Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 листопада 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного Рівненського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2028. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей. Спільне життя з відповідачкою не склалося, протягом останніх років у сторін виникали часті непорозуміння, конфліктні ситуації. Конфліктні ситуації призвели до того, що позивач з відповідачкою втратили повагу та взаєморозуміння, відтак продовжувати шлюб [PERSON] наміру не має. Просить розірвати шлюб між з відповідачкою та визначити місце проживання спільних малолітніх дітей разом з ним. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилась. У своїй заяві від 24 листопада 2022 року вказала, що позовні вимоги визнає повністю та просить суд винести рішення у цій справі без її участі. Враховуючи позиції сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши обставини у справі, суд суд встановив таке. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 2028, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 23 листопада 2008 року, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За приписами частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має бажання розлучитися, подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо визначення місця проживання дітей, суд дійшов наступного висновку. Сторони по справі є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 26 липня 2011 року, актовий запис № 1841, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 12 листопада 2015 року, актовий запис № 2945. У ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином позивач просив визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,місцем проживання батька дитини. Відповідачка визнала позов, що підтверджується поданою до суду заявою. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, сторони спору самостійно визначили місце проживання їхньої дитини місцем проживання позивача. Судом при вирішенні справи також враховано інші обставини, передбачені ст.161 СК України, як то вік дітей, стан їхнього здоров`я, тощо. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, враховуючи відсутність заперечень матері щодо місця проживання дітей з батьком, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дітей з батьком, що не позбавляє матері права та можливості особистого спілкування з дітьми, обов`язку брати участь в їхньому утриманні та вихованні. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved