Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

[PERSON] 18.03.2021 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності трактор колісний марки YANMAR FX24D, 1990 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію 1/2 частки вартості транспортного засобу, та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 16.11.1975 по 01.07.2017 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування в шлюбі ними було придбано трактор колісний марки YANMAR FX24D, 1990 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який на підставі свідоцтва [NUMBER] зареєстровано на відповідача. На придбання вказаного транспортного засобу були витрачені їх спільні кошти, частину з яких у розмірі 1 000 доларів США позичено у дочки [PERSON] . Оскільки трактор був придбаний у період шлюбу, тому відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71 СК України є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними. Так як він знаходиться у користуванні [PERSON] , просить стягнути з останнього 1/2 частину його вартості в рахунок компенсації права на належну їй частку. Ухвалою судді від 29.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Відповідач за первісним позовом [PERSON] 29.06.2021 через свого представника - адвоката Подлуцького М.О. звернувся із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] вантажний автомобіль марки "IFA B 50", 1977 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та в порядку розподілу вказаного майна виділити зазначений вантажний автомобіль [PERSON] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини вказаного автомобіля, що становить 50 000 грн. Зустрічний позов обгрунтовано тим, що за час шлюбу з [PERSON] було набуто транспортний засіб марки «IFA B 50», 1977 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстровано за [PERSON] . Ринкова вартість вказаного автомобіля на момент подання позовної заяви відповідно до даних з сайтів продажу транспортних засобів в мережі Інтернет становить в середньому 100 000 гривень. Спірний автомобіль перебуває у володінні та розпорядженні [PERSON] , знаходиться за місцем її проживання. При вирішенні питання розподілу майна просить врахувати його похилий вік - 68 років, не можливість мати інші доходи, окрім пенсії, що унеможливлює сплату компенсації за частку в спільному майні на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 29.06.2021 позовні заяви об`єднані в одне провадження та за клопотанням представника позивача за первісними позовом [PERSON] - адвоката ГордієцьВ.С. призначено автотоварознавчу експертизу для визначення ринкової вартості трактора колісного марки YANMAR FX24D, 1990 року випуску, номерний знак [NUMBER] , і провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позов визнає частково. Просить задовольнити вимоги про визнання автомобіля марки "IFA B 50" об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . У задоволенні решті вимог зустрічного позову просить відмовити. В обгрунтування позиції зазначає, що за час шлюбу нею з [PERSON] набуто транспортний засіб марки "IFA В 50", 1977 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] . Вказаний вантажний автомобіль не перебуває в її володінні та розпорядженні, оскільки вона не має посвідчення водія і ніколи не керувала і не бажає керувати вантажним автомобілем. З початку придбання зазначеного транспортного засобу [PERSON] використовував його лише в своїх цілях. Автомобіль знаходиться на подвір`ї біля їх спільного сумісного будинку, де його залишив [PERSON] . Автомобіль перебуває в несправному стані. Вона не погоджується з вартістю авто в розмірі 100 000 грн. Звертає увагу, що вона не працює, проживає з дочкою інвалідом з дитинства ІІ групи, яка внаслідок психічного захворювання потребує постійного стороннього догляду. Основним джерелом її проживання є присадибна земельна ділянка, пенсія та допомога по догляду за інвалідом, тому не має можливості сплатити [PERSON] грошову компенсацію. Ухвалою суду від 04.10.2021 провадження у справі поновлено та 01.12.2021 за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. З 08.03.2022 змінено підсудність судових справ Ніжинського міськрайонного суду розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22. З 05.05.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Ніжинського міськрайонного суду розпорядженням Голови Верховного Суду від 04.05.2022 №27/0/9-22. Ухвалою суду від 29.06.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Подлуцького М.О. про зупинення провадження у справі. У судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Гордієць В.С. не з"явилися. Представником подані клопотання про проведення судових засідань без їх участі, підтримку первісного позову, визнання зустрічного позову в частині визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю сторін. Крім того, у цих клопотаннях, поданих 27.06.2022 та 29.08.2022 після закриття підготовчого провадження, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частки вартості спірного вантажного автомобіля марки "IFA В 50" (а.с. 115, 133). Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Зазначив, що трактор він придбавав за особисті кошти. Його вартість за висновком проведеної у справі судової товарознавчої експертизи завищена. Щодо заявлених ним позовних вимог до [PERSON] зазначив, що вантажний автомобіль слід виділити [PERSON] , а компенсовувати йому 1/2 частки його вартості не потрібно. При цьому трактор має бути виділений йому. У цьому разі він погоджується нести судові витрати по справі. Заслухавши [PERSON] , дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 16.11.1975 по 01.07.2017 сторони перебували у шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом ІІ групи з дитинства та проживає з позивачем за первісним позовом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] , про народження серії [NUMBER] , про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , довідкою Галицької сільської ради №03-23/42 (а.с. 9-10, 54-55). У період перебування у шлюбі сторони придбалитрактор колісний марки YANMAR FX24D, 1990 року випуску, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER], зареєстрований 16.12.2013 на [PERSON] , який цим майном користується (а.12-13). Його ринкова вартість з урахуванням фактичного технічного стану на 08.09.2021 становить 175 077,75 грн, про що свідчить висновок судової автотоварознавчої експертизи №067/21 від 15.09.2021 (а.с. 69-72). Також було придбано вантажний автомобіль марки "IFA B 50", 1977 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про державну реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , зареєстрований 16.01.2003 на [PERSON] . Даним автомобілем ніхто із сторін не користується (а.с.40). Його ринкова вартість з урахуванням фактичного технічного стану на 30.09.2021 становить 29 808,00 грн, він не пригодний до експлуатації, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №071/21 від 01.10.2021 (а.с. 89-98). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Частиною першою статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (стаття 71 СК України). Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Відповідачем за первісним позовом [PERSON] доказів на підтвердження доводів про придбання трактору за особисті кошти не надано і всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України дані обставини не доведено. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що спірний трактор перебуває у спільній сумісній власності сторін, позивач за первісним позовом [PERSON] не користується спільним трактором, просить виплатити їй компенсацію вартості його частки у вказаному праві, ураховуючи, що трактор є неподільною річчю, постійно перебуває у фактичному користуванні відповідача за первісним позовом [PERSON] , та з урахуванням інтересів кожного з подружжя з відповідача за первісним позовом [PERSON] , незалежного від його згоди, на користь позивача за первісним позовом [PERSON] згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України підлягає стягненню 1/2 вартості трактора як компенсації [PERSON] частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає неприйнятним аргумент відповідача за первісним позовом [PERSON] про неможливість сплати ним компенсації за частку в спільному майні на користь [PERSON] з урахуванням його похилого віку, відсуності необхідних доходів, оскільки його платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. При задоволенні позову [PERSON] первісний відповідач [PERSON] стає одноосібним власником спірної речі - трактора. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Факт відсутності у відповідача за первісним позовом [PERSON] коштів для одномоментної виплати компенсації первісному позивачеві [PERSON] сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у [PERSON] будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь [PERSON] треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі 209/3085/20 (п. 46-47). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від сформульованого, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі № 6-2925цс15 і Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2019 у справі № 371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування частини другої статті 364 ЦК України юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем (п. 62). У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду. Є непереконливими доводи [PERSON] про завищення вартості трактора за висновком проведеної у справі судової товарознавчої експетизи, так як наводячи таке твердження [PERSON] не зазначає про недотримання при проведенні експертизи норм законодавства в сфері судової експертизи та оцінки майна, які б викликали сумнів у правильності висновку експерта. Інших доказів про вартість трактора суду не надано. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 у справі №143/591/20 (пункт 8.31)). Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанов Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Таким чином, окрема вимога визнати спірний трактор об"єктом спільної сумісної власності є неефективним способом захисту, оскільки визнання такого права не гарантує отримання відповідної компенсації. Тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї вимоги, рівно як з цих же мотивів і вимоги за зустрічним позовом про визнання спірного вантажного автомобіля об"єктом спільної сумісної власності. Що стосується вимоги за зустрічним позовом про виділення спірного вантажного автомобіля [PERSON] та стягнення з неї на користь [PERSON] вартості 1/2 частини вказаного автомобіля, що складає 50 000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша ст. 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у справі за зустрічним позовом повинні визначатися за КпШС України, який був чинним на час набуття спірного автомобіля. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України). У відповідності до ст. 23 КпШС України майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України. У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю, на що звернуто увагу Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі 209/3085/20 (п. 66.1) В судовому засіданні встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбано спірний вантажний автомобіль. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував його придбання за спільні кошти подружжя. Тому автомобіль є спільним майном подружжя. В свою чергу, [PERSON] вказаним транспортним засобом, як і [PERSON] , не користується. Вантажний автомобіль відповідно до висновку експерта за результатами автотехнічного дослідження до експлуатації не пригодний. Отже, для використання за призначенням потребує ремонту. [PERSON] посвідчення водія не має, наміру користуватися спірним автомобілем не висловлює, проживає з дочкою сторін по справі, яка є інвалідом з дитинства ІІ групи, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видано на ім`я [PERSON] . З огляду на вказане виділення спірного вантажного автомобіля [PERSON] і присудження 1/2 його вартості [PERSON] суперечитиме принципу розумності і справедливості (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України, ч. 9 ст. 7 СК України), а відтак у задоволенні таких вимог слід відмовити. Щодо вимог, викладених у клопотаннях представника первісного позивача від 27.06.2022 та 29.08.2022 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації 1/2 частки вартості спірного вантажного автомобіля (а.с. 115, 133) суд виходить з наступного. Заявлена у цих клопотаннях вимога по своїй суті є матеріально-правовою, способом захисту свого права. Немає сумніву, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Однак, як вбачається з матеріалів справи, сторони спочатку звернулися до суду для поділу житлового будинку, вимоги про що розглядалися в іншій справі. В подальшому [PERSON] звернулася до суду про поділ трактора, не заявляючи вимог про поділ вантажного автомобіля. У цій справі [PERSON] подав зустрічний позов про поділ вантажного автмобіля, зазначивши способом захисту свого права стягнення з [PERSON] 1/2 вартості спірного вантажного автомобіля і виділення його [PERSON] . До закриття підготовчого провадження представником [PERSON] суду подано висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження спірного вантажного автомобіля. Письмової заяви про збільшення позовних вимог під час підготовчого провадження подано не було. Після ж закриття підготовчого провадження, у вищевказаних клопотаннях заявлено вимогу стягнути з [PERSON] 1/2 вартості спірного вантажного автомобіля. Згідно з ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. У позовній заяві зазначається зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання (п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України). До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (ч. 3 ст. 49 ЦПК України). Згідно з ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Суд бере до уваги дію принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Разом з тим, збільшення первісним позивачем [PERSON] позовних вимог після закриття підготовчого провадження та недотримання вимог про надіслання заяви про це іншій стороні, не дає суду підстав для прийняття їх до розгляду відповідно до положень ч. 2, 5 ст. 49 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду первісним позивачем [PERSON] сплачено 908 грн 00 копійок судового збору (а.с. 1), за проведення судової товарознавчої експертизи, проведеної на підстави ухвали суду за її клопотанням [PERSON] сплатила 3 500 грн 00 коп (а.с. 88, 73) та за надану правничу допомогу адвокатом Гордієць В.С. - 8000 грн 00 коп (а.с. 119). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Правнича допомога позивачу [PERSON] надана адвокатом Гордієць В.С. Відповідно до опису наданої правової допомоги гонорар адвоката за договором про надання правової допомоги встановлений у фіксованому розмірі 8000 грн. Матеріалами справи доведений факт надання правничої допомоги адвокатом та її оплати [PERSON] у сумі 8000 грн згідно з прибутковим касовим ордером (а.с. 119). Надані суду належні документи дають підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача. Визначаючи суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує тривалість часу, затраченого адвокатом у судових засіданнях, а також час, затрачений на складання процесуальних документів, підготовку інших документів до суду, у зв`язку із чим доходить висновку про компенсацію первісному позивачу [PERSON] витрат на правничу допомогу з [PERSON] у зв`язку з задоволенням майнової позовної вимоги до нього. Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвокату [PERSON] в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України не подавав. За таких обставин, відповідно до ст.141 ЦПК України, при задоволенні майнової позовної вимоги з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн 00 коп., за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 3 500 грн 00 коп, та на правничу допомогу в сумі 8000 грн 00 коп

Outcome: partial