Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

[PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі «Відповідач»), третя особа - [PERSON] про усунення перешкод у розпорядженні квартирою. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні\~ обставини.\~ Позивач та третя особа є спадкоємцями після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщину у вигляді нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Спадкова справа заведена в Другій Білоцерківській міській\~ державній нотаріальній конторі. Під час оформлення своїх спадкових прав, державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М.В. було винесено постанову №2135/02-31 від 30.06.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину слугувало наявність арешту на нерухоме майно який було накладено Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2005 року. Оскільки, наявність вищезазначеного арешту перешкоджає Позивачу, як спадкоємцю в процедурі оформлення спадкових прав на нерухоме майно, за таких обставин був вимушений звернутися до суду та просив зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2654021 зареєстрований Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали, вх. №4092/2-41 від 02.12.2005 року, Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , власник - [PERSON] , заявник - Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Ухвалою суду від 12.09.2022 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.28). 11.10.2022 року засобами поштового зв`язку на адресу суду представником третьої особи були направлені письмові пояснення в яких та зазначила, що погоджується з позицією Позивача, викладеною в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.33-34). 16.11.2022 року Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 17.11.2022 року через канцелярію суду представник Позивача подала заяву про розгляд справи без участі Позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі щодо заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.49). 11.10.2022 року та 16.11.2022 року Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Причини неявки не повідомила, відзиву, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило (а.с.30, 48). 16.11.2022 року третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. В матеріалах справи міститься письмове пояснення третьої особи щодо предмету спору в яких він просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.31, 47, 33-34). В зв`язку з тим, що 16.11.2022 року сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Як убачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2018 року, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №1129, [INFO] помер [PERSON] (а.с.19). Відповідно до копії договору дарування квартири від 23.12.2004 року, останньому належала квартира [ADDRESS] (а.с.18). Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру, Позивач та третя особа є спадкоємцями після смерті [PERSON] . 30.06.2021 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №2135/02-31, державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області М.В.Мельничук, Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки при здійсненні перевірок за суб`єктом нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за доступом нотаріуса у відповідності до ч.3 ст.46-1 ЗУ «Про нотаріат», був виявлений арешт на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 2654021 (а.с.8). Даний факт підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2021 року (а.с.15-16). Судом встановлено, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О.Л. про визнання договору дарування недійсним та про визнання права власності на ? частину квартири, що підтверджується копією рішення\~ від 21.12.2006 року. За результатами розгляду справи [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову (а.с.10-14). При розгляду вищезазначеної цивільної справи ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2005 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] (а.с.9). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Як убачається із ст.41 Конституції України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, позовні вимоги про звільнення майна з під арешту є законними, обґрунтованими, Відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати Позивача у вигляді судового збору необхідно залишити за ним на підставі його заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved