Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Кричун Ю.А., звернувся в суд до відповідача з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 35699 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 15841,03 грн. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 67529653. Позивач вважає, що при вчинені виконавчого напису нотаріусом не було повідомлено позивача про його вчинення, крім того відповідачем не було надано нотаріусу доказів безспірності боргу позивача перед ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал"», оскільки нотаріусу не надавався оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, на підставі якого відповідач вважає виникла кредитна заборгованість, а сам договір не містить підпису позичальника. Вказані обставини свідчать про відсутність безспірності заборгованості, тому позивач має право на захист свого цивільного права шляхом оспорення вчиненого нотаріусом виконавчого напису через порушення останнім процедури його вчинення, у зв`язку з чим позивач просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються із судового збору у загальному розмірі 1488,6 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5500 грн. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника адвоката Кричуна Ю.А. надійшла заява, в якій він позов підтримав, просить його задовольнити та розгляд справи провести без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, згідно довідки про доставку електронного документа. \~ \~ \~ \~Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О.О. в судове засідання не з`явились, про дату, місце і час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Письмових пояснень щодо позову від них до суду не надходило. Судом встановлено, що 18.10.2020 року в електронній формі укладено кредитний договір № 3079965 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» (а.с.24-27). Згідно договору відступлення прав вимоги № 64-МЛ від 11.03.2021 року ТОВ «Мілоан» передало (відступило) новому кредитору право грошової вимоги згідно реєстру боржників, в якому містяться відомості про заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 3079965 від 18.10.2020 (а.с.28-32). Із заяви про вчинення виконавчого напису № 683 від 10.05.2021 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал"» звернулось до приватного нотаріуса Остапенка Є.М. із вказаною заявою, в якій просило вчинити виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3079965 від 18.10.2020. Зазначення про наявність додатків до вказаної заяви відсутнє (а.с.33). 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 35699, про стягнення з [PERSON] заборгованості, за період з 10.03.2021 по 10.05.2021 року, за кредитним договором № 30779965 від 18.10.2020, укладеним [PERSON] з ТОВ «Мілоан», право вимоги за яким за договором відступлення прав вимоги № 64-МЛ від 11.03.2021 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал"». Загальна сума заборгованості становить 15841,03 грн та включає в себе: 5336 грн заборгованість за тілом кредиту, 8375,03 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 1200 грн заборгованість за нарахованою комісією а також 930 грн - за вчинення виконавчого напису (а.с.12). З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67529653 від 16.11.2021 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком О.О. на підставі виконавчого напису № 35699 від 12.05.2021 року, відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал"» заборгованості в розмірі 15841,03 грн (а.с.13). 16.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком О.О. в межах виконавчого провадження № 67529653 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, сума якої в постанові визначена в розмірі 1584,10, а також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, розмір яких визначено у розмірі 500 грн (а.с.14, 15). З постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О.О. від 24.01.2022 вбачається, що приватним виконавцем в межах ВП № 67529653 звернуто стягнення на доходи боржника, а 11.08.2022 року винесено постанову про арешт коштів боржника, в якій загальна сума боргу, що стягується становить 17925,13 грн (а.с.16, 17). З листа в.о.директора Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України № 69047/90862-33-22/37.5 від 16.08.2022 вбачається, що свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України на ім`я [PERSON] , - анульовано (а.с.37-38). Відповідно до відповіді завідувача Київським державним нотаріальним архівом № 2001/01-21 від 19.08.2022 приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М. документи нотаріального діловодства та архіву на державне зберігання не передавав (а.с.99). Відповідно до\~ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року,\~Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону № 3425-XII передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст.87 Закону № 3425-XII перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Резолютивна частина постанови суду була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та\~нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17 та висновками Великої Палати Верховного Суду, зазначеними в постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття та не діяли на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що у свою чергу порушує вимоги ст.87 Закону «Про нотаріат». Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах\~Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у зазначеному спорі, підлягають перевірці доводи сторін в повному обсязі з приводу того, чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Пунктом 1 вищевказаного Переліку, в редакції станом на 29.11.2001 року, у підпункті (б) передбачено, що для одержання виконавчого напису, подаються також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеним в постановах від 13.10.2021 року по справі\~\~№ 554/6777/17-ц, від 10.11.2021 року по справі № 758/14854/20. Також суд зазначає, що виконавчий напис нотаріуса, виданий на проведення стягнення заборгованості з [PERSON] за період 10.03.2021 по 10.05.2021 року, яка розрахована за кредитним договором № 3079965, укладеним 18.10.2020 року. У зв`язку з тим, що відповідні виписки з рахунку [PERSON] відсутні і вони нотаріусу не надавались, що в свою чергу, унеможливило перевірку нотаріусом правильності визначення суми заборгованості зі встановленням початкової дати виникнення цієї заборгованості та періоду, за який проведено розрахунок заборгованості, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису, передбаченою ст.88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, судом встановлено, що у виконавчому написі зазначено, що право вимоги про стягнення грошових коштів з [PERSON] перейшло 11.03.2021 від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал"», однак доказів того, що нотаріусу надавались відповідні докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором, суду не надані, оскільки в заяві № 683 від 10.05.2021 перелік відповідних документів відсутній. Таким чином, під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу оригінал нотаріально посвідченої угоди, з якої вбачається наявність заборгованості [PERSON] перед позивачем, не надавався, крім того, сума кредитної заборгованості, запропонована до стягнення з відповідача не була безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог до [PERSON] та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 12.05.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 35699, таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. В позовній заяві, згідно п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем зазначено, що попередній розрахунок загальних витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи становить 6988,6 грн та складається із судового збору по сплаті за пред`явлення позову (992,40), подання заяви про забезпечення позову (496,20) та витрат на надану професійну правничу допомогу (5500). \~ \~ \~ \~Представництво інтересів позивача під час судового розгляду даної справи здійснював адвокат Кричун Ю.А. на підставі ордера про надання правничої правової допомоги від 08.08.2022 року. В якості підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано акт прийняття-передачі правової допомоги від 07.09.2022, відповідно до якого загальна вартість правової допомоги, наданої позивачу адвокатом Кричуном Ю.А. складає 5500,00 грн, яка включає в себе сукупну вартість на наступний перелік правових послуг: підготовка та направлення адвокатських запитів 2500 грн, вивчення документів, підготовка та подача позовної заяви 3000 грн. Згідно рахунку фактури № SIN-0001 від 27.07.2022 [PERSON] до 10.08.2022 підлягає до сплати вищевказана сума, яка ним сплачена відповідно квитанції № 0.0.2623789810.1 (а.с.42-44). Вирішуючи питання\~щодо розподілу\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу,\~які здійснив\~відповідач,\~суд виходить\~з вимог\~ст.ст.133,\~137,\~141\~ЦПК України,\~згідно яких\~судові витрати\~на професійну\~правничу допомогу,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються на\~позивача у\~разі відмови\~у задоволенні\~позову.\~Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг), часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг), обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Заперечень щодо невідповідності розміру витрат на правову допомогу щодо складності справи або неправильності розрахунку такого розміру представником відповідача до суду не надано, незважаючи на те, що докази витрат позивача на правовому допомогу ним отримано разом з позовною заявою і відповідач мав достатньо часу для підготовки заперечень щодо розміру вищевказаних витрат позивача. Таким чином, фактичний обсяг правової допомоги, отриманої позивачем, реальність її надання та розмір витрат відповідають критерію необхідності, розумності й співмірності відносно складності справи, за відсутності заперечень відповідача, тому суд приходить до переконання, що вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 5500 грн в якості відшкодування витрат на правову допомогу. У зв`язку із повним задоволенням суті позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, у виді судового збору в сумі 1488,60 грн за пред`явлення позову (992,40), а також за подання заяви про забезпечення позову (496,20), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.87-89 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року,

Outcome: approved