Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

У серпні 2022 року представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за централізоване опалення у розмірі 21652,00 грн., 3% річних - 318,46 грн., інфляційні витрати - 1052,13 грн.; а також заборгованість за постачання гарячої води - 3681,89 грн., 3 % річних - 72,02 грн., інфляційні витрати - 237,95 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири № 222 в зазначеному будинку, та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які постачає позивач. Однак, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого, у останнього, утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості за постачання гарячої води за період із квітня 2017 р. по квітень 2022 р. в сумі 3681,89 грн., та заборгованості за централізоване опалення за період із квітня 2017 р. по квітень 2022 р. в розмірі 21652,00 грн., на які позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає в повному обсязі, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд стягнути вказану заборгованість із відповідача в примусовому порядку, а також судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2022 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. В серпні 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що із наданого розрахунку боргу неможливо зрозуміти методику нарахування заборгованості, розрахунок не містить показників теплових лічильників, а також в довідці про борг не враховано здійснені відповідачем платежі. Крім того, відповідачем було заявлено про застосування до позовних вимог строків позовної давності. В жовтні 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача вказувала на неналежну сплату відповідачем коштів за отримані житлово-комунальні послуги, та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про сплату боргу. Одночасно позивач вказав на помилковість не включення в довідку про заборгованість оплату, здійснену відповідачем в травні та червні 2022 року, а тому сторона позивача вважає за необхідне уточнити позовні вимоги. В ході розгляду справи представником позивача було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, та позивач просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за період із квітня 2017 р. по жовтень 2022 р. за централізоване опалення у розмірі 20147,86 грн., 3% річних - 318,46 грн., інфляційні витрати - 1052,13 грн.; а також заборгованість за період із квітня 2017 р. по жовтень 2022 р. за постачання гарячої води - 3681,89 грн., 3 % річних - 72,02 грн., інфляційні витрати - 237,95 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2022 року, було прийнято до розгляду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог до відповідача [PERSON] , подану в межах розгляду даної цивільної справи. Розгляд справи було відкладено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Після відкладення розгляду справи сторони з будь-якими клопотаннями до суду не звертались, в зв`язку з чим з огляду на розумні строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які постачає позивач за вказаною адресою. ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плану за них, згідно затверджених тарифів. Між сторонами було укладено договір про надання послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води № 60/5/222 від 12.01.2014 року, відповідно до умов якого позивач зобов`язався своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами. Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідач отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак, умови договору своєчасно та в повному обсязі не виконує, та доказів зворотному стороною відповідача суду надано не було. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Відповідно до п. 18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з неналежною та не в повному обсязі сплатою коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на жовтень 2022 року складається із: заборгованості за постачання гарячої води за період із квітня 2017 р. по жовтень 2022 р. в сумі 3681,89 грн., та заборгованості за централізоване опалення за період із квітня 2017 р. по жовтень 2022 р. в розмірі 20147,86 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В ході розгляду справи сторона відповідача після уточнення позовних вимог належними та достатніми доказами розмір заборгованості не спростувала, та не надала суду відповідного контррозрахунку заборгованості, як і не надала допустимих доказів належного та в повному обсязі виконання зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги. Окремо варто відзначити, що стороною відповідача не було надано суду переконливих доказів неправомірності дій позивача щодо нарахування та/або надання послуг неналежної якості. Крім того, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторона позивача у справі стверджує, що відповідач, як власник квартири, та споживач послуг, - не виконує вчасно та в повному обсязі своїх зобов`язань щодо сплати за комунальні послуги, в зв`язку з чим за період із квітня 2017 р. по жовтень 2022 р. у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість. Достатніх доказів на підтвердження не надання позивачем послуг або ж протиправності дій, в зв`язку з наданням послуг та, відповідно, нарахування плати за них, матеріали справи не містять. Крім того, твердження сторони відповідача про те, що позивачем не вірно нараховано плату за послуги, без врахування, зокрема, періодичної повірки та коригування розрахунків, а тому вимоги задоволенню не підлягають, суд до уваги не приймає, оскільки, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач є власниками квартири, переконливих доказів, які б спростовували нараховану позивачем заборгованість після уточнення позовних вимог відповідачем суду надано не було, як і не було надано суду контррозрахунку заборгованості, який би спростовував доводи позивача, а тому відповідач, як споживач наданих позивачем послуг має сплачувати за їх надання у встановленому розмірі, та підстав для звільнення відповідача від оплати послуг в ході розгляду справи судом не встановлено. Варто вказати, що після подання відповідачем відзиву на позов, позивачем було уточнено позовні вимоги та надано суду уточнений розрахунок боргу, який містить платежі відповідача, в т.ч. і ті, які були долучені до відзиву на підтвердження заперечень на позов. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного та не в повному обсязі виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги, та стороною відповідача в ході розгляду справи обґрунтування позову в цій частині за весь період нарахування заборгованості не спростовані належними та достатніми доказами, а тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача. Разом з тим, в частині пред`явлених позивачем до стягнення сум заборгованості слід зазначити наступне. Згідно розрахунку заборгованості від 12.10.2022 року, наданого позивачем, - у період із квітня 2017 р. по жовтень 2022 р. по централізованому опаленню у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 20147,86 грн., а по централізованому постачанню гарячої води у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 3681,89 грн. Відповідачем в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки, позивачем пред`явлено в серпні 2022 року позов про стягнення сум заборгованості за період із квітня 2017 року, що перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності. Перевіряючи доводи сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач, відповідно до ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного для після відповідної календарних дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 08.12.2009 року, передбачає, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено підставність позовних вимог. У протилежному випадку, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Судом встановлено, що порушення відповідачем зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги розпочато з квітня 2017 року, та саме із цього місяця сторона позивача мала право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води, проте, позов пред`явлено лише в серпні 2022 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, та в ході розгляду справи позивачем не було заявлено клопотання про його пропуск із поважних причин. Суд вважає, що в даному випадку положення ст. 267 ЦК України можуть бути застосовані до розміру заборгованості за останні три роки до дня звернення з даним позовом до суду. В зв`язку з тим, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки; поважних причин для зупинення та переривання позовної давності стороною позивача не доведено, та в ході розгляду справи не встановлено, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за централізоване опалення та заборгованості за постачання гарячої води за період із квітня 2017 р. по серпень 2019 р., - задоволенню не підлягають, в зв`язку з пропуском строку позовної давності. В частині пред`явлених позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води за період із серпня 2019 р. по жовтень 2022 р., слід зазначити наступне. Як вже зазначалось вище, згідно розрахунку заборгованості від 12.10.2022, наданого позивачем, - у період з квітня 2017 р. по жовтень 2022 р. у відповідача наявна заборгованість по оплаті за централізоване опалення в сумі 20147,86 грн., а по оплаті за централізоване опалення в сумі 3681,89 грн. Із розрахунку сторони позивача вбачається, що за період із серпня 2019 р. по жовтень 2022 р. за централізоване опалення відповідачу було нараховано суму в розмірі 30143,92 грн., фактично відповідачем було сплачено суму в розмірі 21211,15 грн., а відтак несплаченою залишилась сума в розмірі 8932,77 грн. Крім того, із розрахунку сторони позивача вбачається, що за період із серпня 2019 р. по жовтень 2022 р. за постачання гарячої води відповідачу було нараховано суму в розмірі 7,54 грн., фактично відповідачем за вказаний період не було сплачено коштів на користь позивача за вказані послуги, а відтак несплаченою залишилась сума в розмірі 7,54 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води підлягають частковому задоволенню з огляду на застосування судом до позовних вимог строків позовної давності та стягненню із відповідача на користь позивача підлягає сума за період із серпня 2019 р. по жовтень 2022 р. за централізоване опалення в розмірі 8932,77 грн., та за постачання гарячої води в сумі 7,54 грн. Крім того, позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв`язку із неналежним виконанням ним своїх зобов`язань. Вирішуючи зазначені вимоги позивача, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення сум нарахованої заборгованості за період із квітня 2017 р. по серпень 2019 р., а тому суд вважає, що інфляційні втрати та 3 % річних в межах трирічного строку, які передували зверненню позивача із даним позовом (03.08.2022 р.), - мають бути нараховані за період із 03.08.2019 р. по 03.08.2022 р., включно, на суми боргу за централізоване опалення розмірі 8932,77 грн. та за постачання гарячої води в сумі 7,54 грн. Так, за розрахунками суду інфляційні витрати на суму заборгованості з централізованого опалення в розмірі 8932,77 грн. за період з 03.08.2019 р. по 03.08.2022 року, включно (1096 днів), складає суму в розмірі 3382,12 грн., а 3 % річних за вказаний період - суму в розмірі 805,00 грн., однак, позивачем було пред`явлено до стягнення 3 % річних в розмірі 318,46 грн. та інфляційні втрати в сумі 1052,13 грн. З огляду на те, що суд, в силу вимог цивільного процесуального закону, позбавлений можливості вийти за межі пред`явлених позивачем до стягнення сум, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню за централізоване опалення сума 3 % річних в розмірі 318,46 грн. та інфляційні втрати в сумі 1052,13 грн. Крім того, за розрахунками суду інфляційні витрати на суму заборгованості з постачання гарячої води в розмірі 7,54 грн. за період з період з 03.08.2019 р. по 03.08.2022 року, включно (1096 днів), складає суму в розмірі 2,66 грн., а 3 % річних за вказаний період - суму в розмірі 1,00 грн., а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню зазначені суми штрафних санкцій в зв`язку із неналежною сплатою коштів за гаряче водопостачання. Підсумовуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного та не в повному обсязі виконання своїх зобов`язань відповідачем по оплаті за житлово-комунальні послуги, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, застосувавши до позовних вимог строки позовної давності, та здійснивши розрахунки боргу та штрафних санкцій з огляду на неналежне виконання зобов`язань по сплаті коштів за жилого-комунальні послуги, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial