Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. Позивач просить поновити його на роботі головного енергетика на Державному підприємстві «Рівнеторф» (далі - підприємство, відповідач) та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 серпня 2020 року. Мотивує тим, що працював на підприємстві з 01.06.1978, а наказом №119-к від 17.08.2020 був незаконно звільнений у зв`язку зі скороченням штату працівників та відмовою від переводу на іншу роботу за п. 1 ст.40 КЗпП України. Накази №59 від 11.06.2020 та №119- к від 17.08.2020 видані із порушенням норм законодавства України та вважає їх протиправними. У зв`язку із сімейними обставинами та необхідністю оздоровитись, у першій половині дня 11.06.2020 він написав заяву на т.в.о.директора підприємства про надання йому невикористані дні щорічних відпусток з 12.06.2020 за період роботи з 28.04.2013 по 2019 рік включно. Але йому було усно відмовлено у прийнятті вищевказаної заяви з посиланням, що такого типу заяви не приймаються. Цього ж дня засобами поштового зв`язку Укрпошта він відправив рекомендованим листом заяву на адресу відповідача. У другій половині цього ж дня 11.06.2020 його було закликано до кабінету т.в.о.директора підприємства та запропоновано написати заяву на звільнення за власним бажанням, на що він відмовився, тоді усно повідомили, що його посаду буде скорочено. 25.06.2020 інформаційним листом відповідача №394 від 23.06.2020 повідомлено, що йому не можливо надати невикористані дні щорічних відпусток за період роботи з 28.04.2013 по 2019 рік включно, так як його щорічна відпустка згідно з графіком відпусток Відповідача припадає на жовтень 2020 року, а заяву про відпустку було отримано 19.06.2020. Ненадання щорічних відпусток у терміни, визначені Законом та КЗпП України, є грубим порушенням законодавства про працю - ця позиція викладена у листі Міністерства соціальної політики України від 24.12.2013 №152/13/82-13. Вважає, що відповідач не надавши йому невикористані дні щорічних відпусток, порушив статті 2 та 11 ЗУ «Про відпустки». Відповідно до наказу Відповідача №119-к від 17.08.2020 про звільнення його, підставою був наказ №59 від 11.06.2020, акт про відмову від підпису та ознайомлення про наявні вакантні посади від 31.07.2020, хоча 31.07.2020 ніхто йому вакантні посади не пропонував та не ознайомлював. 1.2. Відповідач. У відзивах від 18.01.2021 та 19.10.2022 позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні, в зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю, наведені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. 11.06.2020 було винесено наказ ДП «Рівнеторф» №59 про скорочення штату, за яким посада Головного енергетика, яку займав [PERSON] , підлягає скороченню з 17.08.2020. Цей наказ у першій половині дня 11.06.2020 в кабінеті т.в.о. директора підприємства було надано для ознайомлення [PERSON] та зміст зачитано в його присутності. Однак, прочитавши та прослухавши наказ, [PERSON] відмовився від підпису та ознайомлення з цим наказом, про що в його присутності було складено акт №1 від 11.06.2020 про відмову від підпису та ознайомлення з наказом ДП «Рівнеторф» №59 від 11.06.2020 про скорочення штату. 19.06.2020 підприємством було отримано лист головного енергетика ДП «Рівнеторф» Юрчика М.Т. з доданою заявою про надання невикористаних днів щорічних відпусток з 12.06.2020 за період роботи з 28.04.2013 по 2019 рік включно у зв`язку з сімейними обставинами та необхідністю оздоровитись. Листом ДП «Рівнеторф» вих. №394 від 23.06.2020 позивача було проінформовано, про те, що щорічна відпустка може бути надана до 16.08.2020 у зв`язку з тим, що згідно наказу ДП «Рівнеторф» №59 від 11.06.2020 посада головного енергетика підлягає скороченню 17.08.2020 (з усіма необхідними нарахуваннями та виплатами встановленими чинним законодавством, в тому числі компенсації за невикористані дні щорічної відпустки), та запропоновано з`явитися у відділ юридично-кадрового забезпечення для оформлення щорічної відпустки до вказаного терміну. На підприємстві розроблено та затверджено в установленому порядку графік відпусток працівників на 2020 рік, з урахуванням інтересів працівників, що засвідчується їхніми особистими підписами. Згідно з графіком щорічна відпустка [PERSON] припадала на жовтень місяць 2020 року. А лист з доданою заявою про надання невикористаних днів щорічних відпусток з 12.06.2020 надійшов на адресу підприємства 19.06.2020, що унеможливлювало надання відпустки з 12.06.2020. Посилання позивача на порушення ст. 2 та 11 ЗУ «Про відпустки» безпідставні та необґрунтовані, оскільки при звільненні [PERSON] було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки як передбачено ст. 24 ЗУ «Про відпустки». 22.06.2020 позивачу було запропоновано переведення на вакантні посади на підприємстві згідно повідомлення про наявні вакантні посади вих. №387 від 22.06.2020, проте позивач відмовився від підпису та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади, яке було зачитано в присутності [PERSON] , про що було складено акт про відмову від підпису та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади від 22.06.2020. 31.07.2020 у зв`язку із зміною кількості вакантних посад позивачу повторно було запропоновано переведення на вакантні посади на підприємстві згідно повідомлення про наявні вакантні посади вих. №500 від 31.07.2020, проте позивач відмовився від підпису та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади, яке було зачитано в присутності [PERSON] , про що було складено акт про відмову від підпису та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади від 31.07.2020. Внаслідок того, що позивач не мав наміру працювати на іншій запропонованій вакантній посаді та відмовлявся від ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади, його було звільнено з роботи 17.08.2020 згідно п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату). Позивач не відносився до членів двох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві. Посилання позивача в позовній заяві на те, що йому не пропонували вакантні посади та не ознайомлювали з даними вакантними посадами є неправдивими та такими, які не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 1.3. Третя особа: тимчасово виконуючий обов`язки директора ДП «Рівнеторф» Ващук Сергій Володимирович увільнений від виконання обов`язків директора ДП «Рівнеторф» наказом першого заступника Голови Фонду державного майна України №1907 від 25.10.2021 та призначено [PERSON] виконувачем обов`язків директора підприємства. [PERSON] на момент виконання обов`язків директора, 19.01.2021 подав до суду пояснення аналогічні поданому відповідачем відзиву на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 1.4. Позивачем 25.01.2021 та 01.11.2022 подано відповідь на відзив, згідно яких наполягає на тому, що відповідачем не було дотримано процедури розірвання трудового договору за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. У період з 11.06.2020 до 17.08.2020 його особисто ніхто письмово не попереджав про скорочення, не пропонував вакантні посади в відповідності до приписів статті 49-2 КЗпП України. Також у разі виникнення трудових спорів керівник повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідне вивільнення за два місяці, на цьому наголошують фахівці Мінсоцполітики у листі від 24.09.2019 №10/0/36-19. Саме роботодавець має надати докази того, що працівника персонально було повідомлено про заплановане звільнення і про конкретні підстави такого звільнення. Актами не підтверджується відмова позивача від запропонованих посад. Дані акти не затверджені керівником та не прийнято рішення щодо подальшого руху даних документів - ці документи йому не відправляли поштою чи електронною поштою, а за запитом після звільнення також не надали, документи довелось витребовувати через суд. Від посад не відмовлявся. 1.5. Від в.о. директора ДП «Рівнеторф» 15.11.2022 надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно якого заперечує щодо задоволення позову з тих же підстав, що зазначено у відзиві. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 2.1. 03.10.2022 справа надійшла з Верховного Суду згідно ухвали Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.09.2022, якою рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25.06.2021 та постанову Рівненського апеляційного суду від 25.11.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.53-61). 2.2. 07.10.2022 ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.11.2022 (а.с.78). 2.3. В судове засідання не з`явилась належним чином повідомлена третя особа тимчасово виконуючий обов`язки директора ДП «Рівнеторф» на час виникнення правовідносин [PERSON] , який станом на момент вирішення справи увільнений від виконання обов`язків директора. Враховуючи, що для участі в судовому засіданні з`явився представник відповідача, а належно повідомлена третя особа працює заступником директора підприємства, його письмова позиція висловлена і збігається з позиціє відповідача, причини неявки не повідомив і не клопотав про відкладення розгляду справи, а всі інші учасники вважають за необхідне вирішити спір, підстав для відкладення розгляду справи згідно ст. 223 ЦПК України не встановлено. 2.4. Сторона позивача клопотала про долучення доказів до матеріалів справи, а сторона відповідача клопотала про допит свідків. Обидва клопотання задоволені судом задля повноти та об`єктивності розгляду справи. 2.5. В судовому засіданні сторони підтримали свої позиції. 2.6. Позивач пояснив, що написав заяву на відпустку за період з 24.04.2013 по 2019 рік. Це було 11.06.2020 перед обідом і йому було відмовлено в реєстрації цієї заяви, тому направив її поштою. Керівник запропонував після обіду в кабінеті написати заяву на звільнення, він відмовився. Тоді йому повідомили, що буде звільнений по скороченню. Він продовжував працювати далі, як завжди. 17.08.2022 видали трудову книжку і наказ про скорочення. Належні кошти при звільненні виплачено, в тому числі за відпустку. Вакантних посад на підприємстві не пропонували, ніяких повідомлень не було. Пам`ятає, що був у кабінеті директора 11.06.2020 та коли звільняли. Він не відмовлявся від вакантних посад. 2.7. Представник позивача позов підтримав та пояснив, що економічних причин для скорочення працівників не було, про що свідчить загальнодоступний звіт про фінансові результати роботи. Також про заплановане вивільнення за три місяці не повідомили профспілку. Скорочуючи посаду головного енергетика з доступом групи з електробезпеки 5 рівня, т.в.о директора поставив під загрозу все підприємство, на якому не лишилось на певний період енергетика з таким рівнем доступу, що підтверджується і проведеними перевірками підприємства у 2021 році щодо додержання законодавства, результати яких знаходяться в загальному доступі і свідчать про наявність великої кількості порушень в сфері електробезпеки, яких не було станом на момент роботи позивача. Також відповідач не забезпечив переведення працівника як більш кваліфікованого і з більшим стажем, який працював з 1978 року, 7 років не брав відпустку через сумлінне ставлення до роботи. Будь-яких повідомлень особисто під підпис позивачу ніхто не надавав і не пропонував усі наявні вакантні посади, на пошту не надсилав повідомлень. Акти складалися про відмову ознайомлення і підпису, але не про відмову від посад, тому порушена процедура. Вважає, що цих актів не існувало, тому що на запит від 20.08.2020 актів не надали з підстав, що це не стосується позивача. 2.8. Представник відповідача заперечував проти позову, пояснив, що повідомлення зі списком вакантних посад було зачитано [PERSON] і в його присутності. Він взяв у руки і прочитав його, а потім сказав, що відмовляється від ознайомлення з повідомленням про переведення на вакантні посади в червні 2020 року та потім ще раз відмовився від ознайомлення в липні 2020 року. Інших вакантних посад не з`являлось. Згідно практики Верховного Суду, суд не вирішує питання доцільності скорочення штату, а лише чи були підстави для звільнення і чи дотримано процедуру. ДП «Рівнеторф» було дотримано процедуру звільнення: повідомлено за два місяці, запропоновано перелік вакантних посад, чим [PERSON] не скористався. Про відмову від ознайомлення було складено акт. В кабінеті директора [PERSON] при ньому і ще двох свідках було ознайомлено та складено акт, цим підтверджується і відмова від запропонованих посад, вичерпний перелік яких міститься в повідомленні та довідці. Не може пояснити, чому на запит від 20.08.2020 копії актів не надали позивачу. 2.9. Свідок [PERSON] - старший інспектор з кадрів ДП «Рівнеторф з травня 2014 року, дала показання, що [PERSON] працював головним енергетиком і був звільнений. Була присутня в кабінеті директора 11.06.2020, коли [PERSON] зачитали наказ про скорочення: він прочитав його і відмовився від підпису. Було складено Акт від 11.06.2020. Тоді були присутні т.в.о. директора, юрист, вона як кадровик, диспетчер [PERSON] , яка в той час виконувала функції секретаря на заміні, сам [PERSON] і ще [PERSON] , посада якого теж скорочувалась. [PERSON] все підписав. Потім ще 22.06.2020 та 31.07.2022 були присутні всі ті самі люди, окрім [PERSON] . 22.06.2020 [PERSON] було зачитано повідомлення про вакантні посади, а він відмовився від підпису про ознайомлення. Від переведення на вакантні посади теж відмовився, бо він сказав, що його це не цікавить. Взагалі все робив мовчки - відсунув від себе документи. Він з вищою освітою і йому це не підходило, як вона зрозуміла. Було складено акт про відмову 22.06.2020. 31.07.2020 змінився штатний розпис, тому було підготоване повідомлення про нові вакантні посади. [PERSON] запросили в кабінет, він його послухав і знову відмовився підписувати. Всі вакантні посади йому було запропоновано. Їй заяву про відпустку [PERSON] не надавав у відділ кадрів. Чи відмовився від отримання копії наказу, то вважає, що йому прочитали наказ і він не підписав його, а чи наказ йому надавали не пам`ятає. Про ті посади він навіть чути не хотів. Посади монтера колії не було. Під час першого розгляду вона перерахувала всі вакантні посади і думала, що вона була, просто перехвилювалась. Посади монтера колій на момент звільнення [PERSON] і за два місяці до того не було. Наразі не може перерахувати ті посади, пам`ятає лише, що був спеціаліст з корупції і посади правильно вказані в повідомленні. 2.10. Свідок [PERSON] - диспетчер ДП «Рівнеторф» приблизно з 2010 року, пояснила, що 11.06.2020 як свідок була в кабінеті директора, коли [PERSON] зачитували наказ про скорочення, коли він його прослухав, прочитав і відмовився підписувати. В кабінеті був юрист, інспектор з кадрів, головний енергетик, т.в.о. директора та вона, а також [PERSON] і ще [PERSON] . Було складено Акт про відмову від ознайомлення. Копію наказу [PERSON] не вимагав. Заяви про відпустки секретарем не реєструються, нема такого порядку. 22.06.2020 була присутня в кабінеті директора - про вакантні посади було зачитано [PERSON] , він особисто прочитав і відмовився від підпису і вважає, що від запропонованих посад. Було знову складено Акт. 31.07.2020 в кабінеті директора [PERSON] пропонували вакантні посади згідно повідомлення. Чи особисто відмовився [PERSON] від запропонованих посад не пам`ятає. Коли перечитав, то сказав «я не згідний» і відмовився від того, що запропонували. На уточнююче запитання пояснила, що вона з його дій зрозуміла, що відмовився, так як він відмовився від отримання повідомлення. Йому зачитали повідомлення, його прослухав, взяв в руки, прочитав сам та поклав на стіл, відмовився підписувати і ознайомлюватися під підпис із запропонованими посадами. Він взагалі нічого не говорив, але ніби сказав, що переводитись на ці посади не буде. Чи сприйняла його дії так, бо перечитав і відклав в сторону. В основному [PERSON] мовчав. Про те, що відбулось, склали акт. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 3.1. Згідно Статуту ДП «Рівнеторф» є юридичною особою публічного права; має паво самостійно планувати свою діяльність, визначати стратегію та основні напрямки свого розвитку...; керівник підприємства видає в межах своєї компетенції накази та доручення, організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність підприємства відповідно до мети та основних напрямів його діяльності, затверджує штатний розпис підприємства. Виробничі, трудові і соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються Колективним договором (а.с. 140-154). Колективний договір між адміністрацією ДП «Рівнеторф» та Первинною професійною спілкою працівників ДП «Смигаторф» ДП «Рівнеторф», Первинною профспілковою організацією ДП «Рівнеторф» Рівненської обласної організації профспілок землевпорядної служби схвалений на загальних зборах трудового колективу 27.02.2019 (а.с. 55-84, т.1). 3.2. [PERSON] працював на ДП «Рівнеторф» з 01.06.1978, що підтверджується даними з його трудової книжки (а.с.126-129 т.1), має вищу профільну освіту згідно копії диплому (а.с. 125, т.1). 3.3. Наказом ДП «Рівнеторф» №5 від 16.01.2020 головного енергетика [PERSON] призначено відповідальним за електрогосподарство ДП «Рівнеторф» (а.с.133 т.1). Посадовою інструкцією головного енергетика ДП «Рівнеторф» (відповідального за електрогосподарство) визначено кваліфікаційні вимоги, зокрема, відповідальним за електрогосподарство може бути фахівець з числа інженерно-технічних працівників, який має вищу чи базову вищу електротехнічну освіту, стаж роботи…, кваліфікаційну групу з електробезпеки 5 в електроустановках понад 1000 В (а.с. 135-136, т.2). Згідно посвідчення №4982-166-16 головного енергетика [PERSON] , він допущений до роботи в ел.установках напругою до і вище 1000В: група з електробезпеки 5, дата наступної перевірки 12.12.2020 (а.с. 138 т.2). 3.4. Наказом ДП «Рівнеторф» № 6 від 16.01.2020 енергетика І категорії [PERSON] призначено особою, яка буде заміщати відповідального за електрогосподарство ДП «Рівнеторф» на час його тривалої відсутності (а.с.156 т.1). Згідно посвідчення №1825-73-17 енергетика ІІ категорії [PERSON] , він допущений до роботи в ел.установках напругою до і вище 1000В: група з електробезпеки 5 з 20.06.2019 до 20.06.2020, проте наступна перевірка відбулась 16.09.2020 (а.с. 139 т.2). 3.5. Сторони погоджуються, що інших працівників кваліфікаційної групи з електробезпеки 5 в електроустановках понад 1000 В, окрім [PERSON] та [PERSON] , - на підприємстві не було станом на момент виникнення спірних правовідносин. 3.6. 11.06.2020 ДП «Рівнеторф» винесений наказ № 59 про скорочення штату, відповідно до якого посада головного енергетика, яку займав [PERSON] , а також посада начальника РММ, яку займав [PERSON] , підлягали скороченню з 17.08.2020 (а.с.30 т.1). 3.7. 11.06.2020 провідним юрисконсультом [PERSON] (представник відповідача в судовому засіданні), старшим інспектором з кадрів [PERSON] (допитана як свідок у судовому засіданні) та диспетчером [PERSON] (допитана як свідок у судовому засіданні) складений та підписаний акт №1 про відмову від підпису та ознайомлення з наказом ДП «Рівнеторф» №59 від 11.06.2020 про скорочення штату, в якому зазначено, що головний енергетик [PERSON] відмовився від підпису та ознайомлення з наказом ДП «Рівнеторф» №59 від 11.06.2020 про скорочення штату, зміст наказу зачитано в присутності [PERSON] (а.с.97 т.2). 3.8. 11.06.2020 [PERSON] о 18:28 год. на ім`я т. в. о. директора ДП «Рівнеторф» відправив заяву про надання йому невикористаних днів щорічних відпусток з 12.06.2020 за період роботи з 28.04.2013 по 2019 рік включно, разом із супровідною заявою з поясненням, що надсилає поштою, бо 11.06.2020 секретарем та юристом ДП «Рівнеторф» йому відмовлено в прийняті заяви про надання відпустки з посиланням, що такого типу заяви не реєструються. За даними відстежень рекомендованого поштового відправлення на сайті ДП «Укрпошта», відповідне відправлення вручено ДП «Рівнеторф» 16.06.2020 о 17:15 год., тобто в вівторок, а не останній робочий день тижня (а.с.11-13 т.1). Проте не 19.06.2020, як про це зазначено в відповіді підприємства на заяву, що нижче. Так, 23.06.2020 за вихідним номером №394 на ім`я [PERSON] направлена відповідь, згідно якої лист про надання відпустки надійшов 19.06.2020, що унеможливлює надання відпустки з 12.06.2020. Щорічна відпустка може бути надана до 16.08.2020 та запропоновано з`явитись у відділ юридично-кадрового забезпечення для оформлення щорічної відпустки до вказаного терміну (а.с.14 т.1). 3.9. Згідно інформації Первинної професійної спілки працівників ДП «Смигаторф» №1 від 20.07.2020, Первинної профспілкової організації ДП «Рівнеторф» РООПЗ №10 від 04.08.2020, [PERSON] не відносився до членів двох первинних профспілкових організацій, що діють на підприємстві Одночасно Первинна професійна спілка працівників ДП «Смигаторф» не погодила звільнення [PERSON] , бо він дав письмову згоду на переведення на посаду архіваріуса, про що свідчить особистий пропис вибраної вакантної посади в повідомленні від 22.06.2022 та його підпис (а.с.100, 101 т.1). 3.10. Згідно довідки ДП «Рівнеторф» №615 від 19.10.2022 станом на 22.06.2020 на підприємстві були вакантні наступні посади: токар, водій автотранспортних засобів, електромонтер з ремонту обмоток та ізоляції, технік із системного адміністрування, діловод, архіваріус, головний спеціаліст із запобігання та виявлення корупції, обліковець з реєстрації бухгалтерських даних, диспетчер з випуску готової продукції, комірник (а.с. 103, т. 2). Згідно повідомлення №387 від 22.06.2020, [PERSON] запропоновано переведення на всі вакантні посади на підприємстві, перелік яких збігається із вищезазначеним в довідці. Вказано, що у разі відмови від запропонованих посад [PERSON] буде звільнено 17.08.2020 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП (а.с.94 т. 2). 3.11. Згідно Акту ДП «Рівнеторф» від 22.06.2022 «про відмову від підпису, та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади Головного енергетика [PERSON] », засвідченого підписами провідного юрисконсульта [PERSON] (представник відповідача в судовому засіданні), старшого інспектора з кадрів [PERSON] (допитана як свідок у судовому засіданні) та диспетчера [PERSON] (допитана як свідок у судовому засіданні), головний енергетик [PERSON] відмовився від підпису та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади ДП «Рівнеторф» №387 від 22.06.2020, яке було зачитано в його присутності (а.с.95 т.2). Свідки [PERSON] та [PERSON] , яким було пред`явлено цей Акт в судовому засіданні, підтвердили, що підписували саме його. 3.12. Згідно довідки ДП «Рівнеторф» №616 від 19.10.2022 станом на 31.07.2020 на підприємстві були вакантні наступні посади: секретар-друкарка, токар, водій автотранспортних засобів, технік із системного адміністрування, головний спеціаліст із запобігання та виявлення корупції (а.с. 104, т. 2). Згідно повідомлення №500 від 31.07.2020, [PERSON] запропоновано переведення на всі вакантні посади на підприємстві, перелік яких збігається із вищезазначеним в довідці. Вказано, що у разі відмови від запропонованих посад [PERSON] буде звільнено 17.08.2020 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП (а.с.96 т. 2). 3.13. Згідно Акту ДП «Рівнеторф» від 31.07.2022 «про відмову від підпису, та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади Головного енергетика [PERSON] », засвідченого підписами провідного юрисконсульта [PERSON] (представник відповідача в судовому засіданні), старшого інспектора з кадрів [PERSON] (допитана як свідок у судовому засіданні) та диспетчера [PERSON] (допитана як свідок у судовому засіданні), головний енергетик [PERSON] відмовився від підпису та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади ДП «Рівнеторф» №500 від 31.07.2020, яке було зачитано в його присутності (а.с.97 т.1). Свідки [PERSON] та [PERSON] , яким було пред`явлено цей Акт в судовому засіданні, підтвердили, що підписували саме його. 3.14. Допитані як свідки в судовому засідання [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що 11.06.2022 головному енергетику [PERSON]. було зачитано наказ про скорочення його посади і що він відмовився від підпису. Свідки не пам`ятають достеменно чи відмовлявся [PERSON] 20.06.2022 та 31.07.2022 від запропонованих посад, чи лише від підпису при ознайомленні зі списком посад. Але обидві підтверджують, що перелік посад був зачитаний [PERSON] 20.06.2022 та 31.07.2022 в кабінеті директора і в присутності т.в.о директора, їх, юриста і самого [PERSON] . Після чого [PERSON] взяв у руки і ще самостійно прочитав повідомлення, а потім «мовчки» відсунув його від себе і відмовився підписувати. За результатами було складено акти про те, що відбулось. Свідки підтверджують, що саме досліджені судом акти, які були їм пред`явлені в судовому засіданні, вони підписували, а саме: 1) №1 від 11.06.2022, 2) від 22.06.2022; 3) від 31.07.2022. Також свідок [PERSON] підтверджує, що [PERSON] було запропоновано всі вакантні посади на підприємстві за період 2 місяців, що передували звільненню працівника, при цьому посада монтера колії не була вакантною і вона помилилась, коли давала показання суду при першому розгляді справи, бо хвилювалась і погано пам`ятала. 3.15. Наказом №119-к від 17.08.2020 [PERSON] , головного енергетика, звільнено в зв`язку зі скороченням штату працівників та відмовою від переводу на іншу роботу, п. 1 ст.40 КЗпП України. Підстава: наказ №59 від 11.06.2020 про скорочення штату працівників, акт про відмову від підпису та ознайомлення про наявні вакантні посади [PERSON] від 31.07.2020. Бухгалтерію підприємства зобов`язано зробити повний розрахунок та виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та відпускні за відпрацьований період часу з 28.04.2013 по 17.08.2020 (243 дні) (а.с. 8 т.1). 3.16. Згідно довідки ДП «Рівнеторф» №38 від 09.09.2020 [PERSON] працював на підприємстві з 01.06.1978 по 17.08.2020 на посаді Головний енергетик. Дохід за період з 01.08.2020 до 17.08.2020 склав 233091,21 грн.: за червень 2020 року 10039,8 грн., за липень 2020 року 26435,32 грн., за серпень 2020 року 196616, 09 грн. (а.с. 9, т.1). 3.17. Сторона позивача визнає той факт, що [PERSON] при звільненні сплачено вихідну допомогу та відпускні за відпрацьований період часу. 3.18. [PERSON] у запиті від 20.08.2020 просив у ДП «Рівнеторф» надати йому інформацію, а саме: належним чином засвідчені копії документів - наказ №59 від 11.06.2020 та складений відповідний акт, інформацію про вакантні посади та складений відповідний акт, колективний договір, чинний на 11.06.2020, протоколи засідань профспілкового комітету з 01.12.2019 до 11.06.2020; а в запиті від 02.09.2020 - чи відбулись зміни із реорганізації ДП «Рівнеторф» (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим органом рішення з перепрофілювання, зміни у виробництві у період з 2020 року, якщо так, то просив надати копії підтверджуючих документів. При цьому запитувач посилався на Закони України «Про інформації» та «Про доступ до публічної інформації» (а.с. 4, 5 т.1). 3.19. У відповідь на вищезазначені запити [PERSON] листами №548 від 02.09.2020 та №565 від 09.09.2020 ДП «Рівнеторф» відмовило в наданні інформації з посиланням, що підприємство не є суб`єктом, на який поширюється дія Закону України «Про доступ до публічної інформації» (а.с. 6-7, т.1). 3.20. Досліджена з відкритих джерел інформація про фінансову звітність ДП "Рівнеторф" за 2020 рік та щодо виявлених чисельних порушень, зокрема, за результатами перевірки 10.08.2021 додержання законодавства у сфері промислової безпеки, охорони праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, гієна праці, для правильного вирішення справи щодо правовідносин, які виникли раніше, - значення не мають (а.с.144-145,146-152). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.. 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Згідно ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені також КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за умови, якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу, тому при скороченні штату роботодавець зобов`язаний одночасно з попередженням про звільнення, пропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Згідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Верховного Суду України (у цивільній справі №6-40цс15), власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КзпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2022 року у справі № 524/4152/20 (провадження № 61-3769св21) зроблено висновок, що: «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. […] У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 травня 2020 року у справі № 316/969/16-ц (провадження № 61-38003св18) зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Єдиним способом виконання такого обов`язку є пропозиція роботодавця працівнику, який вивільнюється, усіх наявних вакансій та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 635/4949/20 (провадження № 61-830св22) зроблено висновок, що: «оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року (провадження № 6-40цс15)». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 18 травня 2022 року у справі № 524/3098/21 (провадження № 61-1169св22) зроблено висновок, що: «відповідно до повноважень, визначених статутом коледжу, директором коледжу видано наказ від 20 грудня 2020 року № 162-о/д про скорочення з 16 березня 2021 року штатної одиниці заступника директора з виховної роботи. […] Посилання у касаційній скарзі на те, що у відповідача не відбулось змін в організації виробництва і праці, спростовуються обставинами, установленими на підставі досліджених під час розгляду справи доказів, відповідно до яких у відповідача відбулися зміни у штаті, зокрема відбулось скорочення штату працівників за рахунок скорочення посади заступника директора з виховної роботи, яку обіймала позивач, і новий штатний розпис почав діяти з 16 березня 2021 року». Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Касаційний суд при перегляді та скасуванні рішення суду першої та апеляційної інстанції зауважив, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивачу були запропоновані переведення на всі наявні вакантні посади на підприємстві згідно повідомлень від 22 червня 2020 року та 31 липня 2020 року, проте він відмовився від підпису та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади; суд першої інстанції не встановив, чи були запропоновані ДП «Рівнеторф» позивачу усі наявні вакантні посади та роботи, які може він виконувати та які відповідають його кваліфікації, що з`явилися на підприємстві протягом періоду вивільнення та існували на день звільнення, а також чим підтверджуються вказані обставини; залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, не з`ясував, чи дотримані ДП «Рівнеторф» вимоги, передбачені статтею 49-2 КЗпП України щодо запропонування [PERSON] всіх вакантних посад в установі відповідача, які б він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, від переведення на які позивач відмовився. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. З п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування відшкодування проводиться згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна заробітна плата розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Пунктом 2 частини 1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1.Вирішення питань щодо скорочення штату входить до повноважень суб`єкта господарювання, тож судом надається оцінка виключно чи дотримано процедуру звільнення позивача. Тому для правильного вирішення цієї справи не мають значення фінансові показники підприємства чи виявлені в подальшому на підприємстві порушення. Але одночасно суд зауважує, що версія сторони позивача про поспішне скорочення посади, яку обіймав [PERSON] , підтверджується. Зокрема тим, що при скороченні посади головного енергетика, яку обіймав [PERSON] , на підприємстві не лишилось людини, яка би згідно кваліфікаційних вимог могла бути відповідальним за електрогосподарство. Оскільки [PERSON] , що заміняв [PERSON] на час його відсутності, мав доступ 5 рівня до 20.06.2020, і чергову перевірку пройшов лише 16.09.2020. Таким чином, з 21.06.2020 до 17.08.2020 на підприємстві був лише один енергетик з правом роботи в електроустановках вище 1000 В, - це [PERSON] , якого все одно звільнили. І з 17.08.2020 до 16.09.2020 працівника з відповідним допуском 5 рівня на підприємстві не було. Пояснення представника відповідача, що через обмеження внаслідок пандемії COVID-19 не міг [PERSON] пройти чергову перевірку вчасно, на увагу не заслуговують, бо будь-яке карантинне обмеження тривалістю 14 днів очевидно менше за майже трьохмісячний період з 20.06.2020 до 16.09.2020 і це не пояснює необхідності скорочення працівника з відповідним доступом та залишення підприємства без відповідального за електрогосподарство. 5.2. Щодо ситуації з невикористаною відпусткою, то матеріали справи підтверджують отримання підприємством відповідної заяви позивача про відпустку після гіпотетичного строку її початку, а також, що підприємство пропонувало використати відпустку до запланованої дати скорочення. Проте, всі належні виплати позивачу при звільненнні, в тому числі за невикористану відпустку, підприємством були здійсненні і це ніким не оспорюється. Тому для правильного вирішення справи значення немає як розгортались події щодо відпустки. Єдине, про що це свідчить, що мала місце певна конфліктна ситуація між роботодавцем і працівником 11.06.2022. 5.3. Також не заслуговує на увагу посиланні сторони позивача на порушення роботодавцем Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", оскільки судом встановлено, що [PERSON] не був членом жодної із двох профспілок, що функціонують на підприємстві. 5.4.Свідки не пам`ятають достеменно чи відмовлявся [PERSON] від запропонованих посад і їх показання в цій частині не є підтвердженням фактичних обставин, а відображають власну оцінку подій. Так, вони вважають, що оскільки [PERSON] не захотів підписувати документи, то таким чином він відмовився від посад. Проте люди мають різний темперамент: хтось може прийняти рішення одразу, а комусь треба час подумати. Однозначно, ситуація для працівника, який пропрацював на одному підприємстві 42 роки, 7 років підряд не брав відпустку, накопичивши невикористаними її 243 дні, і взнав, що його скорочують, була стресовою. Працівник є менш захищеною стороною цих правовідносин. Роботодавець же його звільнив з формулюванням, що людина відмовилась від переводу на іншу роботу. Акти від 22.06.2020 та 31.07.2020 були складені про відмову саме від ознайомлення із списком запропонованих посад, що, як правильно стверджує сторона позивача і з чим погоджується суд, не означає відмову від зайняття котроїсь із них. Опосередковано той факт, що [PERSON] не мав відповідних документів для прийняття рішення про відмову чи зайняття посади підтверджується і тим, що вказані повідомлення йому на адресу не надсилались, бо не містять навіть зазначень контактних даних адресата, а на запит після звільнення підприємство не надало інформації, що його стосувалась, з надуманих підстав всупереч ст.32 Конституції України. 5.5. В підсумку, оцінюючи надані суду докази стороною відповідача на обґрунтування заперечень проти позову, суд робить висновок, що [PERSON] було запропоновано всі вакантні посади на підприємстві, але доказів його відмови від запропонованих посад, тобто від переводу на іншу роботу на підприємстві, - матеріали справи не містять. 5.6. З огляду на все вищезазначене, наказ №119-к від 17.08.2020 про звільнення головного енергетика ДП «Рівнеторф» [PERSON] в зв`язку зі скороченням штату працівників та відмовою від переводу на іншу роботу за п. 1 ст.40 КЗпП України, - незаконний. Отже, порушене право [PERSON] на працю необхідно захистити згідно ст. 43, 55 Конституції України. В зв`язку з чим суд задовольняє позовну вимогу про поновлення [PERSON] на посаду головного енергетика Державного підприємства «Рівнеторф». 5.7.Термін розрахунку за останні два робочих місяці (ч.2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМУ від 08.02.1995 № 100), тобто за червень-липень 2020 року, оскільки в серпні 2020 року [PERSON] звільнено. Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи позивача (20 робочих днів у червні 2020 року та 23 робочих дні у липні 2020 року) становить 848 грн. (10039,80+26435,32=36475,12:43). Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 18.08.2020 до 18.08.2021 включно становить 212000 грн. (848 грн. х 250 робочих днів). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь незаконно звільненого працівника. 5.8.При цьому необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць згідно ч.7 ст.235 КЗпП України, п. 2 ч. 1 ст.430 ЦПК України. 5.9.Про відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарги позивач перед судом не клопотав, тому це питання не вирішувалось. На підставі ст.ст.40,42,49-2,235 КЗпП України,

Outcome: approved