Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2011 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 травня 2011 року і до її повноліття. Відповідно до даного рішення суду було видано виконавчий лист №2-767 від 10.08.2011 на підставі якого Гребінківським ВДВС у Лубенському районі Полтавської області було відкрито виконавче провадження №28084562. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2021 року визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . На даний час дочка фактично проживає разом з позивачем з 23 липня 2021 року. Відповідач по справі не проживає разом з дочкою, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить звільнити його від сплати аліментів, стягнутих згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.06.2011, відкликати виконавчий лист, виданий судом на виконання рішення суду, стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2021 року і до її повноліття, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідач повністю не визнає позовні вимоги [PERSON] та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки при зверненні до суду в п.1 прохальної частини позивач ставить питання про звільнення позивача від сплати аліментів відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду у справі №2-767/2011 року. Вважає в цій частині заявлена позовна вимога не підлягає до задоволення, так як при зверненні до суду стороною не вірно обрано спосіб захисту, так як даний предмет спору не являється позовним провадженням, а відповідно до чинного законодавства може бути поданий в порядку наказного провадження або за заявою про перегляд рішення за ново виявленими обставинами або виключними обставинами. Стосовно відкликання виконавчого листа відповідач вважає, що така позовна вимога не може бути адресована відповідачу, інших сторін у справі стороною не було заявлено, також така позовна вимога не може бути предметом спору та не може заявлятися в позовній заяві про стягнення аліментів. Також зазначає, що з початком війни донька не порозумілася із батьком та прийшла на постійне проживання до неї та фактично проживала до початку липня. В липні донька пішла знову проживати до батька та на даний час проживає взагалі у родичів в іншому регіоні. З приводу того, з ким хоче проживати дитина, питання вирішувалося судом, однак постійного місця проживання визначеного судом, дитина не бажає притримуватися та фактично знаходиться в тому віці, коли поза межами суду зможе вирішувати з ким їй проживати, так як 19.09.2022 їй виповниться повних 14 років. Стосовно вимог про стягнення судових витрат, зазначає, що до матеріалів справи долучені договір про надання правничої допомоги, копія розрахунку та акту виконаних робіт, проте не надано платіжний документ, який би вказував на проведення сплати вказаних коштів. Оскільки судові витрати у справі стягуються судом пропорційно до задоволених позовних вимог та з огляду на неправильно обраний спосіб захисту, вважає що витрати на правничу допомогу не можуть бути стягнуті судом (а.с.33, зворот). Відповідно до поданого заперечення на відзив позивач зазначає, що відповідач з 23 липня 2021 року по теперішній час, участі в матеріальному забезпеченні, вихованні доньки не брала та не бере. Коштів на дитину не витрачає, відрахування з його заробітної плати (аліменти) витрачає на свої власні потреби, а тому просить суд, в інтересах неповнолітньої дитини стягувати з відповідача аліменти, до відзиву на позовну заяву відноситись критично. Судовий збір просить покласти на відповідача та зобов`язати повернути йому, згідно поданих квитанцій в матеріалах справи (а.с.36, 37). 13 липня 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, залишено без руху, для усунення наявних у ній недоліків, які позивачем усунено у строк, встановлений судом. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 18 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, яке відкладено до 12 серпня 2022 року. 12 серпня 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 вересня 2022 року, яке відкладено до 21 листопада 2022 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що дитина проживає разом з ним, перебуває на його утриманні, відповідачка кошти на забезпечення доньки не надає. Відповідач та представник відповідача адвокат Ткаченко Н.М. в судових засіданнях просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, свою позицію у справі виклали у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з пунктом 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до статті 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною 2 статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. Враховуючи відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів та з огляду на положення ст. 273 СК України, можна дійти висновку, що вона має на меті скасування їх присудження. Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного районного суду Чернігівської області від 10 червня 2011 року у справі №2-767 за 2011 р., стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 травня 2011 року і до її повноліття. Рішення набрало законної сили (а.с.16). Відповідно до копії Акту про проживання без реєстрації №1342 від 23 липня 2021 року, [PERSON] , 2008 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації на протязі десяти днів (а.с.11). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2021 року визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили (а.с.12-15). Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2021 року визначено місце проживання дитини з позивачем, і спільна дочка сторін [PERSON] перестала проживати разом з матір`ю, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, а тому враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення позивача від стягнення аліментів на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2011 року. Відповідачем заявлені\~позивачем вимоги\~не спростовано. Сам по собі тимчасовий факт проживання дитини з одним із батьків, за наявності рішення суду про визначення місця проживання з іншим із батьків, не може бути підставою для стягнення аліментів на його користь. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Беручи до уваги загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вимоги статті 181СК України та статті 273 ЦПК України, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Прилуцького міськрайонного районного суду Чернігівської області від 10 червня 2011 року у справі №2-767 за 2011 р. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів. Враховуючи, що аліменти є щомісячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою уникнення необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась на утриманні платника аліментів, суд вважає, що припинення стягнення аліментів має бути здійснене з дати подання позову до суду, тобто з 13 липня 2022 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про припинення стягнення з нього аліментів є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відтак, суд вважає за необхідне відкликати з Гребінківського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області виконавчий лист виданий Прилуцьким міськрайонним судом №2-767 від 10.08.2011, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №2808456. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. А саме розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімільний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що неповнолітня дочка сторін проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні і даний факт відповідачем не спростовується, суд дійшов висновку, що дитина потребує стабільної, щомісячної матеріальної допомоги з боку матері, яка має обов`язок по утриманню своєї неповнолітньої дочки. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною особою. Відомостей про незадовільний стан здоров`я останньої, а також про наявність на її утриманні інших дітей та непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дочки та не позбавлена можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі. З огляду на вказане, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, у повній мірі може забезпечити дитині належний рівень життя та умови для розвитку, які гарантовані державою, та, водночас, не стане надмірним тягарем для матері у понесених витратах. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору за предметом спору про стягнення аліментів, проте сплатив судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. за предметом спору про звільнення від сплати аліментів. Так, за правилами ст.\~141\~ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп., та на користь позивача стягнути судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп. При цьому, суд враховує, що положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За матеріалами справи встановлено, що у своїй позовній заяві [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати в повному обсязі. При цьому у позовній заяві позивачем визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Згідно копії Договору №01/1011/21 про надання правничої допомоги від 10 листопада 2021 року, відповідно до якого [PERSON] та адвокат Жайворонко Ігор Вікторович уклали даний договір про те, що [PERSON] бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу по справі про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Оплата правничої допомоги виконавця передбаченої п. 2.1 Договору здійснюється протягом 20 робочих днів з моменту набрання рішення законної сили. Надано акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги на суму 2\~000 грн. та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу до договору про надання правничої допомоги від 10.11.2021 на суму 2\~000 грн. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Такий правовий висновок міститься в постанові КАС ВС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи викладене, зважаючи що позов [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволено судом частково, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. є неспівмірними та завищеним, а тому заявлена сума таких витрат ураховуючи часткове задоволення позову підлягає зменшенню до 1000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial