Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

29 серпня 2022 року [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, в якому просить: - визнати, що протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, встановлені у рішеннях Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 620/3078/20, від 05 січня 2021 року в справі № 620/5577/20, від 13 жовтня 2021 року в справі № 620/7060/21 та тривале не виконання рішень суду призвели до заподіяння моральної шкоди у розмірі 60000 грн.; - стягнути моральну шкоду в розмірі 60000 грн. за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казачейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що упродовж 2019-2022 років Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області систематично та свавільно порушує права та свободи позивача на пенсійне забезпечення. Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 620/3078/20 позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії [PERSON] за рахунок виплати 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 05.03.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року в справі № 620/5577/20 позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не проведення перерахунку основного розміру пенсії [PERSON] з 01.04.2019 на підставі довідки [INFO] від 12.10.2020 № ФЧ57461 про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 та зобов`язано здійснити перерахунок основного розміру пенсії з 01.04.2019, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, на підставі довідки [INFO] від 12.10.2020 № ФЧ57461 про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року в справі № 620/7060/21 позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо проведення виплати пенсії [PERSON] після її перерахунку з 01.04.2019 з обмеженням максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.04.2019 виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки [INFO] від 12.10.2020 № ФЧ57461, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. Вказані рішення суду набрали законної сили і на їх виконання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснило позивачу відповідні перерахунки пенсії, але виплату коштів в загальній сумі 274371 грн. 62 коп. здійснено не було. Внаслідок протиправних дій відповідача, неправильного обчислення розміру пенсії і виплатою її в заниженому розмірі позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні його життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, погіршенні стану здоров`я, нервових розладах та перевтомленні, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Згідно ухвали судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2022 року справу за вказаним позовом передано на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в установлений судом строк відзив на позов не подав. Відповідач - Державна казначейська служба України подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що казначейство не в змозі використати права учасника судового процесу, оскільки згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Оскільки Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, то відповідно до вимог законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Жодними нормативно-правовими актами не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб органів державної влади. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Крім того, не допускається стягнення з казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та стражданнями, на які він посилається, не надав жодних доказів того, що саме дії відповідачів спричинили йому страждання, зазначені в позові. Також, позивач не навів жодних доказів в обгрунтування моральної шкоди та не надав її розрахунку. Розмір моральної шкоди не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами. Позивач подав відповідь на відзив, в якій, зокрема, вказав, що Державна казначейська служба України повинна бути залучена до участі в даній справі в якості відповідача з метою забезпечення завдань цивільного судочинства. Крім того, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою. Позивач вважає доведеним факт завдання відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернігівській області йому моральної шкоди протиправними діями, встановленими судовими рішеннями. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивач виходить, зокрема, з характеру страждань, яких він зазнав, їх тривалості, також враховує стан здоров`я та вимушені зміни в життєвих стосунках, а тому позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач у судове засідання не з`явився, просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив врахувати позицію Державної казначейської служби України, викладену у відзиві на позов. Представник відповідача - Державної казначейської служби України у судовому засіданні просила відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 620/3078/20 позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії [PERSON] за рахунок виплати 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 05.03.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 (а.с. 47-51). Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року в справі № 620/5577/20 позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не проведення перерахунку основного розміру пенсії [PERSON] з 01.04.2019 на підставі довідки [INFO] від 12.10.2020 № ФЧ57461 про грошове забезпечення станом на 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок основного розміру пенсії [PERSON] з 01.04.2019, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, на підставі довідки [INFO] від 12.10.2020 № ФЧ57461 про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум (а.с. 52-55). Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року в справі № 620/7060/21 позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо проведення виплати пенсії [PERSON] після її перерахунку з 01.04.2019 з обмеженням максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.04.2019 виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки [INFO] від 12.10.2020 № ФЧ57461, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат (а.с. 56-59). На виконання вказаних рішень суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було проведено перерахунок пенсії позивачу, однак виплата коштів не здійснена. Зазначені обставини відповідачем не спростовані. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Конституції України закріплює, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статтях 55, 56 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно. Так, згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України). Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до пунтку 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пунткі 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. Також, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд вважає доведеним факт завдання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу моральної шкоди протиправними діями, встановленими рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 620/3078/20, від 05 січня 2021 року в справі № 620/5577/20, від 13 жовтня 2021 року в справі № 620/7060/21, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, тривалим невиконанням судових рішень, у порушенні його життєвих планів та соціальної взаємодії, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує стан його здоров`я, вимушені зміни в життєвих стосунках, тому

Outcome: partial