Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [INFO] в с.Ковалі Коростенського району, Житомирської області помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим виконкомом Ковалівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Він прийняв спадщину після смерті батька, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном: проживає у будинку без реєстрації, обробляє земельну ділянку, розпорядився рухомим майном спадкодавця. Належність будинку спадкодавцю підтверджується довідкою Іршанської селищної ради Коростенського району, відповідно до якої зазначений будинок належав [PERSON] , згідно запису в погосподарській книзі №1 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . Факт наявності даного будинку підтверджуються копією технічного паспорту складеного станом на 02.03.2020 року, однак, згідно довідки Комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» №79 від 02.03.2020 року, станом на 29.12.2012 року на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності не зареєстровано.? До набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (із змінами) виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від їх державної реєстрації. На час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право власності на таке нерухоме майно. Відповідно до положень ст.100, 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 Особиста власність цього ж кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Таким чином, право власності спадкодавця на спадковий будинок підтверджено належними документами, цей будинок не є самовільним будівництвом. В лютому 2022 року для оформлення спадщини звернувся до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Неборачко Ірини Віталіївни, проте у вчиненні нотаріальних дій з оформлення спадщини йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинок. Довідка Іршанської селищної ради №18/13-14 від 10.05.2022 року підтверджує, що він після смерті батька вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном, доглядає та утримує будинок, здійснює його ремонт, займається обробітком присадибної ділянки, що за змістом п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК України є свідченням прийняття спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та управління належним померлій спадковим майном. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, згідно зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Просить рішенням суду встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Одночасно просить визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] . Сторони у судове засідання не прибули, у зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стороною відповідача відзив, в якому зазначено, Іршанська селищна рада не являється належним відповідачем за пред`явленими вимогами, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 62 років в с.Ковалі Коростенського району, Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 06.12.2001 року. Згідно довідок Шершнівського старостинського округу Іршанської селищної ради Коростенського району №1/13.14 та №2/13-14 від 17.01.2022 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був зареєстрований та проживав один в [ADDRESS] . Вказанаий житловий будинок належав [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі №1 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . Позивач є сином [PERSON] , померлого [INFO] , що відносить його до спадкоємців першої черги за законом, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 11.10.1961 року. Статтями 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З довідки Шершнівського старостинського округу Іршанської селищної ради Коростенського району №18/13-14 від 10.05.2022 року слідує, що [PERSON] , 1961 року народження, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном, займається обробітком присадибної ділянки, сплачує комунальні платежі, проводить поточний ремонт будинку. Інофрмація про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , в справі відсутні. Державна реєстрація права власності на вищевказаний будинок не проводилась. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Коростенське МБТІ» інвентаризація будинку проводилась КП «Коростенське МБТІ» 02.03.2020 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена. З довідки приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Неборачко Ірини Віталіївни №214/01-16 від 18.02.2022 року та Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі слідує, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який за життя був зареєстрований і постійно проживав на день смерті в [ADDRESS] , спадкова справа не заводилась. Листом за №214/01-16 від 18.02.2022 року приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Неборачко Ірина Віталіївна роз`яснила позивачу про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS] і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату на вказане спадкове майно, при цьому факт вступу позивача в управління та володіння вказаним спадковим майном ніким та нічим не було спростовано, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved