Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Щодо рішення, прийнятого по суті спору Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06.10.2022 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про відшкодування збитків, - задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] : - 480 000,00 грн (чотириста вісімдесят тисяч гривень) матеріальної шкоди, -4 808,34 грн (чотири тисячі вісімсот вісім гривень тридцять чотири копійки) судового збору за подання позову. 12.10.2022 до суду надійшла заява представника позивача від 11.10.2022 в якій ставиться питання про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 83 750,00 грн. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.10.2022 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично матеріали такої заяви передано суді по реєстру 01.11.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2022 для розгляду питання про розподіл судових витрат призначено судове засідання на 24.11.2022. У судове засідання 24.11.2022 з`явились представники сторін, які підтримали вимоги та доводи, викладені у письмових заявах, поданих до суду щодо питання розподілу судових витрат. В порядку ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Обґрунтування заяви про розподіл судових витрат В заяві про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу звертається увага, зокрема, на те, що під час подання позовної заяви [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України повідомив, що (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складає: -розмір, сплаченого ним судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, що складає 6 326,76 грн; -докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть подані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Також, зазначається, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не подані [PERSON] під час подання позовної заяви, у зв`язку з тим, що на той час не було відомо щодо обсягу правової допомоги, яка буде надана в майбутньому. Зауважується, що відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.05.2019: «Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додаткових угодах до нього.» Вказується, що п. 4.1. Договору передбачено, що «порядок розрахунків та вартість правової допомоги визначається на підставі додаткових договорів до цього Договору». Відповідно до п. 1 Додаткового договору від 05.04.2021, укладеного між [PERSON] та Жигальцевим Т.І. : «Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу з питань консультування та здійснення подальших необхідних дій, спрямованих на стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) матеріальної шкоди (вартості мотокатеру прогулянкового «Cobalt 226» (номер [NUMBER], 1999 року виробництва, номер корпусу [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] , та автопричіпу марки ПР Самоделка, 2005 року випуску (шасі № [NUMBER] , тип ТЗ-причіп бортовий-Е, реєстраційний номер [NUMBER] ), які перебували на відповідальному зберіганні [PERSON] , інфляційних витрат та трьох процентів річних». Зазначається, що п. 2 Додаткового договору визначено: «Сторони погодили, що вартість правової допомоги, визначеної пунктом 1 цього Додаткового договору, визначається шляхом множення вартості однієї години роботи Адвоката на кількість витрачених годин. 2.1. Загальна вартість однієї години правової допомоги, що надається Адвокатом, складає 2 500 гривень. 2.2 Сторони погодили фіксовану вартість участі Адвоката у судовому засіданні у розмірі 2 500 гривень. 2.2 Факт надання правової допомоги підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг.» Наголошується, що відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 10.10.2022 [PERSON] отримав від адвоката Жигальцева Т.І. правову допомогу на загальну суму 82 500,00 грн. Обсяг, склад, вартість, перелік та час, витрачений адвокатом на надання правової допомоги зазначений в Анотованому звіті № 1. За змістом доданого до заяви Анотованого звіту № 1 від 10.10.2022 про надання правової (правничої) допомоги [PERSON] за договором про надання правової (правничої) допомоги від 27.05.2019 та додаткового договору № 1 від 05.04.2021 зазначено наступне: датаОпис/зміст Наданої правової допомогиОбсяг (год/хв)Вартість (грн/год)Фіксована оплатаЗагальна вартість (грн) 12.04.2021-19.04.2021Аналіз обставин справи та наданих позивачем доказів. Формування правової позиції5 год2 500 грн 12 500 грн 19.04.2021-28.042021Складання позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви та направлення її до суду20 год2 500 грн 50 000 грн 14.05.2021Складання та направлення адвокатського запиту до Соломянського районного суду м. Києва щодо надходження позовної заяви та відкриття провадження по справі30 хв2 500 грн 1 250 грн 21.06.2021-22.06.2021Складання та подання апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2021 по справі № 760/12540/21 про передачу справи на розгляд іншого суду1 год 30 хв2 500 грн 3 750 грн 25.11.2021Участь (представництво інтересів [PERSON] ) в судовому засіданні--2 500 грн 2 500 грн 25.11.2021Ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 760/12540/2130 хв2 500 грн 2 500 грн 06.12.2021-08.12.2021Складання та направлення відповіді на відзив [PERSON] 3 год2 500 грн 7 500 грн 15.02.2021Участь (представництво інтересів [PERSON] ) в судовому засіданні 2 500 грн 2 500 грн 06.10.2022Участь (представництво інтересів [PERSON] ) в судовому засіданні 2 500 грн 2 500 грн Всього83 750 грн Також, до клопотання заявника додано завірені копії: -договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.05.2019, укладеного між [PERSON] та Жигальцевим Т.І. ; -додаткового договору від 05.01.2021 до вказаного договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.06.2019; -акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 10.10.2022 до вказаного договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.06.2019, за підписами [PERSON] та адвоката Жигальцева Т.Г. на суму 83 750,00 грн. Щодо правової позиції відповідача Представником відповідача до суду подано клопотання про відмову (зменшення розміру) у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в якому просить суд у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовити; у разі, якщо суд не вбачатиме підстав для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. В обґрунтування вимог заяви зауважується, зокрема, на тому, що звертаючись до суду з позовом, представник позивача у позовній заяві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача складається з 6 326,76 грн судового збору і витрат, які він поніс або планує понести у зв`язку з розглядом справи, однак, будь-якого попереднього розрахунку представником позивача наведено не було. Окрім того, звертається увага на те, що представником позивача не було подана до суду заява про неможливість подання доказів, які підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів; при цьому, представником позивача до закінчення судових дебатів також не був наведений будь-який попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на правничу допомогу. Наголошується, що з доданого до заяви про ухвалення додаткового рішення анотованого звіту про надання правової допомоги вбачається, що майже всі вчинені адвокатом дії, які начебто мають бути оплачені позивачем, були вчинені в період з 12.04.2021 до дня подання позовної заяви, з поданого документа вбачається, що представник позивача повинен був і мав можливість зазначити у позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, який повинен понести позивач у зв`язку із розглядом даної справи, також мав можливість перед судовими дебатами надати такий розрахунок, зазначивши розмір витрат, які поніс позивач та має ще понести на оплату правничої допомоги, а також мав можливість надати докази у підтвердження понесених позивачем витрат, більшість яких була датована 2020 роком та мав можливість та повинен був до закінчення судових дебатів подати заяву про неможливість подання доказів на підтвердження витрат з вказанням поважних причин неподання таких доказів. Також, вказується, що заявлена представником позивача до відшкодування вартість витрат на правову допомогу не відповідає критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на обставини справи. Зокрема, зазначається, що з анотованого звіту про надання правової допомоги вбачається, що адвокатом начебто було витрачено 5 годин на аналіз обставин справи та формування правової позиції та 20 годин на складання та подання позовної заяви до суду. Проте, на думку представника відповідача: по-перше аналіз обставин справи є складовою частиною процесу підготовки позовної заяви, а по-друге зважаючи на зміст та обсяг матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів, вказаний адвокатом час підготовки цих документів є значно завищеним з метою завищення заявленої до стягнення суми судових витрат. Окрім того заявлений розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним з сумою заявлених позовних вимог та складає майже 20 % від суми задоволених позовних вимог. Зауважено, що адвокатом не надано доказів фактичного понесення позивачем заявлених судових витрат, а саме не надано доказів фактичної оплати правової допомоги, що дозволяє дійти висновку про штучність та завищеність таких витрат з метою незаконного стягнення з відповідача додаткових грошових коштів. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду вважає, що посилання представника позивачки, що документи по суті справи підписувалися та подавалися до суду безпосередньо [PERSON] , що, на його думку, ставить під сумнів фактичні обсяги наданої правничої допомоги адвокатом Лісовським Р. А. не підтверджено, оскільки відповідачкою доведено реальність надання правничої допомоги. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших». Також, суд бере до уваги, що як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Щодо доводів представника відповідача про те, що звертаючись до суду з позовом, представник позивача у позовній заяві не зазначив будь-якого попереднього розрахунку судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 725/42/21-ц (провадження № 61-1257св22) вказано, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат; отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. В частині доводі представника відповідача про те, що представником позивача не було подана до суду заява про неможливість подання доказів, які підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів; при цьому, представником позивача до закінчення судових дебатів також не був наведений будь-який попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на правничу допомогу, суд бере до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 28.07.2022 у справі № 580/1902/21, де вказано наступне: «ураховуючи заявлення представником позивача у позовній заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тобто така заява подана до судових дебатів у справі, та дотримання п`ятиденного строку надання доказів на підтвердження таких витрат, є необґрунтованими доводи про порушення строку на подання доказів». Разом з тим, суд звертає увагу на те, що ставлячи питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 83 750,00 грн, тобто у повному розмірі наданих робіт та послуг з правничої допомоги (які зафіксовані актом приймання-передачі наданих послуг від 10.10.2022 та анотованим звітом від 10.10.2022), представник позивача не звернув увагу на те, що позов у справі задоволено частково (на 75% від заявленої до стягнення суми), а також положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України за змістом якого у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто в даному випадку позивач мав би ставити питання про стягнення 55 312,50 грн відповідних судових витрат (75% від 83 750,00 грн). Крім того, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним з сумою заявлених позовних вимог. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. При цьому, суд бере до уваги, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з відповідача, оскільки цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Дослідивши опис наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиці правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, витраченим часом, обсягом цих послуг. Враховуючи викладене, визначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 83 750,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та можуть становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. З огляду на вказане, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, заперечення відповідача, складність справи, надані послуги, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правову допомогу та стягнути на користь позивача 20 000,00 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи наведене,

Outcome: partial