Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що [INFO] померла її баба [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] . Відповідно до заповіту від 18 лютого 1998 року вказаний житловий будинок [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] . Однак, [INFO] [PERSON] помер. Позивач [PERSON] , яка є його дочкою, під час вчинення дій, необхідних для прийняття спадщини, дізналася, що 16 червня 2005 року спадкодавець склала заповіт, посвідчений секретарем Новосілківської сільської ради Бортнічук Л.В., згідно з яким заповіла все своє майно своєму онукові [PERSON] . Вказуючи, що [PERSON] була неписьменною, у зв`язку з чим не могла прочитати вказаний заповіт і підписати його, та що наявність оспорюваного заповіту порушує її права на отримання спадщини, позивач [PERSON] просила визнати недійсним заповіт, посвідчений 16 червня 2005 року секретарем Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області, зареєстрований в реєстрі за № 28. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що твердження позивача щодо тих обставин, що [PERSON] була неписьменною, у зв`язку з чим не могла прочитати документ і підписати його, є неправдивими та непідтверджені жодними доказами. Більше того, позивач у позовній заяві посилається на те, що [PERSON] склала заповіт 18 лютого 1998 року, отже, вміла читати і писати. Крім того, відповідач вказує на те, що оспорюваний заповіт не порушує права позивача на спадкування після смерті батька, оскільки її батько [PERSON] , на користь якого був складений попередній заповіт від 18 лютого 1998 року, не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , так як на час відкриття спадщини з нею не проживав, заяву про прийняття спадщини у визначеному законом порядку не подавав. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Півень Г.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гут А.В. в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області у судове засідання не з`явився, однак селищний голова Климук А. подав адресовану суду заяву, в якій просив судові засідання у цій справі проводити без участі представника Луківської селищної ради. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як установив суд, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 7). Після смерті останньої залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] , про що свідчить Витяг з погосподарської книги №2 Галиновільської сільської ради Старовижівського району Волинської області, довідка, що видана виконавчим комітетом Галиновільської сільської ради Старовижівського району Волинської області 07 листопада 2018 року №984 (а. с. 10, 11). Відповідно до заповіту від 18 лютого 1998 року вказаний житловий будинок [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] (а .с .13). Однак 16 червня 2005 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповіла своєму онукові [PERSON] (а. с. 16). Вказаний заповіт посвідчений секретарем Новосілківської сільської ради Бортнічук Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 28. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилалася на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки [PERSON] була неписьменною, у зв`язку з чим не могла прочитати оспорюваний заповіт і підписати його, а посвідчення такого заповіту мало відбуватися при свідках. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з частиною другою статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, відповідно до якої у разі, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно зі статтею 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції на дату посвідчення заповіту) визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти. Відповідно до пункту 33 Розділу III Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, що була чинною на дату посвідчення заповіту, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Заповіт, посвідчений 16 червня 2005 року секретарем Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області, зареєстрований в реєстрі за № 28, який позивач просить визнати недійсним, складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, підписаний особисто заповідачем [PERSON] та посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Посилання позивача [PERSON] на те, що [PERSON] не підписувала заповіт, не підтверджуються жодними достовірними та допустимими доказами, а відтак ці доводи не свідчать про дефект форми заповіту та його недійсність у зв`язку з цим. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не вказували про те, що [PERSON] особисто не підписувала оспорюваний заповіт. Свідок [PERSON] , яка посвідчувала оспорюваний заповіт як секретар Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області, в судове засідання на повторний виклик не з`явилася, подала до суду письмову заяву від 29 листопада 2022 року, в якій зазначила про те, що вона не може з`явитися для дачі показань як свідок через поганий стан здоров`я, та, що оскільки з часу посвідчення заповіту минуло більше десяти років, вона не зможе повідомити про суттєві обставини у вказаній справі. В подальшому клопотання про виклик свідка [PERSON] позивач та її представник не заявляли. Установивши, що під час посвідчення оспорюваного заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування дотримано вимоги статей 1247, 1248 ЦК України, а позивач не надала суду належних та допустимих доказів про порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні, та не довела, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання заповіту від 16 червня 2005 року недійсним. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як установив суд, що [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем [PERSON] , оскільки довідками, виданими виконавчим комітетом Галиновільської сільської ради Старовижівського району Волинської області від 13 березня 2018 року №225 та від 19 листопада 2018 року №1006, підтверджується, що [PERSON] з 2000 року і до дня смерті проживав за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] за цією ж адресою проживала до 27 березня 2002 року, після чого вибула на постійне місце проживання у село Новосілки Турійського району Волинської області, де проживала до дня смерті [INFO] , як видно з довідки Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області від 16 листопада 2018 року №382. Відповідної заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори [PERSON] не подавав. Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] (а. с. 18). Отже, [PERSON] вважається таким, що спадщину після смерті [PERSON] не прийняв та спадкових прав не набув, а відповідно, не набула їх і позивач [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] та спадкоємцем за законом після смерті останнього. Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що оспорюваний заповіт не порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача, та дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України\~підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні. На підставі викладеного, статей\~15, 16, 1216, 1233, 1247, 1257, 1268, 1269 ЦК України, та

Outcome: dismissed