Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 23.11.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.11.2022 року. Представник позивача [PERSON] , адвокат Скочиляс Галина Миколаївна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2022, у справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд. Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2014 року між громадянкою України [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), надалі - Позивач, та громадянином України [PERSON] , [INFO] , далі - Відповідач, було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 134, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.04.2014 року (оригінал свідоцтва додається). Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2014 року (копія свідоцтва додається). Під час спільного проживання виявилося, що у позивача з відповідачем різні погляди на життя. Це відображалося зокрема у відсутності порозуміння між ними, недбайливим ставленням з боку відповідача до позивача та неповагоїЬ, із-за чого часто виникали конфліктні ситуації та сварки, що може негативно вплинути на майбутній світогляд їхньої дитини,вказаний шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне життя, як подружжя, і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та інтересам їхньої дитини. Примирення між подружжям не можливе. При мотивуванні стягнення зі відповідача аліментів, позивач вказує на те, що на сьогоднішній день, син позивача і відповідача - [PERSON] , проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. За твердженням позивача, угоди про добровільну сплату аліментів стосовно сина між ними не було досягнуто. Коштів, які отримує позивач, для забезпечення дитини є не достатніми, а отже є трудноті щодо утримання сина та його повного матеріального забезпечення. Як вказано у позовній заяві, на скільки відомо позивачу, відповідач офіційно працює, отримує доходи, тому в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини. У зв`язку з наведеним, вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання їхнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) Відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд: розірвати шлюб між громадянкою України [PERSON] , [INFO] , та громадянином України [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 134; після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , [ADDRESS] , аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття сина - [PERSON] , [INFO] ; п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Через канцелярію суду представник [PERSON] , подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, в повному обсязі, просить шлюб розірвати,стягнути із відповідача аліменти. Відповідач в судове засідання не з`явився, разом із тим, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності проти задоволення позову не заперечує. Так, просить шлюб укладений між ним та позивачем розірвати. Проти стягнення із нього аліментів не заперечує. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 25 квітня 2014 року між громадянкою України [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), та громадянином України [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 134, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.04.2014 року (оригінал свідоцтва міститься в матеріалах справи). Від вказаного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2014 року (копія свідоцтва міститься в матеріалах справи). Згідно позовної заяви син проживає разом із позивачем, та перебуває на її утриманні. Проти вказаних обставин відповідач не заперечував. Окрім того, згідно заяви відповідача від 23.11.2022, [PERSON] , проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слідч розірвати. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Згідно позовної заяви, позивача та відповідача проживає разом із матір`ю, та перебуває на її утриманні. Проти вказаних обставин не заперечував відповідач. Окрім того, також не заперечував, і проти сягнення із нього на користь позивача аліментів на утримання сина. Згідно довідки ТОВ «Управління житлом» від 08.09.2022 №641 , що видана [PERSON] , 1974 , вона проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із нею зареєстровані донька - [PERSON] , 2001, син - [PERSON] , 2014. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як вбачається з норм СК України, законом право звертатися з заявою про зміну способу стягнення аліментів для платника аліментів не передбачено. Право вибору щодо способу стягнення аліментів, належить стягувачу аліментів. Так, позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , [ADDRESS] , аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття сина - [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідач не заперечував щодо стягнення із нього аліментів, також щодо розміру аліментів заперечення не заявляв. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню аліменти на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову… Таким чином позивачу підлягає поверненню із державного бюджету 50 відсотків судового збору, та 50 відсотків судового збору на користь позивача слід стягнути із відповідача. З огляду на викладене, з відповідача належить стягнути судовий збір: на користь позивача, 50 відсотків збору, що був сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 496 грн. 20 коп. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved