Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

Керівник Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить припинити відповідачу-громадянину Російської Федерації право власності на: 1/земельну ділянку площею 1,09га з кадастровим номером 7420889600:08:002:0153 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Ядутинської сільської ради (нині Борзнянська ОТГ Ніжинського району), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.07.2017р. за №21518402 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 36269406 від 22.07.2017р), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; 2/земельну ділянку площею 1,9га з кадастровим номером 7420889600:08:001:0483 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Ядутинської сільської ради (нині Борзнянська ОТГ Ніжинського району), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.07.2017р. за №21518476 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 36269491 від 22.07.2017р), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; 3/земельну ділянку площею 0,69га з кадастровим номером 7420889600:08:003:0140 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Ядутинської сільської ради (нині Борзнянська ОТГ Ніжинського району), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.07.2017р. за №21518377 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 36269388 від 22.07.2017р), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що громадянин РФ [PERSON] в 2017 році шляхом успадкування та у відповідності до виданих Борзнянською РДА державних актів став власником зазначених земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у 2016 році передав їх в оренду строком до 2026 року ТОВ «Агрікор Холдинг», проте всупереч вимог земельного законодавства протягом року й до цього часу не відчужив. Дане порушення створює загрозу інтересам держави у сфері економічної безпеки, пов`язаної з протиправним користуванням громадянином РФ землями вказаної категорії. Підставою представництва прокурора зазначає те, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, будучи органом, уповноваженим на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, не вжило заходів щодо належного контролю за порядком використання та реалізації прав на землю, самостійно не планує звертатись до суду з відповідним позовом. Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Уточнив, що право власності на зазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення [PERSON] набув у 2009 році з часу отримання свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим повинен був їх відчужити в 2010 році. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Позивач ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку (ч.6 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку судових документів на офіційну адресу електронної пошти, але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалось, повноважного представника не направило, заяв по суті справи не подало. Відповідач, зважаючи на його громадянство РФ та місце проживання на території держави-агресора, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за місцем знаходження спірного нерухомого майна (адресою проживання дорослого члена сім`ї - матері) та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відповідною публікацією від 02.11.2022р., але своїм правом на участь не скористався, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не надав. Третя особа ТОВ «Агрікор Холдинг» було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалось, повноважного представника не направило, пояснень щодо позову та заяв по суті справи не подало. Тому, зі згоди прокурора (як особи, що представляє позивача) суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд зважує на наступне. Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1/якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2/у разі відсутності такого органу. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області у відповідності до положень ст.145 ЗК України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на запит прокурора від 15.07.2022р. в листі від 01.08.2022р. зазначає про неподання позову у зв`язку з відсутністю коштів та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на 29.09.2022р. (день надходження даного позову прокурора до суду) самостійно не реалізувало це своє процесуальне право, то у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] ; дружина спадкодавця (мати позивача) [PERSON] відмовилась від спадщини на користь сина [PERSON] . До складу спадкового майна [PERSON] входить, зокрема, земельна ділянка загальною площею 3,68га (рілля 1,90га кадастровий номер 7420889600:08:001:0483, сіножать 1,09га кадастровий номер 7420889600:08:002:0153, пасовище 0,69га кадастровий номер 7420889600:08:003:0140) з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на території Ядутинської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (після децентралізації влади - Ядутинський старостинський округ Борзнянської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області), право власності на яку посвідчено відповідним Державним актом серії ЧН №018331, виданим Борзнянською райдержадміністрацією 24.11.2005р. В зв`язку з цим, Борзнянською державною нотаріальною конторою 05 березня 2009 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, зареєстроване в реєстрі за №601. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи Борзнянської державної нотаріальної контори №766 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Надалі, на підставі вищевказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2009р. Борзнянською райдержадміністрацією 01 вересня 2009 року на ім`я [PERSON] було видано: - Державний акт серії ЧН №170742 на право власності на земельну ділянку площею 1,90га, кадастровий номер 7420889600:08:001:0483, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на території Ядутинської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області; - Державний акт серії ЧН №170743 на право власності на земельну ділянку площею 1,09га, кадастровий номер 7420889600:08:002:0153, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на території Ядутинської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області; - Державний акт серії ЧН №170744 на право власності на земельну ділянку площею 0,69га, кадастровий номер 7420889600:08:003:0140, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на території Ядутинської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Відтак, [PERSON] в порядку спадкування набув у власність зазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які за договорами оренди від 29 липня 2016 року передав у користування строком до 31 грудня 2026 року ТОВ «Агрікор Холдинг», про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, суд констатує, що власником спірних земельних ділянок [PERSON] став саме 01 вересня 2009 року, а внесення відповідної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.07.2017р. з огляду на приписи ст.125, 126 ЗК України, ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не свідчить про зворотнє. Одночасно, суд зважує на ті обставини, що для оформлення спадщини [PERSON] пред`являв до Борзнянської державної нотаріальної контори паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Борзнянським РВ УМВС України в Чернігівській області 18.11.2004р. та довідку про присвоєння українського ідентифікаційного номера [NUMBER] , тоді як при укладенні договорів оренди землі [PERSON] скористався паспортом іноземця - громадянина РФ (серія та номер [NUMBER] , виданий 20.08.2009 ТП №98 УФМС Росії по Санкт-Петербургу і Ленінградській області в Виборгському районі, код 470-014) та російським ідентифікаційним номером [NUMBER] . Наведене свідчить, що на момент отримання Свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки [PERSON] був громадянином України, але на час видачі державних актів на ці земельні ділянки (01 вересня 2009 року) вже став іноземцем, а саме: з 20.08.2009р., коли отримав відповідний паспорт громадянина РФ. Крім того, за інформацією УДМС України Чернігівської області від 26.08.2022р. громадянин РФ [PERSON] у них на обліку не значиться. Відповідно до\~ст.5\~ЦК України\~акти цивільного\~законодавства регулюють\~відносини,\~які виникли\~з дня\~набрання ними\~чинності (ч.1). Акт\~цивільного законодавства\~не має\~зворотної дії\~у часі,\~крім випадків,\~коли він\~пом`якшує\~або скасовує\~цивільну відповідальність\~особи (ч.2). Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3). Тому, до спірних правовідносин повинно застосовуватись законодавство, чинне на момент їх виникнення та існування. За змістом\~положень ст.41\~Конституції України,\~ст.319,\~321\~ЦК України\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю.\~Право власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом.\~Власність зобов`язує.\~Право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~права власності\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право\~власності та\~інші речові\~права на\~нерухоме та\~рухоме майно\~визначаються правом\~держави,\~у якій\~це майно\~знаходиться,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Тому, оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Приписами ст.378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За змістом ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Аналогічне положення передбачено щодо таких стратегічно важливих об`єктів, як надра, атмосферне повітря, води та ін. Відповідно до ст.14 Конституції України, ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Іноземці (особи\~без громадянства)\~підпадають під\~дію національного\~права,\~що регулює\~правовідносини з\~приводу набуття\~права власності,\~з окремими\~винятками (ст.374\~ЦК України).\~Зокрема,\~це обмеження\~права іноземців\~на отримання\~у власність\~земель сільськогосподарського\~призначення,\~передбачені ст.22,\~81\~ЗК України.\~Землі сільськогосподарського\~призначення,\~до яких\~належать,\~зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження,\~сіножаті,\~пасовища та\~перелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з ч.1 ст.145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до п.«д» ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку й така земельна ділянка примусовому відчуженню за рішенням суду. Відтак, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та у взаємозв`язку з положеннями ст.319, 321, 374, 378 ЦК України, ст.22, 81, 143, 145 ЗК України, суд приходить до висновку, що хоча [PERSON] й набув у спадок земельні ділянки сільськогосподарського призначення як громадянин України, але з 20 серпня 2009 року став громадянином іноземної держави (Російської Федерації), тому він протягом року з часу отримання державних актів на землю повинен був відчужити вказані земельні ділянки, однак цей свій обов`язок не виконав. Натомість, норма п.15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, якою встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч.4 ст.\~81\~ЗК України є імперативними. Отже, за відсутності факту добровільного відчуження іноземним громадянином [PERSON] до 01 вересня 2010 року й по даний час успадкованих земельних ділянок, право власності відповідача на них підлягає припиненню шляхом примусового відчуження цих земельних ділянок за рішенням суду. Крім того, визначаючись із позовними вимогами, суд вважає, що примусове відчуження спірних земельних ділянок без компенсації відповідачу їх вартості було б порушенням його права власності в частині забезпечення принципу «справедливої рівноваги», а саме: між законною метою, що передбачається для досягнення цілі, та засобами, які використовуються. Одночасно суд констатує, що в силу приписів ст.5 ЦК України право власності [PERSON] на успадковані земельні ділянки слід припинити саме в такий спосіб, оскільки він був встановлений приписами законодавства, чинного на момент існування спірних правовідносин, а не шляхом конфіскації земельних ділянок на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як то просить прокурор у позовній заяві, що у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» №552-ІХ від 31.03.2020р. стало можливим лише з 01 липня 2021 року. При цьому, суд відзначає, що хоча положення ч.4 ст.145 ЦК України в діючій редакції й визначають конфіскацію земельної ділянки як її оплатне вилучення (ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику), однак юридична термінологія «конфіскація майна» означає саме безоплатне примусове вилучення у власність держави майна, що підтверджується й змістом ст.354 ЦК України. Водночас, якість закону та правова визначеність є складовими елементами принципу верховенства права, який задекларовано в ст.8 Конституції України. Такий висновок суду відповідає вимогам розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», роз`ясненням, викладеним у п.15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013\~№ 24-754/0/4-13 та не суперечить ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов прокурора є обгрунтованим й підлягає задоволенню у вищеокреслений спосіб. Оскільки відкоригований судом спосіб захисту за даним позовом фактично не впливає на повноту задоволення вимог прокурора, то згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 7443,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial