Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: визнати, що протиправна бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 поза межами розумного строку невиконання судового рішення призвела до моральної шкоди в сумі 70 000 грн; стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 70000 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що він має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Чернігівським окружним адміністративним судом 23.02.2021 у справі № 620/5054/20 ухвалено рішення, яким адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати йому щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком та зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Проте, відповідач в добровільному порядку рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 не виконує, чим спричиняє тяжкі душевні страждання, підриває з боку держави основи допомоги та підтримки учасників бойових дій та їх родин, як наслідок всіх військовослужбовців. Зазначає, що тривалість розгляду справи з червня місяця 2020 року і, як наслідок, тривале невиконання рішення суду та відновлення порушеного права становить більше 7 місяців. Внаслідок протиправних дій відповідача він втратив звичайний спосіб життя у зв`язку з необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідача, пошти, зібранням необхідних документів, тим самим було обмежено його спілкування з сім`єю, постійно відчував негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги підвищений. Розмір відшкодування моральної шкоди становить 70 000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2021 року справа передана на розгляд Новозаводському районному суду міста Чернігова. Ухвалою судді від 23.12.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.01.2021 від відповідача - Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на адресу суду надійшов відзив (а.с.41-44), згідно якого просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначають, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі № 620/5054/20 стосується стягнення недоотриманих коштів на користь позивача та ніяким чином не стосується питання наявності чи відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вважають, що позивач не довів факту заподіяння йому саме моральної шкоди. 21.01.2022 від відповідача - Державної казначейської служби України на адресу суду надійшов відзив (а.с.69-71), відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради не є державним органом, тому у разі заподіяння ним шкоди не поширюються положення ст. 56 Конституції України, ч. 2 ст. 1167 та ст. 1173 ЦК України. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями органів місцевого самоврядування та душевними стражданнями, погіршення стану здоров`я, на які посилається позивач, останнім не надано жодних доказів того, що погіршення стану здоров`я виникло внаслідок дій відповідачів. Також, позивач не навів жодних суттєвих доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій просить про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, надав відзив на позов. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні проти позову заперечувала. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.19). Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 позов [PERSON] до Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо не нарахування та не виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с.9-10). Згідно відомостей Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради Степанову О.В. на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 зроблено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, яка становить 6 800,00 грн (а.с.45). Також, згідно повідомлень від 08.09.2021, 08.10.202, 08.11.2021, 06.12.2021, 04.01.2022 Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради інформував Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації щодо потреби в бюджетних асигнуваннях для забезпечення виконання грошових зобов`язань (а.с.51-55). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173,1174 ЦК України. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи ст.ст.1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду відносно позивача ухвалено 23.02.2021 у справі №620/5054/20. З урахуванням значного строку невиконання судового рішення, більше 7 місяців, що є тривалим періодом і в розумінні ст.1174 ЦК України, є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання позивача внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я внаслідок виплати у заниженому розмірі вищевказаної допомоги. Також не надано доказів приниження честі й гідності позивача внаслідок недоплати допомоги. З огляду на тривалість невиконання судового рішення, розмір заборгованості, ступінь вини відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, характер та тривалість моральних страждань позивача, глибину його душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку з необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення до суду, виходячи із засад розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь позивача 1 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування», шкода, яка заподіяна фізичним особам в результаті бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету. Місцеві ради (органи місцевого самоврядування) мають статус органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.172 ЦК України). Тобто, у разі завдання шкоди органом місцевого самоврядування, саме цей орган і повинен відшкодувати шкоду особі. Окрім того, відповідно до ст.176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями територіальних громад. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 459/274/17 (провадження № 61-25576сво18). Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради не є державним органом, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому при ухваленні судом остаточного рішення у справі судовий збір підлягає стягненню з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави у розмірі 992,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial