , [PERSON] вирішив убезпечити [PERSON] від можливих протиправних дій її чоловіка та з цією метою змусив [PERSON] написати боргову розписку від 17.04.2013 року. За даною розпискою [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 1\~000\~000 доларів США на будівництво восьми садових будинків на восьми земельних ділянках, розміщених на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району на строк до 31.12.2015 року, в якій зазначив про наслідки неповернення коштів, які передбачають перехід права власності на земельні ділянки до [PERSON] у разі неповернення коштів. При цьому грошові кошти [PERSON] не надавались. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, при цьому його дружина- [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за розпискою від 17.04.2013, а враховуючи, що 8 будинків, збудованих за кошти [PERSON] , розташованих на земельних ділянках, титульним володільцем яких є [PERSON] є фактично єдиним майном, на яке в подальшому можливе звернення стягнення в рахунок погашення неіснуючого боргу за розпискою, існує необхідність захисту власності позивачки, шляхом визнання недійсною зазначеної розписки. Враховуючи правову природу розписки, яка вчинена з метою переходу права власності на земельні ділянки до [PERSON] та недодержання сторонами вимоги закону про письмову форму та нотаріальне посвідчення договору, договір про переоформлення прав власності на 8 земельних ділянок є нікчемним правочином. Дана розписка була написана під тиском. А тому просить суд визнати недійсним договір позики укладений у формі розписки. Представник позивачки\~ в\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~був повідомлений\~належним чином,\~шляхом погодження\~дати розгляду\~в попередньому\~засіданні. Враховуючи, що судом розглянуті усі клопотання подані сторонами по справі для доведення заявлених вимог і заперечень щодо позову, стадію підготовчого провадження по справі для збору судом доказів закрито, будь-які строки для подання інших доказів чи клопотань сплили, судом зібрані усі докази за клопотаннями сторін по справі, враховуючи, що провадження по справі триває майже два роки, з метою дотримання строків розгляду справи, забезпечення проведення судового засідання та не допущення порушенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що неявка представника позивача по справі не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за наслідком чого судом ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 23.11.2022 року за відсутності представника позивача. В попередньому судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримував в повному обсязі та на полягав на їх задоволенні. У відповіді на відзив додатково зазначав, що моментом визначення строку позовної давності, є те, що про порушення прав та законних інтересів [PERSON] стало відомо тільки після звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення заборгованості за розпискою та надходження від неї та [PERSON] до суду заяви про укладення мирової угоди, яка надійшла 06.07.2020. Саме з моменту звернення до суду стало відомо про особу, яка порушує права [PERSON] . Представник відповідачки [PERSON] -адвокат Потураєв С.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначав, що в позові необхідно відмовити так як висновок експерта підтверджує, що розписку писав саме [PERSON] , законом передбачене лише письмова форма договору позики, а тому показами свідків підтверджувати укладення чи не укладення не можна. Крім того, сам [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в нього були дружні відносини з [PERSON] , яким вони жили душа в душу, а тому ніякого тиску на нього не було. У своєму відзиві зазначав, що відсутні підстави для визнання розписки недійсною, позивач пропустив строк звернення до суду, не довів порушення своїх прав, як не сторони договору позики, в чому полягає його порушення, яким чином задоволення позову відновить її порушено право. У позові зазначено обставини щодо ведення позивачкою та її батьком бізнесу, господарських операцій, купівлі-продажу земельних ділянок та будівництво на них будинків без будь-яких належних доказів. Розписка як борговий документ, відповідає всім вимогам, які вимагають до такого роду документу, а напис позичальника про те, що в разі неповернення він просить когось вважать власником будинків та земельних ділянок, не створює для сторін зобов`язань майнового характеру. Просив стягнути з позивачки судові витрати на правничу допомогу у розмірі 14000 грн. Представник відповідача [PERSON] -адвокат Созонов В.