Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.09.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний Договір №2020/ОВР/190-001622 про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами (надалі Договір). За умовами Договору Банк відкрив позивачу Картковий рахунок в національній валюті України на умовах тарифного плану «Універсальна карта «Домовичок», відкрив субрахунок № 26206131360006.500101.980 та встановив на ньому ліміт дозволеного овердрафту, з максимальною сумою ліміту в розмірі 300 000,00 (трьохсот тисяч) гривень, строком на 12 місяців зі сплатою процентів за користування овердрафтом, виходячи з базової процентної ставки 36% річних, пільгової відсоткової ставки 0,00001% річних та відсотковою ставкою на прострочену заборгованість в розмірі 48% річних. Відповідач не надав своєчасно ПАТ АБ «Укргазбанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Станом на 15.04.2022 року заборгованість Відповідача перед Банком за кредитним договором № 2020/ОВР/190-001622 від 24.09.2020 року, становить 6590,91 гривень, яка складається із: заборгованість по кредиту (прострочена) 5005,80 грн., заборгованість по процентах (прострочена) 816,54 грн. та заборгованість по платежах згідно ч.2 ст.625 ЦК України 768,57 грн. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31.10.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. При подачі позовної заяви представник позивача просив проводити розгляд справи за відсутності представника АБ «УкргазБанк» на підставі наявних у справі доказів, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити повністю. Проти винесення судом заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ст. 128 ЦПК України, судова повістка направлялась за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення 05.11.2022 року, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Заперечення від сторін проти заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.09.2020 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було підписано заяву -Договір №2020/I_190-003570 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюється з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (а.с.5). Підписавши вказаний Договір, відповідач приєднався до умов кредитного договору №2020/ОВР/190-001622 за програмою кредитування «Універсальна картка «Домовичок» та отримав банківську платіжну картку. Відповідно до Договору Банк встановив на картковому рахунку [PERSON] максимальну суму ліміту дозволеного овердрафту по Картковому рахунку в розмірі до - 300 000.00 грн, строком на 12 місяців, зі сплатою процентів за користування овердрафтом, виходячи з базової процентної ставки 36% річних, відсоткової ставки на пільговий період 0,00001% річних, відсотковою ставкою на прострочену заборгованість в розмірі 48% річних. ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши клієнту картковий рахунок та надав у користування овердрафт (кредит), що підтверджується Випискою з особового рахунку відповідача (а.с.36-37). Однак, взятті на себе зобов`язання відповідачем не виконано, як вбачається розрахунку заборгованості (а.с.38) станом на 15.04.2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складає 6590,91 грн, з яких: - заборгованість по кредиту (прострочена) 5005,80 грн; - заборгованість по процентах (поточна) 816,54 грн; - заборгованість по платежах за ч.2 ст.625 ЦП України 768,57 грн. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частинами 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина 1 ст.638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно з положеннями ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто чинне законодавство не пов`язує наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Указане узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеною у постанові по справі від 04.06.2019 року № 916/190/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підтвердження позовних вимог позивачем долучено розрахунок заборгованості по процентах (поточна) та заборгованості нарахованої на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за кредитним договором № 2020/ОВР/190-001622 від 24.09.2020 року за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 15.04.2022 року (а.с.38). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, на стягнення заборгованості по кредиту (прострочена), передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в розмірі 6590,91 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту (прострочена) 5005,80 грн; - заборгованість по процентах (поточна) 816,54 грн; заборгованість по платежах за ч.2 ст.625 ЦП України 768,57 грн. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем, що складає сплачена сума судового збору в розмірі 2481,00 грн. Враховуючи викладене, у відповідності до ст. 638, 625, 626, 638, 639, 1 49, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved