Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, звільнення від заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначив, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 31.08.2002 року до 06.12.2019 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2019 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року у справі № 334/566/20 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 03.02.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу між сторонами, 06.12.2019 року, неповнолітні діти проживали разом з матір`ю. 16.04.2021 року відповідач по справі зареєструвала шлюб з громадянином Італійської Республіки [PERSON] . Після цього, з 01.08.2021 року діти сторін стали проживати разом з батьком - позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] . 18.03.2022 року відповідач, без згоди позивача, у примусовому порядку, незаконно, вивезла малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з території України на постійне місце проживання до Італійської Республіки. Таким чином, неповнолітня дитина [PERSON] , 2006 року народження,з 01.08.2021 року і по теперішній час постійно проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. [PERSON] , 2016 року народження, з 01.08.2021 року по 18.03.2022 року, постійно проживав з позивачем та перебував на його утриманні. Незважаючи на те, що діти сторін з 01.08.2021 року постійно проживають з позивачем і перебувають на його утриманні, з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання двох дітей. У позивача утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у період проживання дітей разом з ним, розмір якої визначає державний виконавець. Просить припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, що стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року у справі № 334/566/20, згідно виконавчого листа № 334/566/20, який виданий 22.04.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, починаючи з 01.08.2021 року. Визнати виконавчий лист №334/566/20, виданий 22.04.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року у справі № 334/566/20 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , таким, що не підлягає виконанню. Звільнити [PERSON] , [INFO] від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року у справі № 334/566/20, згідно виконавчого листа № 334/566/20, який виданий 22.04.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, починаючи з 01.08.2021 року і до ухвалення рішення у цій справі. Судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з`явився. До суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка, її представник у судове засідання повторно не з`явилися, відзив на позовну заяву у встановлений строк не надали, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені відповідно до вимог ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До суду звернувся із заявою про розгляд справи без їх участі. З урахуванням думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд відповідно до ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені у позовній заяві, та перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно виконавчого листа № 334/566/20 виданого 22.04.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 03.02.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Виконавчий лист № 334/566/20, виданий 22.04.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року у справі № 334/566/20, перебуває на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (Виконавче провадження № 64553280 від 22.02.2021). Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню № 64553280 від 02.08.2022, заборгованість станом на 01.08.2022 становить 44009,40 грн. Спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів немає. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Законодавець не обмежує суд при прийнятті рішення про звільнення від сплати аліментів тільки вказаними двома підставами та наголошує, що при наявності інших обставин, що мають істотне значення, компетентні органи можуть прийняти таке рішення. В сімейному законодавстві не надається хоча б приблизного переліку таких обставин, отже, суд при розгляді кожної справи має самостійно вирішувати це питання з огляду на подані пояснення, докази та інтереси сторін. Верховний Суд у своїй Постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України, за положеннями якої якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Згідно акту про фактичне проживання громадян від 20.07.2022 року, складеного комісією у складі членів правління ОСББ «Мала 3», неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з 01 серпня 2021 року по теперішній час проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проживання [PERSON] , [INFO] , у м. Запоріжжі підтверджується довідкою Запорізької гімназії №31 від 03.11.2022 №121. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено судом, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з 01 серпня 2021 року по теперішній час проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що станом на 01.08.2021 [PERSON] виповнилосьчотирнадцять років, вона в силу вищенаведених норм чинного законодавства може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків, які мають у власності житлові приміщення. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка сплачені позивачем кошти в рахунок стягнення аліментів на утримання дочки передає останній або батькові, з яким дочка проживає, тобто, що аліменти використовуються за їх цільовим призначенням. При цьому суд також враховує положення ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зокрема, щодо її утримання. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 01.08.2021, тобто з часу, коли донька перестала проживати з матір`ю. Вимоги позову в цій частині суд вважає законними і обґрунтованими. При вирішенні позову в частині припинення стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд виходить з такого. Дослідженими судом доказами підтверджується, що малолітній [PERSON] з 01.08.2021 по 18.03.2022 проживав з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Щодо місця проживання малолітнього сина позивач вказує, що 18.03.2022 відповідачка без згоди позивача забрала його і вивезла з території України. З наведеного вбачається наявність спору між сторонами щодо місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . За наявності спору між батьками, які не проживають разом, щодо місця проживання малолітнього сина,спір між ними підлягає вирішенню органом опіки та піклування або судом. Належних доказів, як то рішення відповідного органу опіки та піклування або рішення суду про визначення місця проживання малолітнього сина разом з батьком, суду не надано. Отже, суд вважає недоведеним, що малолітній [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Оскільки судом не встановлено, що малолітній [PERSON] , з 01.08.2021 постійно проживає разом з батьком, а проживав з ним лише у період з 01.08.2021 по 18.03.2022, після чого знову продовжує проживати з матір`ю, підстави для припинення стягнення аліментів з позивача на користь матері на утримання сина на підставі виконавчого листа № 334/566/20 від 22.04.2020, відсутні, у зв`язку з чим вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають. Визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, передбачено ст. 432 ЦПК України, яка встановлює, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. З урахуванням вимог закону і встановлених судом обставин, вимоги позову про визнання виконавчого листа № 334/566/20, виданого 22.04.2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року у справі №334/566/20, таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими. При вирішенні позову в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей, яка виникла з 01.08.2021 року, суд виходить з наступного. З розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню № 64553280 від 02.08.2022 вбачається, що станом на 01.08.2021 заборгованість по аліментам становила 10269,59 грн. На виконання рішення суду з позивача за період з серпня 2021 по грудень 2021 року позивачем було сплачено аліменти на утримання дітей на користь відповідачки у загальному розмірі 21000,00 грн., при тому, що у зазначений період діти постійно проживали з ним. В подальшому нараховані відповідно до рішення суду аліменти на утримання двох дітей позивачем не сплачувались. Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як встановлено судом, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з 01 серпня 2021 року по теперішній час проживає з батьком. Малолітній [PERSON] , [INFO] , з 01.08.2021 по 18.03.2022 проживав з батьком та знаходився на його утриманні. Зазначене свідчить про те, що змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась на утриманні платника аліментів, суд приходить до висновку, що звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами на утримання малолітнього сина, що утворилась у період з 01.08.2021 по 18.03.2022, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Припинення стягнення аліментів на утримання дочки з 01.08.2021 виключає підстави для їх нарахування, і в розумінні частини другої статті 197 СК України не може бути одночасно підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, нарахованим з 01.08.2021, а тому вимоги позову в цій частині суд вважає необґрунтованими. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині припинення стягнення аліментів з 01.08.2021 на утримання неповнолітньої доньки і в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання малолітнього сина за період з 01.08.2021 по 18.03.2022, на підставі виконавчого листа № 334/566/20, виданого 22.04.2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року у справі № 334/566/20. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачки стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, у сумі 992,40 грн.

Outcome: partial