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначав, що дана угода є удаваною, в судовому засіданні сам [PERSON] підтверджував, що гроші не отримував, дану розписку писав не в 2013 році, а в 2015 році, як би знав, що в нього будуть вимагати повернення коштів, то не написав би розписки. Висновок експерта не дав даних про дату написання розписки. Фактично правовідносини за даною розпискою не виникли, договір не відбувся, так як кошти не передавались. Відповідач [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка суду пояснив, що [PERSON] його колишня дружина, з якою вони перебували у шлюбі 15 років. З батьком дружини- [PERSON] в них були гарні відносини до самої його смерті. Лозовий був бізнесменом, а він допомагав йому, був завжди поряд з ним. В 2013 році на початку руку він придбав земельні ділянки, оскільки дружина та її батько були громадянами РФ, то ділянки були оформлені на нього. Все будівництво на цих земельних ділянках було фінансовано батьком колишньої дружини. На початку 2015 року в них були сварки в сім`ї з дружиною, які тривали на протязі півроку. Для того, щоб перестрахуватись, що він піде з сім`ї, [PERSON] сказав, щоб він написав розписку, що отримав 1 млн доларів США, дату написав заднім числом. Розписка була написана у вересні-жовтні 2015 року. До цього [PERSON] давав йому генеральну довіреність на повне розпорядження майном, так як в нього була нерухомість в РФ. При написанні розписки були також присутні [PERSON] , [PERSON] . Дія розписки повинна була закінчитись в кінці 2015 року. [PERSON] помер [INFO] . Ніхто на той час не заявляв йому вимоги на повернення коштів. Ця розписка написана хаотично, серія паспорта не співпадала з офіційними даними, нотаріально не завірена. Коли [PERSON] давав кошти в борг чужим людям, то він завжди оформляв нотаріально папери. Кошти по розписці він не отримував ні перед написанням, ні після. [PERSON] сказав, що майно повинно залишитись в родині. Якби він знав, що йому потрібно буде повертати кошти, то таку б розписку не писав. З [PERSON] у них були гарні відносини, навіть коли він посварився з його донькою, він довіряв йому, був для нього як батько. Де саме була написана розписка, він не пам`ятає. При написанні розписки з боку [PERSON] був психологічний тиск, які саме були б наслідки при відмові від написанні розписки він не може сказати, написав розписку щоб не втратити гарні відносини з [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] позивачка по справі є колишньою дружиною відповідача [PERSON] та донькою [PERSON] , що не оспорюється сторонами. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] ( а.с.59) Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Бирченка Ю.В. від 01.03.2019 вих № 28/01-16, спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON] , 1983 року народження, малолітня донька [PERSON] , 2016 року народження, малолітній син [PERSON] , 2013 року народження, малолітня донька [PERSON] , 2011 року народження, дочка [PERSON] , 1983 року народження.( а.с.78) [PERSON] - дружина померлого ( другий відповідач по даній справі) звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за розпискою від 17.04.2013 року в розмірі 900\~000 доларів США( а.с.22) Згідно з копією розписки датованої 17 квітня 2013 роки [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 1\~000 000( один мільйон) доларів США на будівництво восьми садових будинків на восьми земельних ділянках, які розміщені на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області. Розписка також містить вказівку на те, що [PERSON] зобов`язується повернуть [PERSON] вищезазначені 1 000\~000 доларів США в строки до 31 грудня 2015 року. Також у згаданій розписці обумовлено, що в разі якщо [PERSON] не поверне [PERSON] вищезазначені 1 000\~000 доларів США в строк до 31 грудня 2015 року, просить з 01 січня 2016 року рахувати [PERSON] єдиноособовим власником восьми побудованих ним садових будинків та восьми земельних ділянок на яких розміщенні ці садові будинки, так як ці земельні ділянки придбані ним за кошти позичені у [PERSON] , вісім садових будинків також побудовані за кошти позичені у [PERSON] . Розписка також містить дату- 17 квітня 2013 року та містить підписи [PERSON] , [PERSON] (а.с.60). Оригінал вказаної\~розписки\~було оглянуто\~в судовому\~засіданні,\~її копія\~наявна в\~матеріалах справи\~відповідає оригіналу\~та знаходиться у володінні відповідачки [PERSON] . За клопотанням\~ представника\~позивачки по\~справі \~була призначена\~комплексна \~судово -\~почеркознавча \~і технічна\~експертиза,\~проведення якої\~доручено спеціалістам\~ Сумського\~відділення Харківського\~науково-дослідного\~інституту судових\~експертиз ім.\~Бокаріуса і\~на вирішення\~якої \~було поставлені\~питання: чи виконано рукописний текст та підпис у розписці, написаній [PERSON] , датованій 17 квітня 2013 року під впливом збиваючих факторів; чи перебував [PERSON] під час написання досліджуваної розписки у незвичайному психофізичному (психічному) стані, що міг бути спричинений психічним тиском на [PERSON] , якщо так, в якому; чи виконано рукописний текст та підпис у розписці, написаній [PERSON] , датованій 17 квітня 2013 року у той час, яким датований цей документ; яка давність виконання рукописного тексту та підпису у розписці, написаній [PERSON] датованій 17 квітня 2013 року.( а.с.151) Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої і технічної експертизи № 592/111167/20 від 12.01.2022 рукописний текст та підпис від імені [PERSON] у розписці, датованій 17 квітня 2013 року виконано [PERSON] ; ознаки, які б свідчили про виконання рукописного тексту та підпису у розписці під впливом збиваючих факторів(природних, штучних), не відобразилися; вирішення питання чи перебував [PERSON] під час написання розписки у незвичайному психофізичному(психічном) стані( в т.ч. в якому), що міг бути спричинений психічним тиском не є предметом судової почеркознавчої та технічної експертизи; вирішити питання чи виконано рукописний текст та підпис у розписці у той час, яким датований цей документ, не видається за можливе; вирішити питання щодо давності виконання рукописного тексту та підпису у розписці не видається за можливе (а.с.164-183). Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Разом з тим, відповідно до\~ст. 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до вимог чинного законодавства зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, а й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (стаття 215 ЦК України). З огляду на зазначене та відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 231 ЦК України\~правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Позивачка мотивує свій позов тим, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця, сам правочин є удаваним, розписка була написана [PERSON] під тиском [PERSON] . Аналізуючи вказані доводи, суд приймає до уваги та застосовує правові висновки, викладені Верховним Судом у своїх постановах. Зокрема, у постанові від 12 січня 2022 року, ухваленій у цивільній справі №206/6401/18 (справа за позовом про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики) Верховний Суд зазначив, що під час розгляду вказаної категорії справ суди повинні враховувати наступні моменти: - письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Якщо текст розписки про отримання позики містить інформацію про те, що позичальник отримав від позикодавця грошові кошти на підставі договору позики в день складання цієї розписки, тобто саме в момент підписання договору позики, така розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання позичальником грошової суми та обов`язок її повернути; - відповідно достатті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача. Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно достатті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. В судовому засіданні стороною позивача не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, що свідчать про вади змісту розписки (невідповідність дати розписки даті її фактичного складання), а також безгрошовість договору позики від 17 квітня 2013 року, зокрема того, що [PERSON] не отримував від [PERSON] коштів на умовах позики або отримував їх у меншій кількості, ніж зазначено у розписці. Зокрема, на підтвердження своїх вимог сторона позивача послалась на показання відповідача [PERSON] , який був допитаний у якості свідка, пояснивши, що розписка складалася ним значно пізніше, ніж у ній зазначено. Крім того, він не отримував від [PERSON] жодних коштів. Проте суд критично ставиться до показань [PERSON] , який є зацікавленою у результатах розгляду справи особою. Крім цього, такі показання є недопустимим доказом у справі та не можуть бути прийняті до уваги. Зокрема, безгрошовість позики, за загальним правилом, не може бути підтверджена показаннями свідків, за винятком передбачених законом випадків. Однак позивачем в судовому засіданні не доведено існування одного з таких випадків, зокрема, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Посилання позивача на те, що розписка була написана [PERSON] під тиском її батька, а грошових коштів від нього [PERSON] не отримував, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Щодо напису позичальника про те, що у разі неповернення він просить рахувати [PERSON] одноособовим власником восьми побудованих садових будинків та восьми земельних ділянок, на яких розміщенні ці садові будинки, так як ці земельні ділянки придбані за кошти позичені у [PERSON] , то такий напис не створює для сторін зобов`язань майнового характеру та не може бути підставою для визнання недійсним договору позики укладеному у формі розписки. Інших доказів на підтвердження позовних вимог матеріали справи не містять. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК Україникожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, за допомогою належних та допустимих доказів, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відзиві на позовну заяву поданому 12.01.2021 представником відповідачки [PERSON] зазначено, що вона очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі до 14000 грн., крім того, просив стягнути з позивачки дані витрати на правову допомогу\~(а.с. 49-54). У межах строків, визначених ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідачки [PERSON] було надано: договір про надання правничої(правової) допомоги №1101 від 11.01.2021 року(а.с. 240), квитанцію №1 від 11.01.2021 відповідно до якої [PERSON] сплатила адвокату Потураєву С.В. 14000 грн за отримання правової допомоги ( а.с.241), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 242), в матеріалах справи також наявний ордер адвоката(а.с. 47). Вказаний розмір послуг адвокатів суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає складності справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатами на виконання цих робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт; значенням справи для позивачки та відповідача. За таких обставин, оскільки позов не підлягає задоволенню, понесені відповідачкою [PERSON] у цій справі витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на позивачку в сумі 14000 грн.

Outcome: approved