Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

1.Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Представник [PERSON] - адвокат Могилей С.В., звернувся до Черкаського міського суду Черкаської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, посилаючись на наступне. Під час спільного проживання з відповідачем, перебування у шлюбі, ведення спільного господарства, за кошти спільного сімейного бюджету на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 1286, подружжям [PERSON] та [PERSON] було набуто жилий будинок, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . Придбання вищевказаного жилого будинку відбувалося частково за кошти отримані в кредит від AT «УКРСИББАНК». Між відповідачем та AT «УКРСИББАНК», було укладено іпотечний договір № 1292 від 05.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та про його поділ між ними не досягнуто згоди. Враховуючи викладене, позивачка через свого представника звернулася до суду з даним позовом та просить: - визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] та [PERSON] жилий будинок - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погріб - літ. «В», огорожа - №1, водоколонка - №2; - виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погріб - літ. «В», огорожа - №1, водоколонка - №2; - виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину жилого будинку - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погріб - літ. «В», огорожа - №1, водоколонка - №2. - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на жилий будинок - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погріб - літ. «В», огорожа - №1, водоколонка - №2. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом даної справи. 1.2. Представниця відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що відповідач взяв кредит та дві позики для купівлі спірного будинку та для виплати кредиту. Відповідач самостійно сплачував кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості. Спірний будинок є особистою приватною власністю відповідача, оскільки набутий в період шлюбу за кошти, що належать йому особисто. 1.3. Представник позивачки подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що під час укладення договору купівлі-продажу спірного будинку відповідач не повідомляв про свій намір придбати це майно на праві особистої приватної власності, в договорі такі відомості відсутні. Придбання спірного будинку здійснено за рахунок коштів сімейного бюджету, заощаджень сторін, а також коштів, які були отримані внаслідок укладення відповідачем кредитного договору. Кошти за договором кредиту сторони витратили саме на придбання будинку, виплата боргу за кредит здійснювалася сторонами щомісячно за рахунок коштів сімейного бюджету. Надані представницею відповідача розписки та договір позики не є належними доказами, оскільки відсутні відомості про те, що вони були спрямовані на придбання саме спірного будинку та погашення кредиту, а також у них відсутні істотні ознаки договору позики. До подання цього позову відповідач не повідомляв позивачку про існування вказаних правочинів. Крім того, додаткова угода та розписка до неї про отримання відповідачем 8000 доларів США свідчать про отримання цих коштів відповідачем у якості заробітної плати наперед, оскільки вона не має боргового характеру, у ній не вказаний час повернення коштів. 1.4. Ухвалою суду від 18.10.2022 було залишено без задоволення клопотання представниці відповідача щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 02.11.2022, яка відображена в протоколі судового засідання, та від 15.11.2022 було постановлено витребувати оригінали певних доказів, у достовірності яких висловив сумнів представник позивачки. 1.5. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представниця відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 22.11.2022 присутній не був, проте в судовому засіданні 15.11.2022 пояснив, що до купівлі спірного будинку він зі своєю дружиною [PERSON] знімав квартиру в місті Черкаси. Спірний будинок був придбаний у зв`язку із тим, що у них з дружиною народилася донька і сім`я потребувала більш комфортних умов проживання. Він переїхав до спірного будинку через тиждень після його покупки, а дружина з дитиною переїхали протягом одного місяця. Він проживав разом зі своєю дружиною з 2002 року до березня 2022 року, коли вона поїхала в іншу країну. Його дружина була присутня під час укладення ним кредитного договору. Іноді від його імені кредит погашала його дружина. Ініціатором отримання кредиту був саме він. Вони разом з дружиною наводили порядок в будинку, він власноручно зробив більшу частину ремонтних робіт. Його дружина також знала про укладення ним договорів позики з [PERSON] . В основному гроші в сім`ї заробляв він, однак дружина деякий час також працювала. Дружина хворіла на онкологічне захворювання, що також потребувало значних витрат на лікування. 2.Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 17.08.2002 Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.08.2002. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] . 2.2. Згідно з копією договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВЕЕ №202971, укладеного 05.02.2007 між [PERSON] (далі - продавець) та [PERSON] (далі - покупець) продавець продала, а покупець купив житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний договір купівлі-продажу квартири був посвідчений 05.02.2007 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1286. У договорі вказано, що ціна продажу складає 103020 грн., що становить еквівалент 20400 доларів США. 42420 грн. покупець передав продавцю до підписання договору, а решту грошей в сумі 60600 грн. покупець зобов`язується сплатити не пізніше 05.02.2007. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 13.02.2007 КП «Черкаське обласне об`єднане БТІ» за № 13557815, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 308035360 від 23.08.2022 на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , накладено іпотечне обтяження згідно з договором від 05.02.2007, іпотекодержателем є АТ «Укрсиббанк». З вищевказаного витягу також вбачається, що колишньою назвою вулиці, на який розташований будинок, була вулиця Леніна. 2.3. Згідно з записами у будинковій книзі для прописки громадян в будинку [ADDRESS] , [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою з 28.03.2007, [PERSON] - з 25.07.2017, а [PERSON] - з 30.10.2018. 2.4. 05.02.2007 [PERSON] в якості позичальника уклав договір про надання споживчого кредиту з АКІБ «УкрСиббанк». Згідно з цим договором відповідач отримав кредит в сумі 12000 доларів США із строком повернення не пізніше 04.02.2022, зі сплатою 12,30 % річних та можливістю перегляду розміру відсотків. Кредит надається позичальнику як іпотечний кредит для його особистих потреб. Крім того, [PERSON] уклав 05.02.2007 з АКІБ «УкрСиббанк» договір банківського рахунку, а з ЗАТ СК «Український страховий альянс» - договір страхування конструкції нерухомості щодо спірного будинку. 10.01.2007 [PERSON] в якості позичальника уклав договір позики з [PERSON] , згідно з яким відповідач отримав у позику кошти в сумі 10000 доларів США, яку він зобов`язується повернути до 10.01.2016. Сума позики надається під 10 % річних для придбання нерухомості, а саме: будинку [ADDRESS] . Також, 10.01.2007 [PERSON] склав розписку про отримання від [PERSON] вищевказаної суми коштів. 21.04.2015 [PERSON] уклав з [PERSON] додаткову угоду до вищевказаного договору позики, в якій сторони продовжили термін дії договору позики на строк, що не перевищує сім років з моменту укладення даної додаткової угоди. При цьому, [PERSON] зобовязався надати відповідачу додатково 8000 доларів США в якості позики з терміном повернення до 10.01.2023. 21.04.2015 [PERSON] склав розписку про отримання від [PERSON] вищевказаної суми коштів в розмірі 8000 доларів США. В розписці вказано, що відповідач отримав ці кошти на погашення заборгованості перед банком за придбаний будинок в іпотеку і відповідач зобов`язується працювати у [PERSON] до моменту повернення суми боргу. 3.Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 3.2. Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин 2, 4 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 3.3. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 654/4518/18. 4.Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. На підставі вищенаведених письмових доказів суд дійшов висновку про те, що придбане сторонами під час шлюбу майно, а саме: житловий будинок,розташований за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку статті 70 СК України. Вказаний будинок був придбаний в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та саме з метою покращення житлових умов сторін і їх дитини, що підтверджується поясненнями відповідача, які він надав у судовому засіданні. Тобто, будинок був придбаний в інтересах сім`ї. Поділ між сторонами спірного житлового будинку шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частку будинку не порушує прав сторін, а також норми статей 70 СК України та 372 ЦК України. Вказаний житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому обставинам справи відповідає переведення правого режиму спільної власності на цей житловий будинок із сумісної власності без визначення часток співвласників в часткову власність із визначенням часток у праві власності. 4.2. Стосовно посилань відповідача та його представника на те, що спірний будинок є особистою приватною власністю відповідача, оскільки набутий за кошти, що належать відповідачу особисто та що були отримані ним на підставі договорів кредиту та позики, суд зазначає наступне. Зі змісту статті 60 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В судовому засіданні відповідач вказав, що позивачка працювала деякий час протягом періоду їх сумісного проживання, опікувалася дитиною, а також мала онкологічне захворювання. Про будь-які обставини, які б свідчили про наявність неповажних причин відсутності у позивачки самостійного доходу в певні періоди, відповідач в судовому засіданні не повідомив. Отже, спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності незалежно від того, хто з них отримав під час шлюбу весь дохід чи більшу частину доходу для його придбання. Джерело доходу (заробітна плата, позика, кредит), який був отриманий в період шлюбу та витрачений в інтересах сім`ї для придбання будинку, також не має значення для визначення правого режиму спірного нерухомого майна. Крім того, в силу норм частин 2, 4 статті 65 СК України, позика чи кредит, які були отримані одним із подружжя для купівлі майна в інтересах сім`ї, не можуть вважатися коштами, що належать одному з подружжя особисто. 4.3. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що представник позивачки у позовній заяві просить «виділити» частки майна кожному із подружжя шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину будинку. В судовому засіданні представник позивача уточнив, що він мав на увазі саме визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину будинку без виділу часток в натурі. Отже, на думку суду, вимога «виділити» кожній із сторін 1/2 частину будинку задоволенню не підлягає. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивачки в даному випадку є визнання спірного будинку об`єктом права власності спільної сумісної власності подружжя, визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину будинку та припинення права спільної сумісної власності на будинок, оскільки тепер на цей будинок поширюється правовий режим спільної часткової власності. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, слід задовольнити частково. 5.Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №12 від 16.09.2022 про сплату судового збору у сумі 1551 грн. 50 коп. Отже, з урахуванням задоволення майже всіх позовних вимог (відмовлено у задоволенні незначної частини позовних вимог лише у зв`язку з їх невірним формулюванням), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1551 грн. 50 коп. 5.2. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представник позивачки у позовній заяві вказав про наявність у позивача витрат на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 5000 грн. Разом з тим, до суду не було надано жодних доказів наявності витрат на правову допомогу з боку позивачки, а також не було надано опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Без такого опису суд позбавлений можливості встановити складність та обсяг фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, що був витрачений на виконання цих робіт (надання послуг). Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 23.11.2020 по справі № 638/7748/18. В підсумку, суд не вбачає підстав для стягнення будь-якої суми витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивачки.

Outcome: partial