Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

В грудні 2019 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною та зобов`язання не чинити перешкод у зустрічах. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу [PERSON] та відповідачкою народилася дитина, донька [PERSON] [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року шлюб між ними припинено. Після розірвання шлюбу відповідачка разом з дитиною переїхала на інше місце проживання а саме до своїх батьків в Одеську область м. Кілія. Позивач неодноразово приїжджав до дитини, постійно надсилав кошти на її утримання, цікавився її духовним та фізичним розвитком. Стверджує, що відповідачка надавала можливість бачитися з дитиною тільки коли їй зручно, обмежуючи позивача в його правах як батька вільно та безперешкодно спілкуватися та зустрічатися з дитиною. На прохання позивача відпустити дитину до міста Києва, де проживає останній аби провести декілька днів разом, відповідачка категорично відмовляє. Зазначає про те, що постійна залежність від примх, бажань та настрою відповідачки щодо зустрічей з дитиною, неможливість якимось чином встановити постійний час зустрічей з дитиною, привезти її додому або поїхати разом з нею на відпочинок, не бажання відповідачки найти шлях мирного врегулювання спору з щодо встановлення порядку участі та вихованні дитини, створили умови за яких він змушений звернутися з позовом до суду. Позивач просить суд ухвалити рішення, про встановлення наступного порядку зустрічей з дитиною: кожний другий тиждень місяця в суботу з 10.00 до 17.00., без присутності матері, новорічні свята з 04.01 до 10.01 кожного року за місцем проживання [PERSON] , а саме за адресою : [ADDRESS] , або за повідомленням матері [PERSON] в іншому місці з повідомленням останньої про місце перебування дитини та можливістю постійного спілкування з дитиною в цей час; літні канікули: три тижні з 20.07 по 21.08 за місцем проживання [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] , або з правом виїзду на відпочином в межах території України з повідомленням матері дитини [PERSON] про місце перебування з можливістю постійного спілкування з дитиною в цей час. Крім того, позивач просить суд зобов`язати матір малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не чинити перешкоди батьку дитини [PERSON] у зустрічах, спілкуванні та побаченнях з дитиною. Ухвалою суду від 16.12.2019 р. у справі відкрито провадження під головування судді Коваль О.В. Ухвалою суду від 15.04.2021 р. під головування судді Коваль О.В. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. У зв`язку з перебуванням судді Коваль О.А. на лікарняному, 22.08.2022 року на підставі розпорядження №437 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи та згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями вказану справу передано в провадження судді Бабич Н.Д. Ухвалою суду від 29.08.2022 р. під головування судді Бабич Н.Д., справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Відповідачка [PERSON] до суду відзив на позовну заяву не надала. На неодноразові виклики до суду відповідачка не з`являлася, надсилаючи на адресу суду заяви про неможливість бути присутньою з різних підстав, в тому числі перебування за кордоном. Думку щодо предмету спору не висловила, тим самим не скориставшись своїм правом на надання заперечень. Таким чином суд приходить до висновку, щодо можливості розгляду справи без врахуванням думки відповідачки яка її не висловила, приймаючи рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів та власної неупередженої та об`єктивного думки. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідачів, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення про задоволення позовних вимог. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Ніцу І.Г. не з`явилися , звернулися до суду із заявою в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка до суду не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини не явки до суду обґрунтовувала тим, що на даний час у зв`язку з введенням військового стану в країні пов`язаної з незаконним вторгненням на територію України військ агресора перебуває поза межами країни разом з дитиною. Щодо розгляду справи без її участі залишила на розсуд суду. Треті особи по справі - Служба у справах дітей Святошинського району м. Києва, Служба у справах дітей Ізмаїльської міської радидо суду не з`явилися, висновок щодо встановлення порядку участі батька у спілкуванні та зустрічі з дитиною до суду не надали. Як вбачається з повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо можливості встановлення порядку участі батька у вихованні та зустрічах з дитиною повинна складати Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації за місцем фактичного проживання\\перебування дитини, а саме: Служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради З врахуванням тієї обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64\\2022 «Про запровадження воєнного стану в Україні» було проведено оповіщення та призов військовозобов`язаних до Збройних Сил України у зв`язку з вторгненням на територію України країни-агресора РФ, що є істотною, суттєвою та поважною обставиною, що унеможливлює отримання у передбачений Законом спосіб отримати висновок щодо можливості встановлення порядку участі батька у вихованні та зустрічах з дитиною, суд приходить до висновку щодо можливості розгляду справи без висновку Служби у справах дітей та сім`ї Ізмаїльської міської ради Одеської області на підставі наявних в матеріалах справи доказів та пояснень позивача. Правовідносини, що підлягають розгляду судом, врегульовано наступними нормами чинного законодавства. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сімї. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Ст. 153 Сімейного кодексу України встановлює, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків з яким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає розвитку дитини. За приписами ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення, втому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичним засобами. В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. 20.11.1989 року Організацією Об`єднаних Націй була прийнята Конвенція про права дитини, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Згідно ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядами дитини приділяється належна увага згідно з її віком та зрілістю. З цією метою дитині, зокрема надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.12). Розкриваючи зміст принципу найкращих інтересів дитини і підходи до його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги найкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 ст. 3) сформулював такі підходи : «Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип та правило процедури, які засновані на оцінці сіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначені найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з врахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими ; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає, за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначити найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи ніша дитина або група дітей. Всі елементи, що фігурують у переліку, повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначені найкращих інтересів є такі елементи : погляд дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпеку дитини, вразливе положення, право дитини на здоров`я, право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). При розгляді даної справи суд застосовує визначений підхід щодо найкращого забезпечення інтересів дитини - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи позивач являється співвласником квартири [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрована і сама дитина - [PERSON] . Заборгованість по сплаті аліментів відсутня. [PERSON] офіційно працевлаштований, до кримінальної відповідальності не притягувався. Протилежного суду не надано. Будь-яких претензій з боку відповідачки до позивача з приводу існування заборгованості по аліментам або інших претензій майнового або немайнового характеру в матеріалах справи відсутні і відповідачка з даного приводу суду відповідний відзив або пояснень не надавала. Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ, яка сформувалась в справах, що стосуються права на повагу до приватного та сімейного життя, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб національні органи влади намагались встановити справедливий баланс між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу найкращим інтересам дитини. Незважаючи на те, що практика суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не є обов`язковими, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною (К.В. проти Хорватії № 3621613, параграф 143, 2017 року). Зокрема право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертиз для визначення їх найкращих інтересів (Р.В. проти Фінляндії № 8249\\02 параграф 57-59, 9 травня 2006 року), такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сімє`ю повинні зберігатися, за винятком випадків коли це може зашкодити його здоров`ю та розвитку ( справа Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії, параграф 136). Хоча основною метою ст. 8 Конвенції є захист особи від свавілля органів державної влади, існують крім того. позитивні зобов`язання щодо ефективної «поваги» до сімейного життя (див. наведене вище параграф 63). Суд неодноразово стверджував, що у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та зобов`язання сприяти таким возз`єднанням, наскільки інтереси дитини говорять про необхідність збереження особистих відносин і, якщо це необхідно «відновити» сім`ю (див. серед іншого Іньякколо-Зенід, цитоване вище параграф 94). Однак обов`язок національних органів влади вживати заходів для поліпшення контактів не є абсолютним. Це обов`язок засобів а не результату і він може вимагати підготовчих або поетапних заходів. Характер та масштаби такої підготовки залежатимуть від обставин кожної справи, але співпраця та розуміння всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Однак, оскільки органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, відсутність таких заходів не є обставиною, яка сама по собі може звільнити їх від своїх позитивних зобов`язань згідно зі ст. 8. Навпаки, така підготовка вимагає від органів влади вжити заходів для узгодження конфліктуючих інтересів маючи на увазі найкращі інтереси дитини як першочергового питання (Рібич проти Хорватії. № 27148\\12, пар.94, 02 квітня 2015 року). Отже вирішальним є те, чи національні органи влади вжили всіх необхідних заходів для полегшення контактів, які можуть обґрунтовано вимагатися в особливих обставинах кожної справи (Купінгер проти Німеччини № 62198\\11, пар. 101, 15 січня 2015 року, та Хукканен проти Фінляндії 23 вересня 1994 року пар. 58, Серія А, № 299-А). Вирішуючи дану справу по суті суд встановив, що позивач [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі який був розірваний відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO] . Звертаючись до суду з позовом в частині визначити порядку зустрічей з дитиною в тому числі за місцем свого проживання надав суду державний акт на право власності на житло відповідно до якого він являється співвласником квартири [ADDRESS] . Для вирішення позовних вимог з метою забезпечення справедливого балансу участі обох батьків у вихованні дитини, суд враховує позитивну характеристику позивача, умови які створенні для зустрічі з дитиною. Крім того суд враховує пасивну поведінку відповідачки яка відмовилась від свого права щодо надання відзиву на позовну заяву тим самим покладаючись на думку суду. З цих міркувань суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, визнаючи наступний порядок участі батька у вихованні та зустрічі з дитиною: 1.Кожний другий тиждень місяця в суботу з 10.00 до 17.00., без присутності матері. 2.Новорічні свята з 04.01 до 10.01 кожного року за місцем проживання [PERSON] а саме за адресою: [ADDRESS] , або за повідомленням матері [PERSON] в іншому місці. 3.Літні канікули: три тижні з 20.07 по 21.08 за місцем проживання [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] , або з правом виїзду на відпочином в межах території України з повідомленням матері дитини [PERSON] про місце перебування з можливістю постійного спілкування з дитиною в цей час. Питання понесення судових витрат позивач залишив за собою.

Outcome: approved