Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить: - визнати відповідача [PERSON] , як такою, що умисно здійснювала незаконні дії які стосуються [PERSON] , внаслідок чого порушені права та інтереси останньої, які призвели до негативних наслідків у вигляді моральної шкоди, фізичних та моральних страждань та спричинили додаткові матеріальні збитки та витрати; - зобов`язати [PERSON] офіційно через місцеві засоби масової інформації спростувати перед позивачем та її сином [PERSON] , поширені нею недостовірні відомості, про те що нібито з 2016 року позивач та її син навмисно чинили якісь перепони, через що відповідач не має можливості комфортно жити у своїй квартирі; - стягнути із [PERSON] в користь позивача матеріальні збитки в сумі 8\~251,75 грн., з них 5 тис.грн. витрати на правничу допомогу; - стягнути із [PERSON] в користь позивача моральну шкоду в сумі 50 тис.грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою цього ж суду від 04.11.2019 справу передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою від 25.03.2021 справу прийнято до розгляду суддею Цитульським В.І. в загальному позовному провадженні. Ухвалою від 21.11.2022 підготовче провадження закрито та розпочато розгляд справи по суті. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що позивач разом із сином [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] . На поверх вище проживає відповідач. Остання, протягом більше трьох років, розповсюджує різного роду наклепи та усілякі неправдиві плітки про позивача та її сина, ображає їх, принижує авторитет та гідність позивача, перешкоджає спокійно жити чим завдає матеріальних та моральних збитків. На прохання позивача припинити, відповідач не реагує. Відповідач звертається із заявами до органів влади, зокрема правоохоронних органів, за зверненням відповідача у квартирі позивача проведено обшук. Крім того відповідач гримає у вхідні двері позивача, викрикує звинувачення про позивача, зокрема, що остання виплавляє якісь метали від чого у квартирі відповідача чути неприємний запах. Викладене завдало позивач матеріальну та моральну шкоду, яку він оцінив у 8\~251,75 грн. та у 50 тис. грн. відповідно. Обґрунтування відзиву зводяться до того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заявлених до стягнення сум, в тому числі й щодо витрат на правничу допомогу. Відповідачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 2\~800 грн. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, надала пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила. Обставини, встановлені судом. Позивачем надано лист адресований « [PERSON] », без зазначення автора, підпису та дати, який зі слів позивача було розміщено на вхідних дверях квартири останньої. Позивачем долучено заяви останньої до інспекторів поліції, ухвалу слідчого судді від 11.1..2018 про обшук за місцем проживання позивача та її сина. Правова кваліфікація кримінального провадження ч.1 ст.309 КК України. Згідно протоколу обшуку, обшук проведено 16.10.2018 та за його результатом нічого не виявлено та не вилучено. Також позивачем долучено повідомлення « [PERSON] » від «Адміністрації», яке зі слів позивача було розміщено в коридорі будинку. Позивач та її син надсилали відповідачу вимогу про припинення порушення їхніх прав. Крім того позивачем долучено акт, складений [PERSON] та іншими особами про виявлення запаху, ймовірно із квартири позивача, фотознімок, протокол випробувань повітря житлових приміщень. За клопотанням позивача судом було витребувати матеріали ЖЕО. Згідно відповіді ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області матеріли за окремими ЖЕО знищені. Суду надано лише матеріали за заявами [PERSON] від 14.10.2017 та від 23.04.2019. Допитаний у якості свідка [PERSON] вказав, що відповідач зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення позивачем протиправних дій, він був змушений спілкуватися із працівниками поліції. На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем долучено договір про правничу допомогу із визначенням номеру даної справи, визначенням суми 1\~800 грн. за написання відзиву, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та клопотання про відеоконференція. Крім того передбачено вартість одного судового засідання в сумі 1 тис.грн. Також долучено документи на підтвердження повноважень адвоката та квитанцію про сплату адвокату 1,8 тис. грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2\~689,40 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 у справі «Газета «Україна-центр» проти України», заява №16695/04). За приписами ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2). За приписами ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діями та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 в справі №804/2252/14, від 20.02.2018 у справі №818/1394/17. У відповідності до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. У спірних правовідносинах саме на позивача законодавець покладає обов`язок доведення фактів: поширення інформації відповідачем; що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права; йому завдано як матеріальної так і моральної шкоди. Проте позивачем не доведено вказаних обставин. На мотивування позову позивачем викладено загальні фрази, наприклад: «різного роду наклепи», «усілякі неправдиві плітки», «ображає», «принижує авторитет та гідність», «перешкоджає спокійно жити». Позивачем не наведено змісту конкретних висловлювань відповідача, окрім звинувачень у неприємному запаху із квартири позивача. Такі висловлювання не можна визначити як такі, що порушують особисті немайнові права. Крім того позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог. Так авторство наданих заяв та листів неможливо ідентифікувати із відповідачем. Звернення до правоохоронних органів не можна розцінити як поширення інформації. Аналогічно із актом про неприємний запах, який до того ж не містить категоричних висновків, про що свідчить зазначення у ньому слова «ймовірно». Свідок також вказував на його розмови із поліцейськими, проте конкретних фактів поширення недостовірної та негативної інформації не повідомив. Позивачем не надано жодного доказу понесення нею матеріальної чи моральної шкоди. Відтак, суд погоджується із доводами відповідача, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги не надала. При цьому, суд роз`яснював позивачу обов`язок доказування та попереджав про наслідки нездійснення відповідних процесуальних дій. Викладене має наслідком відмову у задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в позові, із позивача в користь відповідача слід стягнути підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 1,8 тис.грн.

Outcome: dismissed