Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Обставини справи 01.08.2022 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя із Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, за підсудністю в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «КРЕДО» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.11.2021 о 22-10 у м. Запоріжжі по вул. Зразковій, 44, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, днз [NUMBER] по вул. Передова, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Зразкова, не надав переваги у русі автомобілю Opel Zafira, днз [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР. [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Звернувшись до ТОВ СК «Кредо», [PERSON] отримала повідомлення про часткову виплату відшкодування в розмірі 128945 гривень 58 копійок, в іншій частині відшкодування у сумі 41269 гривень 22 копійки було відмовлено. У зв`язку з чим була направлена претензія, де запропоновано сплатити у строк 20 днів з моменту отримання претензії витрати по ДТП, а саме: висновок експерта - 4000 грн., евакуатор - 1300 грн., різниця між сплатою - 41269 гривень 22 копійки. Крім майнової шкоди просить також сплатити моральну шкоду 10000 грн., яка полягає у постійному захисті своїх прав в суді, відмова у добровільному виконанні матеріальних збитків. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Ретинській Ю.І. Ухвалою суду від 26 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Новікова І.О. про розгляд справи у їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягають. Проти заочного рішення не заперечують. У судове засідання відповідач не з`явився повторно. Про розгляд справи відповідач повідомлявся за останнім відомим місцем проживання: [ADDRESS] . Від відповідача відзив на адресу суду не надходив, клопотань не заявлено. Про розгляд справи третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору повідомлялась за юридичною адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору пояснень щодо позову не надходило, клопотань не заявлено. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Мотиви та висновки суду Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив: Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2022 [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн. З постанови вбачається, що 07.11.2021 о 22-10 у м. Запоріжжі по вул. Зразковій, 44, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] по вул. Передова при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Зразкова не надав переваги у русі автомобілю Opel Zafira, днз [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР (а.с. 32). Згідно відповіді Генерального директора зі страхування ТДВ СК «Кредо» № 10754 від 30.12.2021 згідно зі звітом № 742 про проведення оцінки колісного транспортного засобу від 17.11.2021 вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Zafira, днз [NUMBER] складає 409963,10 грн., ринкова вартість автомобілю до ДТП складає 170214,80 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП. Сума страхового відшкодування склала 128954, 58 грн. (170214,80 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП ) - 41269,22 грн. (утилізаційна вартість автомобіля), що було визначено (а.с. 31). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись із зазначеним позовом, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] (особи, яка завдала шкоди) різницю матеріальної шкоди (41269,22 грн.), визначеною за висновком Звіту №742/1 від 17.11.2021 ТОВ СК «КРЕДО» і страховою виплатою (170214,80 грн. - 128945,58 грн.), моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., вартості висновку експерта у сумі 4000,00 грн., послуги евакуатора вартістю 1300,00 грн., витрати пов`язані зі сплатою правової допомоги у розмірі 3000,00 грн. та сплаченого судового збору у сумі 992,40 грн. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6). Відповідно до ст. 22 вищевказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (надалі - ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Виконання страховою компанією свого обов`язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не звільняє останню від відшкодування шкоди, розмір якої перевищує відшкодування, виплачене відповідно до указаного закону. У такому випадку правовий інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов`язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов`язковість якого встановлена законом. Відповідно до положень статті 29 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пунктом 30.2 статті 30 вищевказаного Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. З відповіді Генерального директора зі страхування ТДВ СК «Кредо» № 10754 від 30.12.2021 вбачається, що витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1300,00 грн. до суми страхового відшкодування не були включені, а отже, ця сума підлягає стягненню з відповідача. Як зазначалося раніше, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП, тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, разом з тим, з матеріалів справи не можливо встановити, кому були залишені залишки автомобіля Opel Zafira, днз [NUMBER] , та який ліміт відповідальності ТДВ СК «Кредо» за страховим полісом, а тому вимога позивача в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 41269 грн. 22 коп. (утилізаційна вартість) з [PERSON] не ґрунтується на нормах закону. Позивач у цьому провадженні просила стягнути суму матеріального збитку, визначеного у Звіті №742/1 від 17.11.2021 ТДВ СК «КРЕДО», разом з тим, позивачем було проведено з власної ініціативи товарно-транспортне дослідження колісного транспортного засобу, автомобіляOpel Zafira, днз [NUMBER] (а.с. 13-25), витрати на проведення якого склали 4000 грн. (а.с. 27-29). Зважаючи на те, що під час звернення із позовними вимогами [PERSON] посилалась на Звіт №742/1 від 17.11.2021 ТДВ СК «КРЕДО», а необхідність проведення товарно-транспортного дослідження з власної ініціативи нормативно не була обґрунтована, суд вважає в цій частині також слід відмовити. Щодо моральної шкоди. Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, внаслідок вчинення відповідачем дорожньої-транспортної пригоди, необхідність звернення до відповідача і суду за відновленням порушеного права, а також ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В даному випадку відповідач не заявляв про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не надав суду відповідних доказів. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Новіковим І.О. було укладено договір про надання правової допомоги від 12 квітня 2022 року (а.с. 38). Згідно розрахунку сума гонорару за надану правничу допомогу склала 3000 грн. (а.с. 35). На підтвердження надання послуг наданий акт виконаних робіт від 13 квітня 2022 року та квитанція до прибуткового касового ордера, серія 022 № 12 (а.с. 36-37). Тому суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 3000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, сплачений позивачем судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог у розмірі 198,18 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial