Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] , а [PERSON] є її дідом, а вона відповідно є його внучкою. У серпні 2022 року вона дізналася, що [PERSON] було складено заповіт на її користь на все майно. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на право власності на земельні ділянки, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які йому належали на підставі розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації № 835 від 12.11.2012 року, на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а також на право на земельну частку (пай), площею 2,40 га в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у власності КСП «Весна», Жовківського району Львівської області. Позивач зазначає, що завжди вважала, що [PERSON] складено заповіт в користь його сина, [PERSON] , оскільки спадкодавець за життя неодноразово наголошував, що належне йому майно має успадкувати саме він як його син. Як наслідок після смерті [PERSON] вона не піднімала питання спадкування належного йому майна, оскільки вважала, що спадщина прийнята і оформлена її батьком. В той же час, коли її батько, [PERSON] , звернувся до нотаріуса про оформлення спадщини після смерті [PERSON] , йому було повідомлено про те, що останнім було складено заповіт на її, [PERSON] , користь. Як наслідок вона звернулася 05 вересня 2022 року до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни, щоб успадкувати майно після смерті діда. Однак приватним нотаріусом було надано їй відповідь за вих. № 48/01-16 від 05.09.2022 року, згідно якої нотаріусом роз`яснено, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Крім того наголошує на карантинних обмеженнях внаслідок поширення коронавірусної інфекції, які діяли на час відкриття спадщини. Вважає, що наведені нею обставини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, а тому звертається в суд для захисту своїх прав як спадкоємця, як наслідок просить задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 31.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 16.11.2022 року о 09 год. 00 хв. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Козакевич Ростислав Васильови, в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності та відсутності її представника. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак із Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Зазначили, що не заперечують проти позову, справу просять розглянути на розсуд суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, її представника, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Сопошин, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № [NUMBER] , який виданий 03.10.2016 року органом 4628. З копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , яке видане Відділом РАГС Жовківського РУЮ Львівської області 15.11.2001 року, вбачається, що її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видане 20.04.1972 року, стверджується, що [PERSON] , тобто батько позивача, народився [INFO] та його батьком є [PERSON] , а матір`ю- [PERSON] . Тобто суд констатує, що [PERSON] є дідом позивача [PERSON] , а вона відповідно є його внучкою. Із змісту заповіту від імені [PERSON] , який [INFO] посвідчено [PERSON] , в. о. секретаря Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 31, вбачається, що [PERSON] на випадок смерті було зроблене таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, він заповів онуці, [PERSON] , [INFO] , тобто позивачу у справі. Судом встановлено, що заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом від 31.01.2022 року, зробленим старостою Кулявського старостинського округу № 7 О. В. Полоцькою. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 27.03.2020 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Так з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що [PERSON] є власником на підставі розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації № 835 від 12.11.2012 року земельних ділянок, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: 1) площею 0,7605 га, кадастровий номер 4622784500:04:000:0014 згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯН № 477047 від 21.12.2012 року; 2) площею 0,7603 га, кадастровий номер 4622784500:04:000:0015 згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯН № 477048 від 21.12.2012 року; площею 0,2220 га, кадастровий номер 4622784500:06:000:0068 згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯН № 477049 від 21.12.2012 року; площею 3,0781 га, кадастровий номер 4622784500:07:000:0022 згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯН № 477050 від 21.12.2012 року. Також суд враховує, що [PERSON] був спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкове майно складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Викладене підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРЕ № 716109, яке 28.01.2011 року видане Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області та зареєстроване в реєстрі за № 177. Реєстрація права власності на даний житловий будинок підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ № 822423, номер витягу 29042412 від 17.02.2011 року, виданий Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації». Також суд бере до уваги і те, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай), площею 2,40 га в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у власності КСП «Весна», Жовківського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРЕ № 716110, яке 28.01.2011 року видане Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області та зареєстроване в реєстрі за № 179 та сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 020960. Суд враховує, що позивач завжди вважала, що [PERSON] складено заповіт в користь його сина, [PERSON] , оскільки він неодноразово наголошував, що належне йому майно має успадкувати саме він як його син. Як наслідок після смерті [PERSON] позивач не піднімала питання спадкування належного йому майна, оскільки вважала, що спадщина прийнята і оформлена її батьком. В той же час, коли батько позивача [PERSON] звернувся до нотаріуса про оформлення спадщини після смерті [PERSON] , йому було повідомлено про те, що останнім було складено заповіт на користь [PERSON] . Як вбачається із позовної заяви, позивачу у серпні місяці 2022 року стало відомо від її батька про наявність заповіту на її користь від імені [PERSON] . До цього часу позивач не знала про волю її діда та про те, що він заповів їй належне йому майно. Доказів на спростування цього матеріали справи не містять і судом таких не встановлено. Суд враховує, що позивач звернулася 05 вересня 2022 року до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни, щоб успадкувати майно після смерті діда. Однак приватним нотаріусом було надано їй відповідь за вих. № 48/01-16 від 05.09.2022 року, згідно якої нотаріусом роз`яснено, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Дідо позивача, [PERSON] , 1951 року народження, проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] до дня смерті, [INFO] , що підтверджується довідкою № 50, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 31.01.2022 року. З копії довідки № 54, яка видана 31.01.2022 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що позивач [PERSON] , 2000 року народження, дійсно проживала без реєстрації разом із своїм дідусем, [PERSON] до дня його смерті, [INFO] і вели спільне господарство в [ADDRESS] . Викладеним у довідці № 137, яка видана виконавчим комітетом Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27.03.2020 року, стверджується про те, що [PERSON] , 2000 року народження, займалася похованням діда, [PERSON] , померлого [INFO] і здійснювала його поховання та понесла матеріальні витрати. [PERSON] постійно проживала без реєстрації разом із своїм дідом в [ADDRESS] облаті і вели спільне господарство. Тобто суд констатує, що позивач не прийняла спадщини на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інших осіб, які прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України немає, оскільки як вбачається із копії будинкової книги щодо будинку [ADDRESS] [PERSON] був зареєстрований в даному будинку один. Судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , оскільки його батько, [PERSON] , помер [INFO] , мати, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Судом не встановлено наявність у [PERSON] на день смерті непрацездатних дітей. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Як наслідок, зважаючи на те, що позивач не була зареєстрована з дідом, [PERSON] , на день його смерті, їй в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] , необхідно було звернутися у нотаріальну із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак вона цього не зробила. Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок суд констатує, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини. Водночас відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved