Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом фактичного вступу в володіння та управління спадковим майном; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 33,0 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 08 грудня 2011 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А, зареєстровано в реєстрі за № 2367; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,0 кв.м., за [PERSON] , проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08 грудня 2011 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., реєстровано в реєстрі за № 2367; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,0 кв.м.; визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,0 кв.м., за [PERSON] (2882104873); усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні ним права користування майном шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , загальною площею 33,0 кв.м.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування свого позову вказав, що [PERSON] є сином [PERSON] , померлого [INFO] . За життя [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] . На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 31 жовтня 2011 року право власності на вказану квартиру було визнано за [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року власником спірної квартири став відповідач [PERSON] . Позивач дізнався про порушення своїх прав лише у 2016 році, після чого звернувся до Дніпровського відділу поліції з відповідною заявою. Постановою від 03 березня 2016 року його було визнано потерпілим. В рамках вказаного кримінального провадження на спірну квартиру було накладено арешт. Позивач також оскаржив рішення суду першої інстанції, на підставі якого було визнано за відповідачем [PERSON] право власності на спірну квартиру. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції було скасовано, а у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Таким чином, було скасовано рішення, на підставі якого відповідач [PERSON] набула право власності на спірну квартиру. Таким чином, на сьогоднішній день є всі підстави для визнання недійсним договору купівлі- продажу від 08 грудня 2011 року. Щодо встановлення факту прийняття спадщини. З 1989 року та по момент смерті [PERSON] проживав разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 лютого 2017 року. Також, до позовної заяви додано акт про проживання від 21 листопада 2016 року, відповідно до якого [PERSON] проживав разом з позивачем [PERSON] та вів спільне господарство. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (який був чинним на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, яка була чинною на 2002 рік) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Таким чином, необхідно встановити факт своєчасного прийняття спадщини. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року відкрито провадження у справі і постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.93). Ухвалою суду від 04 вересня 2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.131). Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сафронова О.С. про повернення до стадії підготовчого засідання з призначенням підготовчого засідання (а.с.196). 27.09.2019 року представник відповідача - адвокат Сафронов О.С. подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що в своїй позовній заяві позивач стверджує, що починаючи з 1989 року та по момент смерті (2002р.) [PERSON] проживав разом з [PERSON] та вів спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . А тому вважає, що він прийняв спадщину фактично вступивши в управління або володіння майном за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідно до ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст.527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.... Відповідно до положень ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, коли він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до тієї ж статті спадкоємець повинен вчинити дії, що свідчать про прийняття спадщини, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому можливість фактичного вступу в управління спадковим майном допускалась шляхом проживання в тому ж приміщенні та користування тими ж предметами, що раніше належали спадкодавцеві. На підтвердження цього в п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, яка була чинною на 2002 рік) встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст.550 ЦК України в редакції 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Таким чином, з наведених норм вбачається, що позивач, окрім постійного проживання та прописки (реєстрації) в спадковій квартирі разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , повинен був на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини вчиняти інші дії, що свідчать про прийняття цієї спадщини. Проте, з наданих доказів вбачається, що на момент відкриття спадщини позивач проживав в квартирі за іншою адресою: [ADDRESS] , що не належала на праві власності померлому. Так, в описовій та мотивувальній частині рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська по цивільній справі № 209/4513/16-ц від 23.02.2017 року за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин було встановлено, що з 1989 року та по 2002р. [PERSON] проживав разом з [PERSON] та вів спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , інші докази які б свідчили про те, що [PERSON] проживав з спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , судом не досліджувались. Отже, у позивача відсутні будь-які докази, на підтвердження прийняття ним спадщини за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008р., якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Той факт, що позивач та його представник надали до суду рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська по цивільній справі № 209/4513/16-ц від 23.02.2017 року(яке було прийнято без участі реальних зацікавлених осіб, а саме інших спадкоємців та власника майна) та Акт про проживання від 21.11.2016р. складений через 14 років після смерті спадкодавця не можуть бути враховані судом як належні, достовірні та достатні докази по цій справі. Крім того, Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська під час судового розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом, були досліджені письмові докази та встановлені зовсім інші обставини. Так, суд встановив, що [PERSON] з 1997 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . З його згоди вона та її на той час неповнолітня донька [PERSON] у 1997 році заселилася в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності. Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину, залишившись, як члени його сім`ї, проживати у квартирі по [ADDRESS] . Під час розгляду справи судом досліджені такі письмові документи як: Акт проживання складений ТОВ «Крона» від 06.10.11 року, внаслідок огляду та допиту свідків, квитанції про сплату комунальних послуг. Дані докази знаходяться в цивільній справі № 2-1940 2011, в Дніпровському районному суді м. Дніпродзержинська. Хоча рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.10.2011 року по даній справі і було скасоване ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області у зв`язку з тим, що [PERSON] , за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.02.2017р. визнано сином померлого. Проте, це не спростовує той факт, що [PERSON] є цивільною дружиною [PERSON] , яка проживала з ним з 1997 року до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] , та продовжувала проживати в цій квартирі і після його смерті, сплачувала комунальні платежі, утримувала квартиру в належному житловому стані. Тобто, з дня відкриття спадщини вчиняла дії, що свідчать про прийняття цієї спадщини, як то вимагало законодавство України. Звертає увагу суду, що відповідно до п. 21. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008р., при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Отже, в ході розгляду справи Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська по цивільній справі № 2-1940/2011, відповідно до діючого законодавства України, встановив коло спадкоємців за законом, підстави фактичного прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] , після смерті [PERSON] та визнав за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Натомість позивач, обізнаний про смерть батька, не вчинив жодної дії, щодо прийняття спадщини передбаченої ст.ст.548, 549, 535 ЦК України в редакції 1963 року, не звертався на протязі 14 років ані до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, ані до суду з позовом про захист порушеного права, доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини або звернення до суду не надав. Частиною 2 ст. 533 ЦК України, в редакції 1963 року, встановлено, що той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, вважається таким, що відмовився від спадщини. Відповідно до ст.. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, позовна заява [PERSON] про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні майном не підлягає задоволенню.(а.с.212-216). Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.220). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позові. Додатково позивач надав пояснення про те, що він почав жити разом зі своїм батьком [PERSON] з 1981 року. Спочатку вони мешкали у квартирі по [ADDRESS] . На той момент [PERSON] офіційне не був визнаний його батьком. На той час батько мешкав по [ADDRESS] він його часто відвідував. У 1997 році його засудили і він до 2003 року перебував у місцях позбавлення волі. [INFO] його батько помер. Після звільнення з місць позбавлення волі він мешкав по [ADDRESS] . Він одружився з дочкою [PERSON] , яка раніше співмешкала з його батьком. Потім [PERSON] в 2011 році через рішення суду оформила на себе право власності на квартиру батька в порядку спадкування. Але апеляційним судом вказане рішення суду було скасоване у 2017 році. Однак вже на той момент [PERSON] після отримання права власності на квартиру його батька, продала її в грудні 2011 року. Розлучився він з дружиною у 2010 році. Він разом із донькою переїхав до квартири по [ADDRESS] , це квартира його матері, він там зареєстрований. Потім доньку забрала колишня дружина і мешкала по [ADDRESS] . В 2011 році він пішов до сусідки по [ADDRESS] , та з`ясував, що його колишня дружина вже там не мешкає. Він тодів взламав замок, але продовжував мешкати у матері. Потім зателефонувала сусідка і сказала, що люди хотять взламати двері квартири [ADDRESS] , тобто квартири його батька. Він приїхав та показав документи на квартиру. Про смерть батька він дізнався від матері, коли ще відбував покарання у колонії. Додатково поянив, що мати його дружини- [PERSON] з ними по [ADDRESS] не мешкала. Після смерті батька він звернувся до нотаріальної контори, але нотаріус сказав, що він [PERSON] ніхто по документам. Родичи батька дали йому заяви про відмову від спадщини- квартири [ADDRESS] . У 2011 році він дізнався, що квартира належить [PERSON] . Батьківство [PERSON] було встановлено рішенням суду у 2016 році. Просить виключити з числа відповідачів [PERSON] , оскільки вона померла. Представник позивача- адвокат Демінов О.І. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просить їх задовольнити. Щодо відповідача [PERSON] , яка померла, то просять виключити її з числа відповідачів. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сафронов О.С. заперечує проти задоволення позовних вимог та надав в судовому засіданні пояснення, аналогічні відзиву. Представник третьої особи Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації на нерухоме майно Кам`янської міської ради у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу у відсутності їх представника. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого повторно Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 10.03.2017 року. (а.с.8) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (ас. 9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.02.2017 року задоволена заяву [PERSON] , заінтересована особа - Дніпровський районний у м.Дніпродзержинську відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, про встановлення факту родинних відносин. Встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Кам`янського (Дніпродзержинська), Дніпропетровської області, громадянин України, є сином [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженця с. Пільний Олексинець, Городоцького району, Хмельницької області, громадянина України, померлого [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1260 від 31.10.2002 року), за час життя був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Внесені зміни до актового запису № 103 від 10.01.1979 року (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) зробленого Дніпродзержинським Палацем Щастя, про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: У графі "відомості про батька" - замість " [PERSON] " вказати - " [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Пільний Олексинець, Городоцького району, Хмельницької області, громадянин України. У графі "відомості про матір" - залишити без змін. (а.с.10-11) Згідно акту про проживання виданого КП КМР «УКОЖФ» від 21.11.2016 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] та вів спільне господарство з [PERSON] , [INFO] , про що підтверджують сусіди (а.с.12). Квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі Міськвиконкому 26.07.1994 року, зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ за №21040 в книзі:119. (а.с.13) Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.10.2011 року задоволений позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, загальною площею 33,0 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , з подальшею реєстрацією на ім`я [PERSON] права власності на вищевказану квартиру в Єдиному державному реєстрі прав. (а.с.14-15) Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.10.2011 року скасовоно. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом - відмовлено. (а.с.16-17) Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у праві №209/4595/16 від 28.04.2017 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу ВРО №720876, реєстр №2367 від 08.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А. (а.с.18) Постановою слідчого Дніпровського відділення поліції лейтенанта поліції Авер`янова О.В. про визнання особи потерпілим від 03.03.2016 року [PERSON] визнано в якості потерпілого у матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань за № 12016040790000497 ввід 03.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. (а.с.19) Постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Н.Г. Тощій від 22.12.2017 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після батька - [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано на іншу особу. (а.с.20) Згідно довідки Міжрайонної Дніпровської МСЕК №2 від 09.08.2017 року, [PERSON] , [INFO] є інвалідом другої групи з 01 вересня 2017 року, у зв`язку з загальним захворюванням з порушенням функцій опору та пересування, інвалідність встановлена безстроково. (а.с.22-23) Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, 06 лютого 2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом №22. Прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . (а.с.37) Згідно довідки, виданої Грушуватським старостинським округом Саксаганської сільської ради №158 від 04.06.2018 року, [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, про що 26.01.2018 року Заводським районним у місті Кам`янске відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області зроблено актовий запис про смерть №111. (а.с.107, 136) 19 травня 2006 року приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Стожик Н.В. посвідчена довіреність [PERSON] , [INFO] , якою вона уповноважила [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , одержати свідоцтво про смерть її брата [PERSON] , який помер [INFO] та постійно проживав у [ADDRESS] у відповідних органах управління юстиції. Довіреність видана до 19 травня 2007 року, без права передовіри. (а.с.248) 25 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Динько Г.А. посвідчена довіреність [PERSON] , [INFO] , якою вона уповноважила [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , представляти її інтереси з питань одержання у відповідному відділі реєстрації актів громадського (цивільного) стану міста Дніпродзержинська свідоцтва про смерть її брата [PERSON] , померлого [INFO] , а також в органах нотаріату з питань оформлення її спадкових прав на майно, яке залшилось після смерті померлого [PERSON] , останнє місце проживання якого було за адресою: [ADDRESS] , і складається із квартири [ADDRESS] та іншого майна. Довіреність видана на строк три роки, тобто по 25 жовтня 2013 року, без права передоручення. (а.с.247) Згідно довідки №162080, виданої Криворізькою виправною колонією 10.12.2003 року, [PERSON] , [INFO] , 23.02.1998 року був засуджений Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.3 ст.142, ч.3 ст.193, 42, 43 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. (а.с.249) Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає по [ADDRESS] знає, вони сусідами були. Родина [PERSON] мешкала з 1981 року по [ADDRESS] . Батько спочатку мешкав з ними, потім пішов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] - її син. [PERSON] - був її цивільним чоловіком, він же батько [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] . Перед смертю [PERSON] мешкав у своїй квартирі сам. Вона приходила до нього іноді із дітьми, оскільки на той час вона з дітьми мешкала окремо, але вони спілкувалися. Квартира була приватизована, але працівники ЖЕК не знали, і після смерті опечатали квартиру [PERSON] . Але вона показала їм документи на квартиру, та вони зняли печатки. [PERSON] став мешкати у цій квартирі з 2003 року, точно не пам`ятає. [PERSON] - це мати [PERSON] , дружини [PERSON] . [PERSON] з [PERSON] мешкали вдвох у квартирі його батька, мати [PERSON] там не мешкала. Потім [PERSON] пішов з квартири, оскільки його дружина із матір`ю почали цькувати його, на той момент він вже був інвалідом. Вона намагалася вигнати [PERSON] та її матір із квартири, але не змогла. Прізвище у [PERSON] , це він сам змінив собі прізвище. На момент смерті батька (2022 року), [PERSON] перебував у колонії, після звільнення жив у його квартирі (це з 2003 року).[PERSON] з 2003 року сам сплачував за квартиру, де мешкав- [ADDRESS] . Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, допитавши свідків, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] . На той момент діяли норми ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 (чинна на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу ( 1540-06 ). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.02.2017 року задоволена заяву [PERSON] , та встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Кам`янського (Дніпродзержинська), Дніпропетровської області, громадянин України, є сином [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженця с. Пільний Олексинець, Городоцького району, Хмельницької області, громадянина України, померлого [INFO] . Так, в акті про проживання від 21.11.2018 року зазначено, що позивач [PERSON] мешкав разом із батьком- [PERSON] з 1989 року по 2002 рік. Як вбачається з довідки про звільнення, [PERSON] (колишнє прізвище позивача) відбував покарання з 23.02.1998 року по 10.12.2003 року. Представник відповідача посилається на те, що позивач на момент смерті [PERSON] не мешкав разом із батьком, тому фактично не міг прийняти спадщину. Однак суд не погоджується з думкою представника відповіда, оскільки на момент смерті батька, позивач [PERSON] відбував покарання, а не мешкав за іншою адресою. Після звільнення з місць позбавлення волі, позивач продовжив мешкати за місцем проживання його батька у квартирі [ADDRESS] . В ухвалі Апеляційного суду від від 14 грудня 2017 року, якою скасоване рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.10.2011 року за позовом [PERSON] про визнання права на спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом, підставою для скасування рішення зазначене саме про те, що в указаному рішенні судом були вирішені питання про права та обов`язки без апелянта [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] . Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим, відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно із положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статями 387 та 388 ЦК України. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року № 6-140цс14. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). Задоволення вимоги про витребування майна із незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав, а частиною третьою визначено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . На час подачі позову в даній справі та розгляду справи в суді позивач не є власником квартири, розташованою за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з цим судом не встановлено порушення прав позивача, а тому позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення є передчасними. На підставі викладеного,

Outcome: partial