Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

24 червня 2022 року, позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що разом з позивачем за вищевказаною адресою з народження мешкає малолітній онук - [PERSON] , [INFO] .. Матір дитини - [PERSON] , [INFO] , згiдно з заочним рiшенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2019р. (справа №333/581/19) позбавлена батьківських прав вiдносно малолітнього сина [PERSON] , 2012 р.н.. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , вiдповiдно до вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2018р. (справа №333/3034/18) визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України та засуджений до позбавлення волі терміном на 4 роки, (відбуття покарання обчислювалося з 21.05.2018р.). Вихованням та утриманням малолітнього [PERSON] займалася i займається позивач самостійно. Вiдповiдно до рiшення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.07.2019р. №317/1 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленоi батьківського піклування. Позивача, [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном над малолітнім онуком [PERSON] (розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району вiд 07.08.2019р. № 440р). Згідно з судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2020р (справа №333/3227/20) з відповідача, [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] . Як стало відомо пізніше [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі 07.05.2021р. (умовно-достроково за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2021 р. на невідбутий строк 1 рік 14 днів). Але і після звільнення з місць позбавлення волі батько дитини [PERSON] сином не цікавився, участі у його вихованні не брав, аліменти на утримання сина не сплачував, не звертався щодо повернення його на виховання малолітнього сина [PERSON] . Малолiтнiй [PERSON] мешкає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Вiдповiдно до розрахунку заборгованості по аліментам Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі від 26.11.2021 з червня 2020 по жовтень 2021 [PERSON] на утримання сина аліменти не сплачував, має заборгованість по аліментам у сумі 53084,61 грн. Згідно з довідкою Запорізької гімназії №107 від 16.11.2021 №01-30/596 [PERSON] навчається у 3 класі, батько дитини не цікавиться рівнем навчальних досягнень сина, його поведінкою, не відвідує батьківські збори та не приймає участі в органiзацiї шкільних навчально-виховних заходів. Все викладене вище свідчить про те, що батько [PERSON] ухиляється вiд виконання батькiвських обов`язкiв, не піклується про здоров`я свого сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Така його поведінка суперечить інтересам дитини. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 27 червня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Одночасно вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. /а.с.18/ 16 вересня 2022 року на адресу суду від представника третьої особи надійшов висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] /а.с. 32/ Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 27 вересня 2022 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. /а.с. 36/ У судове засідання позивач не з`явилась, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. У судове засідання представник третьої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, взявши до уваги заяви позивача, відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 512. /а.с.4/ Заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 31 травня 2019 року позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 04.02.2019 року. Рішення набрало законної сили 01 липня 2019 року. /а.с.8-9/ Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. Відповідно до рішення міського голови Запорізької міської ради № 317/1 від 24 липня 2019 року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . /а.с.10/ Розпорядження голови РА ЗМР по Комунарському району № 440р від 07 серпня 2019 року встановлено опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначено [PERSON] , [INFO] , його опікуном. /а.с.11/ Судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2020 року (справа №333/3227/20) стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 24.06.2020 року. /а.с.15/ Вiдповiдно до розрахунку заборгованості по аліментам Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі від 26.11.2021 року з червня 2020 року по жовтень 2021року [PERSON] на утримання сина аліменти не сплачував, має заборгованість по аліментам у сумі 53084,61 гривень. /а.с.13/ Згідно з довідкою Запорізької гімназії №107 від 16.11.2021 №01-30/596 [PERSON] навчається у 3 класі, батько дитини не цікавиться рівнем навчальних досягнень сина, його поведінкою, не відвідує батьківські збори та не приймає участі в органiзацiї шкільних навчально-виховних заходів. /а.с.14/ Частина 7 статті 7 СК України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу та своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом випливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень п. 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 19.04./01-37-398 від 16 вересня 2022 року вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с.32-33/ Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний, і моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участь у навчально-виховному процесі. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved