Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів, узгоджених мировою угодою, та стягнути з відповідачки на його користь, на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 3500 грн. на кожну дитину щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що із відповідачкою вони одружились 09.12.2004 року. У шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні та вихованні. Сімейне життя із відповідачкою не склалось, тому рішенням Городенківського районного суду від 24.09.2019 шлюб з відповідачкою було розірвано. Ухвалою Городенківського районного суду від 03.05.2019, яка набрала законної сили, затверджено мирову угоду та визначено місце проживання неповнолітніх дітей з позивачем за місцем їх реєстрації по [ADDRESS] . З моменту затвердження мирової угоди спілкування відповідачки з дітьми складається невдало. Востаннє вона навідувала дітей у червні 2020 року, що сформувало у дітей переконання про непотрібність мамі, відчуження від неї і, як наслідок, небажання спілкуватися. Позивач зазначив, що проживання відповідачки окремо від дітей, не звільняє її від обов`язків щодо їхнього виховання та утримання. Відповідачка є фізично здоровою та працездатною, проживає у м. Пясечно Польської Республіки, де має постійну роботу та отримує заробіток в іноземній валюті. Розмір заробітку позивачу невідомий. Також вказав, що під час укладення мирової угоди сторони домовилися, що відповідачка буде надавати на утримання дітей 2500 грн. на місяць (по 1250 грн. на кожну дитину). Зазначив, що донька навчається у 11 класі, син навчається у 7 класі, діти потребують збалансованого харчування та вітамінів, одягу, засобів гігієни, шкільного приладдя та необхідної кожному літератури. У зв`язку з підготовкою дочки до здачі ЗНО та вступу у ВНЗ позивач оплачує додаткові заняття з репетиторами з математики, української мови та літератури, вартість яких становить приблизно 2400 грн. на місяць. Щомісяця витрачає кошти на поповнення мобільного рахунку дітям по 150 грн. кожному та на послуги Інтернету. За обіди сина сплачує по 550 грн. на місяць, крім того, хлопець стрімко росте, тому позивач змушений придбати йому новий одяг та взуття. Також позивач витрачав кошти на обстеження дочки через її погане самопочуття та на медикаменти, на лабораторні дослідження позивач витратив 1070 грн., 500 грн. витратив на дорогу. У січні 2022 року діти хворіли на ГРВІ, у зв`язку із чим позивач придбав медикаменти. Після стрімкого росту цін все перелічене вимагає значних матеріальних витрат, сума, визначена мировою угодою у розмірі 1250 гривень, є недостатньою, та позивач вважає, що участь відповідачки у забезпеченні матеріальних витрат на дітей є її обов`язком та просив збільшити розмір стягнутих аліментів. Ухвалою суду від 12.07.2022 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Не погодившись із позовом відповідач [PERSON] , через свого представника адвоката Вань І.Р., 31.10.2022 року подала відзив на позов, в якому зазначила, що у відповідача погіршилось матеріальне становище, на даний час вона працює на ј ставки і перебуває у скрутному матеріальному становище, змушена орендувати двокімнатну квартиру в Польщі, оскільки сподівається забрати до себе дітей. Зазначила, що родичі позивача постійно перешкоджають їй у спілкуванні із дітьми. Відповідач постійно надсилає кошти на утримання дітей в добровільному порядку. Посилається на те, що позивач не надав відомості про свої доходи, не надав документів щодо витрат на навчання доньки. Вважала, що позов не підлягає задоволенню. У судове засідання 21.11.2022 позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 02.09.2022 року позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Вань І.Р. в судове засідання не з`явились, до суду представник позивача подала заяву, в якій просить розглядати справу без участі позивача та її представника, врахувати їх позицію викладену письмово та відмовити у задоволенні позову. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2019 року у справі № 342/346/19 (провадження № 2/342/416/2019), яке набрало законної сили 04.11.2019, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 грудня 2004 року Тернавською сільською радою Старосамбірського району Львівської області, актовий запис № 8. За час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьками дітей зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2019 року у справі № 342/792/18 (провадження № 2/342/61/2019), яка набрала законної сили 20.05.2019, визнано та затверджено мирову угоду, укладену 03.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] , з такими умовами: визначено місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем їх реєстрації по [ADDRESS] ; після досягнення дітьми 14 років, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживатимуть окремо, місце проживання дитини визначається нею самою; [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні матері [PERSON] з дітьми: [PERSON] та [PERSON] ; визначено [PERSON] порядок участі у вихованні дітей; [PERSON] та [PERSON] домовились про участь матері [PERSON] щодо матеріального утримання дітей шляхом сплати щомісячно суми 2500 грн. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Городенківської РДА Івано-Франківської області про визначення місця проживання дітей з батьком та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дітей з матір`ю закрито. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно довідки із місця мешкання, видної 31.01.2022 року Чернелицькою селищною радою, вбачається, що позивач мешкає разом із неповнолітніми дітьми, що не оспорювалось відповідачем по справі згідно наданого нею відзиву. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем були надані копії документів про обстеження доньки в серпні 2021 року на суму 1070 грн. та дві копії чеків на придбання ліків на суму 399,64 грн. та 411,01 грн., підтвердження того, що дані витрати мають системний характер і те, що дані препарати взагалі були призначені дитині, суду не надано. Дані витрати суд вважає поточними витратами по догляду за здоров`ям дитини. Підставою звернення позивача до суду з позовом про збільшення розміру аліментів стали, як зазначено у позові, суттєві матеріальні витрати на життєзабезпечення спільних з відповідачкою дітей та недостатність суми у розмірі 2500 гривен на дітей, які відповідачка сплачує за умовами мирової угоди. Згідно з ч.2 ст.51 Конституцієї України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Стягнення аліментів в порядку ст.192 СК України передбачає зміну майнового чи сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів та є підставою для перегляду визначеного розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Позивач зазначає, що розмір аліментів, який визначений мировою угодою є недостатнім для належного утримання дітей і задоволення їх потреб, а його матеріальний стан погіршився. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, а саме погіршився, а у відповідача покращився та вона може сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, а в даному випадку домовленістю сторін, затверджена ухвалою суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, проаналізувавши надані сторонами докази та надавши їм належну правову оцінку, зазначає, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану. Також суду не надано доказів і покращення матеріального становища відповідача, надані відповідачем документи чи то про сплату аліментів, чи про отримання доходів, суд не приймає до уваги, враховуючи, що документи на іноземній мові, без здійсненого офіційного перекладу. Ні позивачем, ні відповідачем не було надано доказів щодо їх доходів та витрат, зокрема витрат на утримання дітей, їх збільшення та обгрунтована потреба у збільшенні аліментів на утримання дітей, а відповідно погіршення або покращення матеріального становища сторін. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01 січня 2022 року установлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Але відомостей про достатність заробітку платника аліментів сплачувати 7000 грн. на місяць (по 3500 грн. на кожну дитину), матеріали справи не містять. Суд звертає увагу, що згідно постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, суд враховуючи надані докази та зазначені вище вимоги закону зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, а саме не надано довідки про його доходи, про збільшення витрат на утримання дітей, через їх хвороби, або витрати пов`язані із навчанням, вихованням, утриманням. Судом встановлено, що відповідач проживає в Польщі, має там доходи, розмір яких суду не відомий, відповідач сплачує аліменти, які були узгоджені сторонами, що не оспорював позивач в позові, але суду не було надано будь-яких доказів щодо покращення матеріального стану відповідача та погіршення матеріального стану позивача або зміну сімейного стану. З підстав наведеного у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст. 141, 180-181, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed