Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У листопаді 2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - Національний банк України, про захист прав споживачів, зобов`язання провести обов`язкову реструктуризацію за кредитним договором в іноземній валюті. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.06.2007 між позивачем, [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитні договори №ZPJKG100000029 на суму 16000,00 дол. США та № ZPJKG200000029 на суму 4000,00 дол. США під іпотеку будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, кредитні договори були укладені в іноземній валюті під заставу житлове нерухомості. Починаючи з моменту укладення кредитного договору по сьогоднішній день позивач намагався належним чином виконувати умови кредитного договору, навіть після значного здешевлення гривні в 2008 році, та в наступні роки. В період з 2007 по 2015 р.р. позивачем було сплачено банку загалом 20058,42 дол. США, з них на погашення тіла пішло лише 2 997,00 дол. США, на погашення відсотків - 17 061,42 дол. США, на погашення комісій - 3 640,00 дол. США. 01.11.2007 АТ КБ «ПриватБанк» відступив своє право вимоги за кредитним договором № ZPJKG200000029 від 18.06.2007 до АТ «Акцент Банк». 25.04.2014 АТ «Акцент Банк» відступив право вимоги АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією Додаткової угоди №1 до Договору факторингу №1 від 01.11.2007, а отже ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем (кредитором). 15.07.2015 рішенням Запорізького районного суду Запорізької області було задоволено позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з позичальника на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № ZPJKG100000029 у розмірі 15554,14 дол. США. 13.04.2021 Верховною радою України було прийнято закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті", яким було доповнено у розділі IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" положеннями про реструктуризацію валютних кредитів під заставу житлової нерухомості. В свою чергу позивач [PERSON] вважає, що його кредити повністю підпадають під умови визначені п. 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" та мають бути в обов`язковому порядку реструктуризовані відповідачем, у зв`язку з чим він 23.07.2021 звернувся до АТ КБ «ПрватБанк» із заявою про проведення реструктуризації з додатками відповідно до вимог Закону України "Про споживче кредитування". 16.08.2021 АТ КБ «ПриватБанк» надало позивачу письмову відповідь, в якій було зазначено про відмову у проведенні реструктуризації у зв`язку з ненаданням відповідних документів визначених ЗУ"Про споживче кредитування". З огляду на вищевикладене позивач просив суд визнати незаконною відмову АТ КБ «ПриватБанк» в проведенні реструктуризації заборгованості за кредитними договорами №ZPJKG100000029, № ZPJKG200000029 від 18.06.2007 та зобов`язати АТ КБ» ПрвиатБанк» провести реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами №ZPJKG100000029, № ZPJKG200000029 від 18.06.2007 в порядку передбаченому п. 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування". Ухвалою від 09.11.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» надало до суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що позичальником не були подані всі необхідні документи, зазначені у Законі № 1381-ІХ, а саме: не були подані документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві - документи про доходи іпотекодавця та членів його сім`ї (довідка про доходи за останні шість місяців), як це зазначено у підпункті 4 пункту 7 цього Закону. Крім цього, між позивачем та ПриватБанком укладено 2 (два) кредитних договори в іноземній валюті і щодо яких позивач просить суд зобов`язати Банк провести реструктуризацію. Однак, 15.07.2015 Запорізьким районним судом Запорізької області прийнято заочне рішення суду по цивільній справі № 317/840/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПриватБанка заборгованість за кредитним договором № ZPJKG100000029 в сумі 15 554,14 доларів США. яке 20 січня 2021 постановою Запорізького апеляційного суду залишено в силі та без змін (копії рішень судів додаються), що на переконання відповідача є порушення припису, що міститься підпункті 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». В свою чергу позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, про те, що у розділі IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" згідно з документами, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поруч членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). Тобто Законом визначено подання додаткових документів - на вимогу кредитора Жодного запиту або вимоги про надання такої інформації від відповідача не надходило, у зв`язку із чим відмова відповідача з цього приводу є безпідставною. Крім того, за змістом Закону, наявність у членів сім`ї позичальника іншого майна, доходів, тощо взагалі не враховується кредитором при реструктуризації кредиту. Відповідно до підпункту 3 п. 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження) у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі». Отже, це положення Закону розповсюджується лише на строки подання заяви про проведення реструктуризації у спорах, які знаходяться на розгляді в суді на момент дії цих положень Закону, у зв`язку доводи відповідача в цій частині є хибними, та не заслуговують на увагу. Третя особа - Національний банк України в собі свого представника надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. 25.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] , а так само його представник - адвокат Працевитий Г.О. не з`явились, від представника 24.08.2022 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач АТ КБ «ПрваитБанк» в судове засідання свого представника не направило, жодних заяв або клопотань до суду не надсилало. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з наступним. В ході розгляду справи судом встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено два кредитні договори №ZPJKG100000029 на суму 16000,00 дол. США та № ZPJKG200000029 на суму 4000,00 дол. США під іпотеку будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 38-54) 23.07.2021 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про проведення реструктуризації в порядку п. 7 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», до якої додав копії наступних документів: копії паспорту та коду позичальника, копію трудової книжки позичальника, копія свідоцтва про народження [PERSON] , копія свідоцтва про шлюб, довідка про зареєстрованих осіб за предметом іпотеки, копія паспорту та коду [PERSON] , копія трудової книжки [PERSON] , виписка з реєстру прав власності на позичальника, виписка з реєстру прав власності [PERSON] (а.с. 61-67) Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 16.08.2021 [PERSON] було відмовлено у проведенні реструктуризації у зв`язку з ненаданням необхідних для проведення реструктуризації документів (а.с. 68). Відповідно до п. 7 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом Згідно зі статтею 15, частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.. Отже, до суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав. Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. При цьому обраний спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав та інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц. Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, як це зазначено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16. Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. Правовідносини щодо відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами врегульовані Законом України "Споживче кредитування", який набрав чинності 15.11.2016 і метою якого є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Відповідно до п. 7 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом: 1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; 2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України. Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); 3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для проведення реструктуризації за кредитними договорами №ZPJKG100000029, № ZPJKG200000029 від 18.06.2007, однак враховує наступне. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту. Тобто процедура реструктуризації заборгованості за кредитом передбачає укладення договору між кредитором та боржником яким змінюються істотні умови кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч. 1 ст. 627 ЦК України) Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. (ч. 1 ст. 640 ЦК України). Таким чином звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просив суд зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» укласти з ним договір про внесення змін до істотних умов кредитних договорів №ZPJKG100000029, № ZPJKG200000029 від 18.06.2007, які впливають на порядок та умови повернення кредиту, при цьому у позовні не посилається на умови кредитних договорі, які мають бути змінені, та не наводить відповідну редакцію таких змін. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права, при цьому належним способом захисту у цьому випадку є позов про визнання укладеним договору про реструктуризацію заборгованості, оскільки, враховуючи вимоги чинного законодавства, позов про визнання незаконною відмови відповідача щодо проведення реструктуризації заборгованості та про зобов`язання відповідача провести реструктуризацію є неналежним способом захисту порушеного права і не призводить до поновлення порушеного права, а неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших, встановлених судом обставин. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/397/18, від 05.06.2019 у справі № 922/1909/18, від 23.07.2019 у справі № 922/1908/18 та у постановах від 11.09.2018 у справі № 911/1170/17, від 06.12.2018 у справі № 908/1634/17, від 11.12.2018 у справі № 921/43/18. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed