Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

До суду 06.12.2021 року надійшов позов [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.10.2011 року, який був зареєстрований Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управляння юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №447, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони тривалий час проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом, в якому просила шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Матеріали позову суддя отримала 07.12.2021 року. До суду 09.12.2021 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 16.08.2018 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.12.2021 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 27.01.2022 року. Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 28.01.2022 року. Ухвалою суду від 07.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 28.02.2022 року. У судове засідання призначене на 28.02.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 11.04.2022 року. У судове засідання призначене на 11.04.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 26.05.2022 року. У судове засідання призначене на 26.05.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 29.06.2022 року. У судове засідання призначене на 29.06.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 17.08.2022 року. З 18.07.2022 року по 12.08.2022 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці. У судове засідання призначене на 17.08.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 21.09.2022 року. У судове засідання призначене на 21.09.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 15.11.2022 року. У судове засідання призначене на 15.11.2022 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли, відповідач відзив суду не надав. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Враховуючи строки розгляду справи у спрощеному позовному провадження, достатність доказів, суд вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 18.11.2022 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.10.2011 року сторони зареєстрували шлюб у Другому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управляння юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №447, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.22). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №5354 (а.с.9). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На даний час неповнолітня донька проживає разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання дитини між сторонами на час розгляду справи не існує. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачкою не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved