Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 травня 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що 14 травня 2019 року між ним та відповідачем було укладено два договори позики на 50\~000 грн та на 120\~000 грн., відповідно до яких відповідач зобов`язався повернути отриманні кошти у строк до 15 червня 2019 року, про що надав власноруч написану розписку про отримання грошових коштів. Проте взяті на себе зобов`язання відповідачем не виконано. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 170\~000 грн. позики, інфляційні втрати у розмірі 26\~698,25 грн. за період з липня 2019 року по січень 2022 рік, 3 % річних у розмірі 14\~727,13 грн. за період 16 червня 2019 року по 23 лютого 2022 рік та судові витрати по справі (а.с. 2-7). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 травня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.15). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів (а.с.16). До суду 15 червня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.17). Ухвалою суду від 15 червня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 18-19). 24 листопада 2022 року від позивача надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 14 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори позики на 50\~000 грн та на 120\~000 грн., відповідно до яких відповідач зобов`язався повернути отриманні кошти у строк до 15 червня 2019 року, про що надав власноруч написану розписку про отримання грошових коштів (а.с. 10-11). Взяті на себе зобов`язання відповідачем не виконано. Тому позивач просив суд стягнути 170\~000 грн. позики, інфляційні втрати у розмірі 26\~698,25 грн. за період з липня 2019 року по січень 2022 рік та 3 % річних у розмірі 14\~727,13 грн. за період 16 червня 2019 року по 23 лютого 2022 рік. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 526ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до вимог\~статті 1046ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Відповідно до розписок від 14 травня 2019 року, позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання відповідачем виконані не були. Відповідно до постанови Верховного суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13\~письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Враховуючи встановлену\~статтею 204 ЦК України\~презумпцію правомірності правочину, встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем та кошти, отримані у позику, не повернуті, у зв`язку із чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними, а позов в частині стягнення 170\~000 грн підлягаю задоволенню. Стосовно стягнення інфляційних витрати та 3% річних суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3% річних має компенсаційний, а нештрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За таких обставин, вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат у розмірі 26\~698,25 грн. за період з липня 2019 року по січень 2022 рік та 3 % річних у розмірі 14\~727,13 грн. за період 16 червня 2019 року по 23 лютого 2022 рік підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., яку підтверджує \~Договором з адвокатом Федорець Є.Є. на професійну правничу допомогу від 04 травня 2022 року та довідкою про отримання грошових коштів в розмір 5\~000 грн. Відповідно до ч.2\~ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом Договором на професійну правничу допомогу. Сам факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується актом про надання правничої допомоги, а її фактична оплата - квитанцією про оплату. Тому, суд вважає, що позивач належними доказами довели понесені ними витрати на професійну правничу допомогу адвоката, тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача. Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved