Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу зареєстрованого Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській 10.01.2018, актовий запис №02. Позовна заява обгрунтована тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та проживали спільно до 06.03.2018. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя сторін не склалось. Проживають окремо більше 4 років. Шлюбні відносини припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спільного майна не мають. Прізвище на дошлюбне позивач змінювати не бажає. Справа надійшла до Кегичівського районного суду Харківської області за підсудністю з Зачепилівського районного суду Харківської області на підставі ухвали цього ж суду від 23.09.2022, відповідно до ст.31 ЦПК України. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 31 серпня 2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам наданий час для подання заяв по суті. Сторони, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились. Позивач подала заяву, згідно з якою справу просить розглянути у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, на теперішній час проживають окремо, спільного майна не мають, прізвище на дошлюбне змінювати не бажає. Відповідач подав заяву, згідно з якою просить розглянути справу у його відсутність. Проти позовних вимог не заперечує, просить їх задовольнити. На теперішній час дійсно проживають окремо, спільного майна не мають. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.01.2018 у Кегичівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.01.2018 Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №02. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сумісне життя сторін не склалося. На цей час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, за таких обставин подальше збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час немає. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач заявила про залишення їй прізвища отриманого при реєстрації шлюбу, що відповідає положенню закону, а тому після розірвання шлюбу позивачу залишається прізвище « [PERSON] ». Про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved