Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

01.11.2022 позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову покликаються на те, що їхні померлі родичі мали земельні ділянки, що належали їм на підставі відповідних державних актів на право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Меденицької селищної ради, а вони, відповідно, мають право на спадщину за законом. Вважають, що є власниками земельних ділянок в силу вимог закону. З метою оформлення спадкових прав вони звернулись до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу, однак їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно, а наявні лише їх копії. З огляду на вказане, змушені звернутись до суду з даним позовом, оскільки вважають, що їхні речові права на землю порушені, що є підставою для їх захисту в порядку ст. 392 ЦК України, якою визначається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В судове засідання позивачі не з`явилися, однак від них поступили заяви, в яких вони просять слухати справу у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивачів на підставі наявних доказів по справі. Представник Меденицької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак від селищного голови М.Живчин надійшла заява про слухання справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця та у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В пункті 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Районні державні адміністрації можуть бути залучені в якості третіх осіб у випадках, якщо спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення знаходяться за межами населених пунктів. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до роз`яснень наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року - при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права (п.3.1.). Cтаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого права, яке у відповідності до вимог ст. 20 цього кодексу особа здійснює на свій розсуд, а стаття 16 Цивільного кодексу визначає способи захисту цивільних прав, одним з яких є визнання відповідного права. З матеріалів справи вбачається, що: Позивач [PERSON] є братом покійного [PERSON] , який помер [INFO] , про що виконавчим комітетом Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області зроблено відповідний актовий запис № 18, згідно копії Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 29 вересня 1998 року. Після смерті брата [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: - земельна ділянка площею 0,8372 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки 4621287200:03:000:0198, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ № 039511 від 26 грудня 2003 року; - земельна ділянка площею 2,8434 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки 4621287200:05:000:0086, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ № 039512 від 26 грудня 2003 року; - земельна ділянка площею 0,2200 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки 4621287200:03:000:0245, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ № 039513 від 26 грудня 2003 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 01 червня 2011 року. До дня смерті брата, який був одиноким, позивач постійно проживав та був зареєстрований разом з ним в одному будинку в с. Солонське Дрогобицького району Львівської області та спільно вели особисте селянське господарство. Позивач [PERSON] , є єдиним спадкоємцем після смерті брата, так як інших спадкоємців не має. Позивач [PERSON] є зятем покійного [PERSON] , який помер [INFO] , про що Грушівською сільською радою Дрогобицького району Львівської області зроблено відповідний актовий запис № 36, згідно копії Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 20 грудня 2005 року. Після смерті тестя [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка загальною площею 0,2154 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Грушівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер № 4621282400:05:000:0260. Право власності на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 569027 від 15.12.2006 року, виданого на підставі розпорядження голови Дрогобицької райдержадміністрації №366 від 15 грудня 2004 року. До дня смерті тестя [PERSON] , позивач [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований разом з ним в одному будинку в [ADDRESS] , що стверджується Довідкою №132, виданою виконавчим комітетом Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області 17.02.2022 року. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті тестя, так як інших спадкоємців немає. Позивач - [PERSON] є внуком покійних [PERSON] , яка померла [INFO] , про що Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зроблено відповідний актовий запис № 86, згідно копії Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 13 листопада 2020 року та [PERSON] , який помер [INFO] , про що Орівською сільською радою Сколівського району Львівської області зроблено відповідний актовий запис № 37, згідно копії Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 01грудня 2004 року. Родинний зв`язок між ними підтверджується копією Свідоцтва про народження [PERSON] , Серія [NUMBER] від 03 вересня 1980 року та копією Свідоцтва про народження матері [PERSON] . Серія [NUMBER] від 02 липня 1955 року. Після смерті бабусі [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки розміром 1,92 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Орівської сільської ради Сколівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на вищевказане майно підтверджується копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ № 1518, зареєстрованого 12 травня 1997 року у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю(середню земельну частку ) за № 22. Після смерті дідуся [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки розміром 1,05 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Орівської сільської ради Сколівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на вищевказане майно підтверджується копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №1498, зареєстрованого 12 травня 1997 року у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю(середню земельну частку ) за № 23. До дня смерті дідуся та бабусі позивач постійно проживав та був зареєстрований разом з ними в одному будинку в с.Орів Сколівського району Львівської області. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті бабусі та дідуся, так як інших спадкоємців не має. Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухому майно в порядку спадкування нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. Позивачі використали всі можливості нотаріального оформлення свого права на спадщину, але їм було відмолено з наданням правового обґрунтування. Згідно ст. 66-69 Закону України "Про нотаріат", п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинена нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 24 даної Постанови зазначено, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналізуючи всі обставини справи, суд приходить до переконання, що є всі підстави для визнання за позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved