Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

19.11.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було зроблено відповідний актовий запис за № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16.06.2019 року серія [NUMBER] . Позивач вказує, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.10.2019 року серія [NUMBER] . Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з різним вихованням, не сумісністю характерів та різними поглядами на сімейне життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, позивач була вимушена також звернутись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Звертала увагу суду, що відповідач належної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] не надає, дитина утримується виключно позивачем. Позивач також зазначає, що відповідач заперечує проти проживання спільної неповнолітньої дитини разом із нею, мотивуючи це тим, що вона налаштує дитину проти нього, хоча це не так і позивачу не зрозуміло яким чином можна налаштувати дворічну дитину проти її батька. Отже, позивач вважає за необхідне просити суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із нею, оскільки вона створила всі необхідні умови для проживання дитини, піклуєтьсь про її фізичний, духовний і моральний розвиток, дитина виховується в атмосфері турботи та любові, позивач має стабільний дохід від основного виду діяльності - працюю лікарем-ортодонтом в стоматологічній клініці ТОВ "Чібіс С", має також приватну практику, є доцентом кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії Київського медичного університету, забезпечена власним житлом, має у власності автомобіль, а також здатна й надалі повністю утримувати свою дитину та забезпечувати її всім необхідним. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.01.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження 17.08.2022 року т.в.о. начальником служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Шпетною Ангеліною через канцелярію суду зареєстровано рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області та висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Посохов В.С. через канцелярію суду подав заяву в якій просив здійснювати розгляд справи у його та позивача відсутності. Т.в.о. начальник служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Шпетна Ангеліна через канцелярію суду подала заяву в якій просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначеному чинним законодавством порядку. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.06.2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було зроблено відповідний актовий запис за № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16.06.2019 року серія [NUMBER] . Позивач вказує, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.10.2019 року серія [NUMBER] . За умовами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до Висновку Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, затверджений рішенням Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 28.07.2022 року № 238/11, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Суд також враховує, що доказів того, що мати якимось чином перешкоджає батьку спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі батька з дочкою в процесі розгляду справи не здобуто та відповідачем суду не надано. Отже, оскільки в процесі розгляду справи судом достовірно встановлено, що матір`ю дитини створені належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в інтересах дитини, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю. Стосовно позовних вимог в частині визначення розміру аліментів варто звернути увагу на наступне. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За умовами ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки загальний розмір аліментів на одну дитину за положеннями ч. 5 ст. 183 СК України має становити 1/4 частину доходів платника аліментів, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON] підлягає задоволенню, а саме, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.11.2021 року і до повноліття дитини. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребам дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Питання судових витрат вирішується в порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved