Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням змін та уточнень /Т-2 а.с.149-151/, просить зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] (кадастровий № 4610136300:06:018:0167) шляхом знесення самочинно збудованої прибудови площею 9,86 кв.м. (1,46м х 6,75м), яка збудована на межі земельної ділянки (дивитися додаток № 8 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 25/21 від 08 грудня 2021 року) та прилягає до стіни частини житлового будинку, яка належить на праві власності [PERSON] та до стіни частини будинку (незавершене будівництво готовністю 58%), яка належить на праві власності [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно встановленого паркану довжиною 5,1 м, який знаходиться між частиною житлового будинку, яка належить на праві власності [PERSON] та житловим будинком, який належить на праві особистої власності [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме: 3/4 частини належить їй, а 1/4 частини відповідачу. На вказаній земельній ділянці розташовано два житлових будинки, а саме: житловий будинок площею 20,1 кв.м., який належить їй на праві особистої власності та інший житловий будинок, який належить на праві спільної часткової власності сторонам, по 1/2 частині кожній. Котик без будь-яких домовленостей з нею здійснила прибудову до житлового будинку, який належить сторонам на праві спільної часткової власності, та влаштувала на даху прибудови комин. Крім цього, відповідач встановила без її згоди металевий паркан. Самочинне будівництво грубо порушує її права, зокрема, все вказане створює реальну загрозу виникнення пожежі. В зв`язку з вказаним, просить позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Лемеха Р.І. подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, з мотивів того, що [PERSON] у 2009 році придбала 1/2 частину житлового будинку (незавершене будівництво 58%) та 1/4 земельної ділянки по [ADDRESS] у колишнього чоловіка позивача [PERSON] . Після цього, вона отримала всі дозвільні документи та завершила будівництво своєї частини житлового будинку, а в 2012 році вона здала в експлуатацію вказаний об`єкт завершеного будівництва. Процедура будівництва проводилася зі згоди позивача. Згідно з технічним паспортом частини будинку на першому поверсі знаходиться кладова площею 3,0 кв.м. та коридор площею 8,6 кв.м., які позивач вважає незаконним будівництвом, проте, ці приміщення не є добудовами, а були створені у 2021 році та здані в експлуатацію. Металевий паркан довжиною 5,1 м був встановлений ще попереднім власником [PERSON] , і позивачка не заперечувала проти його встановлення. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені позову відмовити /Т-1 а.с.44-47/. Представник позивача адвокат Якимишин О.З. подала до суду відповідь на відзив, у якому просить позов задовольнити /Т-1 а.с.76-78/. Представник третьої особи Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що за заявами позивача третя особа здійснювала позапланові перевірки у 2019 році. Так, у липні 2029 року при виході за адресою м. Львів, вул. Ловецька,20а здійснити перевірку не було можливим, оскільки [PERSON] на час проведення перевірки була відсутня, доступ до об`єкта будівництва обмежений. Другою перевіркою у вересні 2019 року порушень вимог законодавства не виявлено /Т-1 а.с.81-84/. У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, які наведені у позові, додатково пояснивши, що вона особисто будувала новий будинок, 1/2 частина якого на даний час належить відповідачу, і тому, будинок будувався так, щоб був вільний прохід між будинком та парканом, який встановлений на межі із суміжною земельною ділянкою. Відповідач побудувала у 2019 році прибудову до будинку в притул вказаного паркану, після цього, вона втратила вільний доступ до частини будинку, до неї тепер не доберуться пожежні. Також, у випадку проведення ремонтних робіт фасаду, карнизу будинку у неї ускладнений доступ до вказаних частин будинку. На даху прибудови відповідач облаштувала комин прямо під вікном її житлової кімнати, куди тепер постійно попадає дим з комина, а дах добудови облаштований так, що сильний шум при сильній зливі створює сильні незручності, а відтак просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, які наведені у позові, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, дав пояснення аналогічні доводам, які наведені у відзиві на позов та додаткових письмових поясненнях, просить у задоволені позову відмовити. Суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи, який подав до суду письмове клопотання, в якому просить розглядати справи без його участі /Т-1 а.с.72,123,124/. 28 серпня 2019 року ухвалою суду позов був залишений без руху, оскільки не відповідав вимогам статей 175, 177 ЦПК України /Т-1 а.с.22/. 18 вересня 2019 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позову на виконання вищевказаної ухвали суду /Т-1 а.с.25/. 18 вересня 2019 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження /Т-1 а.с.1/. 09 жовтня 2019 року надійшла заява представника відповідача про зупинення провадження у справі та клопотання про зобов`язання позивача внести грошову суму для забезпечення можливого відшкодування судових витрат /Т-1 а.с.38,39/. 28 жовтня 2019 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволені вищевказаних заяви та клопотання представника відповідача відмовлено /Т-1 а.с.113,114/. 28 жовтня 2019 року у судовому засіданні представник позивача подала клопотання про витребування доказів /Т-1 а.с.111,112/. 28 жовтня 2019 року ухвалою суду вищевказане клопотання задоволено, витребувано в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (надалі за текстом ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») інвентаризації інвентаризаційну справу на будинок по [ADDRESS] ; в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова документацію щодо введення в експлуатацію [PERSON] її частини будинку по [ADDRESS] /Т-1 а.с.113,114/. 26 листопада 2019 року до суду надійшло письмове пояснення Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова на виконання ухвали суду від 28 жовтня 2019 року про витребування доказів /Т-1 а.с.123/. 29 листопада 2019 року до суду листом ОК ЛОР «БТІ та ЕО» надійшли матеріали інвентаризаційної справи № 234 на будинок [ADDRESS] /Т-1 а.с.131/. 23 січня 2020 року у судовому засіданні представник позивача подала клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи /Т-1 а.с.186,187/. 23 січня 2020 року ухвалою суду у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинене /Т-1 а.с.191,192/. 30 червня 2020 року до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1256 від 24 червня 2020 року /Т-1 а.с.203/. 01 липня 2020 року ухвалою суду провадження у справі відновлено /Т-1 а.с.221/. 24 грудня 2020 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду /Т-2 а.с.41/. 13 травня 2021 року надійшло клопотання представника позивача про призначення повторної будівельно-технічної експертизи /Т-1 а.с.80-89/. 13 травня 2021 року ухвалою суду у справі призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Судового експертно-розрахункового бюро ТОВ «Серб», провадження у справі зупинене /Т-2 а.с.93-95/. 13 грудня 2021 року до суду надійшов висновок будівельно-технічної експертизи № 25/21 від 08 грудня 2021 року /Т-2 а.с.99/. 15 грудня 2021 року ухвалою суду провадження у справі відновлено /Т-2 а.с.117/. 07 липня 2022 року у судовому засіданні позивач та її представник заявили клопотання про долучення висновку № 08-22Д від 18 червня 2022 року експертного будівельно-технічного дослідження /Т-2 а.с187-194/. 07 липня 2022 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, вищевказане клопотання задоволено /Т-2 а.с.195,196/. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, судових експертів, вивчивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи № 234, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 лютого 2001 року позивач [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок А-1, загальною площею 20,1 кв.м., разом з усіма приналежними до нього господарськими будівлями по [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу будинку, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мельник О.Є., зареєстрований в реєстрі за № 203 /Т-2 а.с.217/. 13 лютого 2001 року [PERSON] отримала в Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки реєстраційне посвідчення № 052618 на вказаний будинок по [ADDRESS] (записано в реєстрову книгу № 28 за реєстровим № 4966) /Т-2 а.с.218/. 02 лютого 2004 року [PERSON] в отримала в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю дозвіл на виконання будівельних робіт № 38/04 з будівництва житлового будинку на [ADDRESS] /Т-2 а.с.219/. [PERSON] , отримавши дозвільні документи, поряд з вищевказаним будинком А-1, загальною площею 20,1 кв.м., розпочала будівництво іншого будинку. 29 грудня 2006 року працівниками КП ЛОР «БТІ та ЕО» був складений акт біжучих змін, з якого вбачається, що по [ADDRESS] будується житловий будинок /Т-2 а.с.221,222/. 08 лютого 2007 року [PERSON] набула право власності на незавершене будівництво будинку [ADDRESS] готовність 58%, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13497964 /Т-2 а.с.68/. 03 серпня 2009 року [PERSON] набула право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0426 га, кадастровий № 4610136300:06:018:0167 /Т-2 а.с.20,21/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного нажитого майна подружжя у справі № 2-2550/2008р. ухвалено: позов задовольнити; розділити між [PERSON] та [PERSON] спільно набуте майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 1/4 ідеальну частку земельної ділянки від площі 0,0435 га, що розташована по [ADDRESS] , 1/2 ідеальну частину незавершеного будівництвом будинку готовністю 58% по [ADDRESS] , будинок [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на будинок, що розташований по [ADDRESS] , на 3/4 ідеальних часин земельної ділянки від площі 0,0435 га, що розташована по [ADDRESS] , 1/2 ідеальну частину незавершеного будівництвом будинку готовністю 58% по [ADDRESS] /Т-2 а.с.224-226/. 11 серпня 2009 року [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я.., зареєстрований в реєстрі за № 1873 /Т-2 а.с.227-230/. Відповідно у мов вказаного договору [PERSON] поміняв належній йому 1/2 частку незавершеного будівництва готовністю 58%, позначеного на плані літ. «А-2», та 1/4 частку земельної ділянки (кадастровий номер 4610136300:06:018:0167, загальною площею 0,0426 га), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Як убачається з акту біжучих змін від 10 вересня 2010 року, складеного працівниками КП ЛОР «БТІ та ЕО» [PERSON] здійснила ремонтно-будівельні роботи в частині будинку по [ADDRESS] , яка їй належить на праві власності, а [PERSON] у своїй частині будинку на той час ніяких робіт не проводила /Т-2 а.с.232/. КП ЛОР «БТІ та ЕО» на замовлення [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на її 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] станом на 10 вересня 2010 року (надалі технічний паспорт від 10 вересня 2010 року) /Т-1 а.с.63-71/. З вказаного технічного паспорту та експлікації до нього вбачається, що частина будинку, яка належить відповідачу [PERSON] , загальною площею 144,3 кв.м., складається з підвалу, 1-ого та 2-ого поверхів, мансарди. Зокрема, перший поверх складається з наступних приміщень: коридор під літ. 1-6 площею 8,6 кв.м.; кухня під літ. 1-7 10,9 кв.м.; хол під літ 1-8 9,0 кв.м.; коридор під літ. 1-9 3,9 кв.м.; кладова під літ. 1-10 3,0 кв.м., всього по 1-ому поверху, 35,4 кв.м. При цьому, одна зі стін приміщення коридору під літ. 1-6 примикає до частини будинку, яка належить позивачу [PERSON] (незавершене будівництво), у той же час, контур зовнішньої частини будинку, яка належить позивачу, виступає з площини фасаду будинку на 0,90м. З декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 09 грудня 2011 року в Інспекції ДАБК у Львівській області за № ЛВ 18211097901, убачається, що вважається готовим до експлуатації закінчений будівництвом об`єкт частина індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] , яка належить замовнику [PERSON] , загальною площею 144,3 кв.м., початок будівництва 2007 рік, закінчення будівництва також - 2007 рік /Т-2 а.с.25-28/. 26 жовтня 2012 року Управління комунальної власності Львівської міської ради видало свідоцтво про право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , загальною площею 144,3 кв.м. /Т-2 а.с.234/. У вказаному свідоцтві зазначено, що характеристика житлового будинку та його обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. 27 грудня 2012 року [PERSON] отримала витяг ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про державну реєстрації права власності на вищевказану частину будинку (реєстраційний № 38872781) /Т-2 а.с.235/. 16 жовтня 2019 року [PERSON] уклала договір № 1/12534 з виконавцем ОК ЛОР «БТІ та ЕО» про інвентаризацію, відповідно до умов якого виконавець виконує роботи з виготовлення технічного паспорту на будинок по [ADDRESS] /Т-2 а.с.237/. З акту біжучих змін (дата складання не зазначена), складеного працівниками КП ЛОР «БТІ та ЕО» вбачається, що проведена інвентаризація будинковолодіння по [ADDRESS] . Складено план схема та технічний паспорт /Т-2 а.с.238/. За наслідками вищевказаної інвентаризації 24 жовтня 2019 року техніком ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» був складений абрис (ескіз) біжучих змін по першому поверху частини будинку, яка належить [PERSON] /Т-2 а.с.231/. Вказаний абрис (ескіз) складаний на прозорому аркуші паперу (кальці) та вклеєний в технічний паспорт від 10 вересня 2010 року, який міститься у матеріалах інвентаризаційної справи (арк. інвентаризаційної справи 63). У подальшому КП ЛОР «БТІ та ЕО» на замовлення [PERSON] був виготовлений новий технічний паспорт на її 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] станом на 24 жовтня 2019 року (надалі технічний паспорт від 24 жовтня 2019 року) /Т-1 а.с.89-101/. З вказаного технічного паспорту та експлікації до нього вбачається, що частина будинку, яка належить відповідачу [PERSON] , загальною площею 144,3 кв.м., складається з підвалу, 1-ого та 2-ого поверхів, мансарди. Разом з тим, перший поверх після виявлених змін став складатися з наступних приміщень: кладова під літ. 1-6 площею 3,6 кв.м.; кухня під літ. 1-7 10,9 кв.м.; хол під літ 1-8 14,0 кв.м.; коридор 1-9 3,9 кв.м.; кладова під літ. 1-10 3,0 кв.м., всього по 1-ому поверху, 35,4 кв.м. При цьому на особливу увагу заслуговує той факт, що у технічному паспорті від 24 жовтня 2019 року у порівняні з технічним паспортом від 10 вересня 2010 року змінився контур зовнішньої частини будинку у тому місці, де одна зі стін приміщення під літ. 1-6 примикає до частини будинку, яка належить позивачу [PERSON] . Так, після внесення вищевказаних змін, у технічному паспорті від 24 жовтня 2019 року контур зовнішньої частини будинку, яка належить відповідачу [PERSON] , вже став виступати з площини фасаду будинку, що безумовно вказує на не відповідність двох технічних паспортів один одному. Суд зазначає, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься план-схема будинковолодіння [ADDRESS] , складена 21 жовтня 2019 року працівниками ОК ЛОР «БТІ та ЕО», які на замовлення [PERSON] проводили інвентаризацію вказаного будинковолодіння (арк. інвентаризаційної справи 94) /Т-2 а.с.236/. З вказаної план-схеми вбачається, шо до вказаного будинковолодіння входить наступні об`єкти, а саме: будинок А-1 (будинок, який належить [PERSON] на праві особистої власності); будинок А-2 (будинок, який належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності); прибудова «а-1» (прибудова до будинку А-2); хвіртка № 1; огорожа № 2; ворота № 3; ворота № 4; огорожа № 5; замощення. Зі змісту позову та пояснень [PERSON] убачається, що [PERSON] у 2019 році здійснила самочинну прибудову, яка позначена у вищевказаному плані-схеми під літ «а-1», до зовнішньої частини будинку, який позначений у плані-схемі «А-2». У той же час, представник відповідача пояснив невідповідність технічних паспортів тим, що в технічному паспорті від 10 вересня 2010 року були допущені помилки, зокрема, у вказаному технічному паспорті помилково включено площу сходової клітки між першим та другим поверхом до загальної площі підвалу та першого поверху, а в технічному паспорті від 24 жовтня 2019 року вказані помилки та неточності усунуті. 26 червня 2019 року [PERSON] звернулася зі заявою в Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова, в якій просила вжити заходів відносно [PERSON] , яка без дозволу здійснила прибудову до будинку по [ADDRESS] /Т-1 а.с.157/. Працівниками Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова був складений акт від 23 липня 2019 року щодо перевірки дотримання [PERSON] законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті: проведення будівельних робіт на [ADDRESS] /Т-1 а.с.136-155/. Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова листом від 24.07.2019 року № 0006-2546 повідомила [PERSON] , що при виході за адресою [ADDRESS] а здійснити перевірку не було можливим, оскільки [PERSON] на час проведення перевірки була відсутня, доступ до об`єкта будівництва обмежений. Інспекцією здійснюються заходи щодо розшуку суб`єктів будівництва за згаданою адресою /Т-1 а.с.11/. 07 серпня 2019 року [PERSON] повторно звернулася зі заявою в Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова, в якій просила вжити заходів відносно [PERSON] , яка без дозволу здійснила прибудову до будинку по [ADDRESS] /Т-1 а.с.181/. Працівниками Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова був складений акт від 06 вересня 2019 року щодо перевірки дотримання [PERSON] законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті: проведення будівельних робіт на [ADDRESS] . У вказаному акті зазначено, що порушень вимог законодавства не виявлено, а також, міститься відмітка, що в останній день перевірки [PERSON] не з`явилася /Т-1 а.с.136-155/. З письмових пояснень третьої особи - Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова вбачається, що третьою особою по об`єкту будівництва за адресою [ADDRESS] не видавалися документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів /Т-1 а.с.123/. Висновком експерта по результатах проведення будівельно-технічної експертизи № 25/21 від 08 грудня 2021 року, складеного судовим експертом Бочуляком Р.П. встановлено наступне /Т-2 а.с.100-115/: 1. 1/2 житлового будинку [ADDRESS] і належить [PERSON] за об`ємно-планувальним, конструктивним рішенням та розмірами не відповідає технічному паспорту виготовленому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 10 вересня 2021 року. 2. Мають місце наявні відмінності між схемою технічної документації (технічний паспорт виготовленому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 10 вересня 2021 року) за реальним плануванням 1/2 будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] . У зв`язку з відсутністю проведеного огляду та дослідження 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , встановити чи відмінності є істотними і їх вплив на несучу здатність основних конструктивних елементів будівлі не надається можливе. 3. На 1/2 частині будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] наявне перепланування внутрішніх приміщень в будинку та самовільне будівництво прибудови до наявної частини житлового будинку, які не зазначені в технічній документації (технічний паспорт виготовлений ОКП ЛОР «БТІ та ЕО2 станом на 10 вересня 2021 року), як самочинна будівля. 4. Місце розташування самочинної прибудови до 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка не зазначена в технічній документації (технічний паспорт виготовлений ОКП ЛОР «БТІ та ЕО2 станом на 10 вересня 2021 року) не відповідає вимогам п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» та негативно впливає на планування, забудову, благоустрій земельної ділянки в частині експлуатації та обслуговування житлового будинку. Судовий експерт [PERSON] у судовому засіданні дав пояснення, у яких підтримав вищевказаний висновок експертизи, додатково пояснивши, що він повідомляв [PERSON] про проведення обстеження будинку по [ADDRESS] на виконання ухвали суду про проведення експертизи. Проте він не був допущений до частини будинку, яка належить відповідачу, і тому, він проводив експертизу за наявними документами та здійснював обстеження будинковолодіння зі сторони частини будинку, яка належить позивачу. Прибудова облаштовувалася після будівництва вказаного будинку. Він не зміг зробити заміри площі будинку, оскільки відповідач не допустила його в середину будинку, проте змінилася конфігурація зовнішніх стін будинку, що безумовно вказує на існування прибудови. Крім цього, позивачем [PERSON] надано до матеріалів справи висновок експертного будівельно-технічного дослідження експерта Качайло Б.В. від 18 червня 2022 року № 08-22Д /Т-2 а.с.187-194/. У вищезазначеному висновку зазначено наступне: 1. Конфігурація земельної ділянки за фактичним користуванням, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , кадастровий № 4610136300:06:018:0167 не відповідає плану зовнішніх меж земельної ділянки (Державному акту на право приватної власності на землю. Серія ЛВ 30618074. Видано [PERSON] , [INFO] ).Прибудова літ. «а-1» виходить за межі ділянки (приблизно 40-50см) і накладається на ділянку [PERSON] , [ADDRESS] . 2. План схема будинковолодіння на [ADDRESS] , 2019 року, не відповідає Державному акту на право приватної власності на землю. Серія ЛВ 30618074. Видано [PERSON] , 04 липня 2002 року (плану зовнішніх меж земельної ділянки). 3. Зовнішня конфігурація будинку [ADDRESS] не відповідає техпаспорту 2010 року. 4. Зовнішня конфігурація будинку [ADDRESS] відповідає техпаспорту 2019 року та план-схемі будинковолодіння [ADDRESS] . 5. Техпаспорт 2019 року будинку [ADDRESS] не відповідає техпаспорту 2010 року. 6. Прибудова літ. «а-1» не передбачена проектом індивідуального окремо стоячого житлового будинку на одну родину на [ADDRESS] (аркуші 3-4 КП «Архбудконтроль») та технічному паспорту 2010 року. Окрім цього прибудова розміщується на двох ділянках без згоди співвласника [PERSON] , якій належить частка 3/4. Відносно згоди сусідів експерту не відома. Прибудова являється самовільним будівництвом. Окрім цього, з прибудови виведено димовий канал, який не відповідає нормі ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» п.6.8.11, згідно з яким, висоту димової труби, що розташована на відстані, яке дорівнює або більш за висоту суцільної конструкції, що виступає над покрівлею, слід приймати: не менш ніж 0,5 м над гребнем даху або парапетом при розташуванні труби до 1,5м від гребня або парапету. Суд не бере до уваги та не надає ніякої оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1256 від 24 червня 2020 року, який був виготовлений судовим експертом Львівського НДІСЕ Яцик І.І. на виконання ухвали суду від 23 січня 2020 року, оскільки даний висновок є неповний, містить певні неточності, що обумовило призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно із\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~статті 110 ЦПК України\~висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до статті 3 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. Пунктами 4.11 - 4.15 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз» від 8 жовтня 1998 року N 53/5, передбачено, що письмовий висновок експерта складається з трьох частин: 1) вступної; 2) дослідницької; 3) заключної. Проаналізувавши надані докази, суд вважає за можливе в основу рішення покласти висновок будівельно-технічної експертизи № 25/21 від 08 грудня 2021 року, який проведений відповідно до\~Закону України «Про судову експертизу»\~кваліфікованим та атестованим судовим експертом Бочуляком Р.П. Будь-яких належних доказів на спростування зазначеного висновку стороною відповідачів суду не надано. Обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість чи неправильність висновку судом при розгляді справи не встановлено. Висновок судового експерта не викликає сумнівів у його правильності чи неповноті, він узгоджується з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, вищевказаними документами, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи. Так, при виготовленні технічного паспорта чи внесення змін у технічну документацію при поточній інвентаризації ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» у своїй діяльності керується Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за реєстраційним №582/5773 (надалі Інструкція). Ця Інструкція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об`єму; обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; установлення вартості об`єктів. Відповідно до пункту 1 Глави І вищевказаної Інструкції, така визначає механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, і діє на всій території України. Пунктом 2 Глави І Інструкції передбачено, що прибудовою до будинку слід вважати частини будинку, розташовані поза контуром його капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну та внутрішнє сполучення з основними частинами будинку Пунктами 1, 3, 5, 6 Глави ХІ Інструкції передбачено, внесення змін до інвентаризаційних справ проводиться зберігачем. За наявності змін у складі, плануванні та технічному стані об`єкта виготовляється новий технічний паспорт. Зміни у схематичних планах територій, основних будинках, допоміжних (господарських) будівлях і спорудах установлюються шляхом зіставлення даних, відображених у наявних планах та описах, зі справжнім станом об`єктів під час безпосереднього обстеження на місці. Виявлені зміни заносяться до нових абрисів (ескізів) з подальшим виготовленням нових планових і текстових матеріалів (інвентаризаційні плани, журнали, експлікації тощо). Під час проведення технічної інвентаризації будинковолодіння [ADDRESS] , яка проводилася у 2019 році на замовлення [PERSON] , працівниками ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» були виявлені зміни у складі будинку, який позначений у плані-схемі будинковолодіння під літерою А-2, які полягали у тому, що до вказаного будинку була здійснена прибудова під літерою «а-1». Таким чином, приміщення першого поверху будинку, які позначені у технічному паспорті від 20 жовтня 2019 року під літерами 1-10 та 1-6, входять до складу прибудови до частини житлового будинку, яка належить на праві власності [PERSON] . З [PERSON] , які є додатком № 5 та № 6 до висновку будівельно-технічної експертизи № 25/21 від 08 грудня 2021 року вбачається, що вказана прибудова має в ширину 1,46 м, в довжину 6,75 м, тобто, загальна площа прибудови становить 9,86 кв.м. (1,46м х 6,75м = 9,855 кв.м.). З огляду на наведене, суд розцінює, як некоректні твердження представника відповідача, що у 2019 році [PERSON] не здійснювала вищевказану прибудову до своєї частини будинку, оскільки такі спростовуються вищевказаними доказами. Суд зазначає, що як в технічному паспорті від 10 вересня 2010 року, так і в технічному паспорті від 24 жовтня 2019 року зазначена однакова загальна площа 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] 144,3 кв.м. Разом з тим, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що вказана обставина свідчить про факт того, що відповідач не могла здійснити у 2019 році самочинну прибудову до частини її житлового будинку, з огляду на наступне. Так, судовий експерт Яцик І.І. у судовому засіданні пояснила, що під час обстеження 1/2 частини будинку по [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , її не допустили в підвал будинку, в зв`язку із чим вона не провела заміри усіх площ будинку, що призвело до того, що вона не змогла встановити, чи загальна площа вказаної частини будинку перевищує 144,3 кв.м. Суд зазначає, що саме вказана обставина була однією з ключових, яка обумовила призначення повторної технічно-будівельної експертизи. Судовий експерт [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що під час обстеження будинку по [ADDRESS] , його взагалі не допустили в середину 1/2 частини вказаного будинку, яка належить на праві власності відповідачу, що позбавило його можливості провести заміри усіх площ будинку. Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Беручи до уваги, що відповідач двічі чинила судовим експертам перешкоди у проведенні замірів усіх площ частини будинку, яка належить їй на праві власності, у суду відсутні підстави вважати, що загальна площа 1/2 частини житлового будинку, яка належить відповідачу, разом із добудовою становить 144,3 кв.м. Звертаючись до суду із цим позовом, [PERSON] покликається на те, що відповідач є її сусідкою, а також, співвласником будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідач, встановивши на земельній ділянці, в якій лише 1/4 частина належить відповідачу, а 3/4 частини позивачу, самочинну прибудову до будинку та огорожу (в плані-схемі позначена під № 5) порушила її права, як співвласника земельної ділянки, так і співвласника будинку за вказаною адресою. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої\~статті 4 ЦПК України\~ (справа про охоронюваний законом інтерес)\~визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у\~ЦПК України\~та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і\~\~прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний\~\~\~\~\~\~\~\~дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина 3\~статті 16 ЦК України). Згідно з частиною 1\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Поняття спільної часткової власності визначено у частині 1 статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Статтею 91 ЗК України\~встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Частинами 1 та 2\~статті 103 ЗК України\~передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. Згідно з частиною 2\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У пункті 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7\~ від 16 квітня\~\~ 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою\~статті 152 ЗК України\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої\~статті 16 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці,\~\~що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який\~\~дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта\~статті 376 ЦК України). За змістом зазначених норм у поєднанні з положеннями статей\~386,\~391 ЦК України\~позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Таким чином,\~інші особи можуть заявляти вимоги про проведення перебудови чи знесення самочинного будівництва за умови доведеності факту порушення їх прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей\~3,\~15,\~16 ЦК України, статті 4\~ЦПК України\~згідно з якими кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц (провадження № 61-40353св18), від 27 січня 2021 року у справі № 308/8116/13-ц. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що спірна прибудова є самочинною, оскільки збудована на земельній ділянці по [ADDRESS] без згоди співвласника [PERSON] , якій належить 3/4 частини вказаної земельної ділянки, а також, без жодного відповідного документа, який\~\~дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту та не відповідає численним вимогам ДБН, що негативно впливає на планування, забудову, благоустрій земельної ділянки в частині експлуатації та обслуговування житлового будинку, чим і порушуються права позивача. Зокрема, в пункті 4 описової частини будівельно-технічної експертизи № 25/21 від 08 грудня 2021 року зазначено, що згідно з планом-схемою будинковолодіння [ADDRESS] (арк. інвентаризаційної справи 94) встановлено, що прибудова 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] виконана по межі земельної ділянки (дивись додаток № 8 до висновку експерта). Вимогам пункту 6.141 ДБН Б.2.2-12:1209 «Планування та забудова територій визначено»: «При розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі сумісної земельної ділянки від найбільшої виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть опадів з покрівель та карнізів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м. Відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 до 6 м в залежності від величини крони (але не менше Ѕ діаметра крони дерева), а до кущів 1 1,0м.». З урахуванням вищевикладеного можна стверджувати, що місце розташування самочинної прибудови до 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка не зазначена в технічній документації (технічний паспорт виготовлений ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 10 вересня 2010 року) не відповідає вимогам п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» та негативно впливає на планування, забудову, благоустрій земельної ділянки в частині експлуатації та обслуговування житлового будинку. Таким чином, внаслідок облаштування відповідачем самочинної прибудови з одночасним приблокуванням її, як до частини будинку, яка належить позивачу, так і до огорожі (паркан), який знаходиться на межі із суміжною земельною ділянкою має місце порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки це створює незручності для останньої в користуванні земельною ділянкою, а також, в експлуатації та обслуговування житлового будинку через складнощі доступу до вказаної частини будинку, що безумовно створить проблеми для позивача, зокрема, під час проведення поточного або капітального ремонту фасаду та карнизу будинку, ремонту зовнішньої огорожі. Крім цього, суд вважає, що неприпустимим є той факт, що в порушення норм ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» п.6.8.11, димова труба, яка встановлена на даху прибудови, розміщена під вікном житлової кімнати тої частини будинку по [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , що беззаперечно створює загрозу життю та здоров`ю позивача. Враховуючи наведене, позовна вимога про зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованої прибудови площею 9,86 кв.м. (1,46м х 6,75м = 9,855 кв.м.) є підставною та підлягає задоволенню, оскільки у такий спосіб буде відновлений стан земельної ділянки та житлового будинку, який існував до порушення прав позивача. Щодо позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні земельної ділянки за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самочинно встановленого металевого паркану довжиною 5,2 м, який знаходиться між частиною житлового будинку, яка належить на праві власності [PERSON] та житловим будинком, який належить на особистої власності [PERSON] . Фактично позивач, звертаючись до суду з вищевказаною вимогою, покликається на те, що відповідачем\~самочинно, без дозволу позивача встановлено металеву огорожу (паркан) довжиною 5,2 м, позначену в плані-схемі під № 5, що знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка перебуває у спільній частковій власності сторін, чим порушено її право на користуванні земельною ділянкою. З плану-схеми вбачається, що вищевказана огорожа (паркан), розташована між окремо стоячим житловим будинком під літерою А-1, який належить на праві особистої власності [PERSON] та 1/2 частиною житлового будинку під літерою А-2, яка належить на праві власності відповідачу. Частиною 1 статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд в черговий раз зазначає, що фізичні особи можуть заявляти вимоги про проведення знесення самочинного будівництва за умови доведеності факту порушення їх прав самочинною забудовою. Позивач [PERSON] у своєму позові не конкретизувала, яким чином встановлена огорожа довжиною 5,1 м порушує її права, чи створює вказана огорожа реальні перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком під літерою А-1, зокрема, перешкоди у заїзді до належного позивачу будинку та якими доказами такі порушення підтверджується. Матеріали справи не містять жодного допустимого та належного доказу, який би вказував на те, що спірна металева огорожа будь-яким чином порушує права позивача. Також, позивач не надала доказів того, що у випадку реального розподілу земельної ділянки наявність спірної огорожі може призвести до зменшення 3/4 частки, яка належить позивачу у спільній частковій власності. З огляду на наведене, суд вважає, що у задоволені позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно встановленого металевого паркану довжиною 5,2 м слід відмовити, оскільки відповідач не довела, що спірною огорожею (парканом) порушуються її права. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позов [PERSON] був задоволений частково, суд вважає, що виходячи з вищевказаних критеріїв, судові витрати, пов`язані з подачею та розглядом її позову у суді слід покласти на обидві сторони в рівних частках, стягнувши з відповідача 1/2 частину сплаченого позивачем судового збору, тобто, 401,50 грн. (803,00 грн. х 1/2 = 401,50 грн.).

Outcome: partial