Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідачки, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що з відповідачкою, [PERSON] , вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2005 року по 15 лютого 2022 року. В шлюбі у подружжя народились двоє дітей, 2005 та 2017 років народження. Родина позивача постійно мешкала та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка є власністю матері позивача, яка мешкає від них окремо. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] вони із позивачем на спільні грошові кошти привели вказану квартиру до ладу для проживання усієї родини, зробивши ремонт та придбавши необхідні меблі. Однак через подружню зраду відповідачки шлюб між ними було розірвано. Він також запропонував [PERSON] розподілити спільне майно. Натомість, 8 липня 2022 року під час його перебування на роботі від матері він дізнався, що сусіди повідомили, як [PERSON] на вантажній машині вивезла з квартири матері позивача меблі та побутову техніку. Коли він після роботи приїхав туди, то в їх спільному житлі було пусто, меблі, побутова техніка, покриття підлоги були відсутні. Зазначав, що [PERSON] вивезла з квартири з кухні: кухонні меблі (навісні шафи та м`який куточок) вартістю 15000 грн., холодильник вартістю 15000 грн., газову варочну поверхню вартістю 3000 грн., духовий шафу вартістю 5000 грн., мікрохвильову піч вартістю 3000 грн., мультиварку вартістю 2000 грн., витяжну шафу вартістю 2000 грн., раковину-мийку разом зі змішувачем вартістю 2500 грн., столові прибори (ложки, виделки, ножі, пристосування) вартістю 1000 грн.; з ванної кімнати та туалету: пральна машина вартістю 6000 грн., бойлер вартістю 4000 грн., дзеркальна полка вартістю 2000 грн., рукомийник та змішувач вартістю 2500 грн.; з коридору: шафа-купе вартістю 6000 грн., вбудована вітальня вартістю 8000 грн.; зі спальні першої: ліжко двоспальне вартістю 5000 грн., гардероб вартістю 6000 грн., телевізор вартістю 15000 грн., комод із дзеркалом вартістю 2500 грн., кондиціонер вартістю 4000 грн., праска імпортна з прасковою дошкою вартістю 2500 грн., шторі віконні з карнизом вартістю 1000 грн., підлогове покриття (лінолеум) вартістю 1500 грн., постільна білизна вартістю 1500 грн., дві постільні ковдри загальною вартістю 1300 грн., подушки вартістю 1000 грн.; зі спальні другої: люстра вартістю 1200 грн., трельяж вартістю 2000 грн., диван розкладний вартістю 6000 грн., шафа-купе вартістю 6000 грн., підлогове покриття (лінолеум) вартістю 1000 грн., постільна білизна вартістю 150 грн., чотири ковдри загальною вартістю 2000 грн., подушки вартістю 1000 грн.; із зали: меблевий гарнітур вартістю 5000 грн., комп`ютерний стіл вартістю 2000 грн., ноутбук вартістю 8000 грн., люстра вартістю 2000 грн., телевізор вартістю 10000 грн., віконні ролети вартістю 1500 грн., кришталь (три вази, набір фужерів, набір рюмок, декоративні підставки та інше) вартістю 2000 грн., а також ручна пилка електрична вартістю 2000 грн., перфоратор вартістю 2500 грн., електрична дріль вартістю 1500 грн., електричний лобзік вартістю 2000 грн., а всього на загальну суму 173450 грн. Вказував, що вартість майна була ним визначена на день звернення до суду довільно з урахуванням ступеня зношеності при користуванні ним. При цьому вважав, що в разі незгоди відповідачки із вартістю такого майна, саме [PERSON] має за власним бажанням на підставі ухвали суду провести товарознавчу експертизу для встановлення вартості спільного сумісного майна. Поведінка відповідачки щодо небажання чесно розділити спільне сумісне майно грубо порушують майнові права позивача, тому він змушений звернутись до суду з таким позовом. Оскільки за ст. 60, 70 СК все майно, набуте подружжям в період перебування в зареєстрованому шлюбі є спільним сумісним майном подружжя та належить кожному з них в рівних частках, то просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку придбаного в шлюбі за спільні грошові кошти майна, розділивши між ним та [PERSON] наведене позивачем у позові спільне сумісне майно, окрім ручної пилки електричної, перфоратору, електричної дрилі, електричного лобзіку шляхом залишення у власності [PERSON] вказане майно зі стягненням на його користь вартість належної йому частки в сумі 86725 грн. Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON] подала відзив на позов, де вказувала, що вона із неповнолітніми дітьми після розірвання шлюбу із позивачем продовжила мешкати в кв. [ADDRESS] . Стверджувала, що вона із переліком майна, що піддягає поділу не погоджується, оскільки [PERSON] не було доведено придбання такого майна, визначеного ним у позові, під час шлюбу сторін, а також не доведено його вартість, враховуючи те, що дійсна вартість майна визначається, виходячи із реальної вартості такого майна на час розгляду справи у суді. Додавала, що [PERSON] не довів факт того, що майно з кв. [ADDRESS] було вивезено саме відповідачкою. На підставі переліченого просила суд повністю відмовити у позові [PERSON] . Позивач, [PERSON] , та його представник адвокат Саліна М. О., підтримуючи заявлені вимоги у повному обсязі та надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, стверджували, що саме [PERSON] вивезла в липні 2022 року з кв. [ADDRESS] спільно набуте подружжям сторін майно, визначене у позовній заяві [PERSON] , яке наразі перебуває у відповідачки, однак остання не повідомляє його місце знаходження, привласнивши таке майно собі, що стало приводом для звернення до відділу поліції із відповідною заявою, однак ознак кримінального правопорушення у діях відповідачки там не виявили. При цьому зазначали, що саме відповідачка повинна провести експертне дослідження щодо вартості спільного сумісного майна подружжя сторін, якщо вона не погоджується із вартістю майна, визначеного позивачем по даній справі. Тому вважали, що вартість, визначена [PERSON] з урахуванням зносу, підлягає спростуванню саме стороною відповідачки на підставі експертного дослідження. Отже, просили суд задовольнити позов повністю. Відповідачка, [PERSON] , та її представник адвокат Ліфшиць З. О., у судовому засіданні, підтримуючи доводи, викладені [PERSON] у відзиві на позов, додавали, що позивачем не доведено обсяг набутого подружжям сторін спільного майна, його вартість та того, що таке майно перебуває саме у [PERSON] . Отже, просили у задоволені позову відмовити повністю. Суд, дослідивши матеріали справи та опитавши свідків, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що з 22 січня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 15 лютого 2022 року, що підтверджується копією вказаного рішення. Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Заінтересована особа може натомість довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Суд зауважує, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 6 жовтня 2021 року по справі № 234/17030/18. Натомість, суд зазначає, що належних та допустимих доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін на доведене позивачем спільне сумісне майно подружжя сторін відповідачкою суду не було надано, внаслідок чого посилання [PERSON] на те, що сторони не набули такого майна, суд відкидає, виходячи з наступного обґрунтування. Так у судовому засіданні [PERSON] визнала, що на момент припинення спільного проживання подружжя сторін у кв. [ADDRESS] було у наявності наступне майно та речі: кухонні меблі (навісні шафи та м`який куточок), холодильник, газова варочна поверхня, духова шафа, мультиварка, витяжна шафа, раковина-мийка разом зі змішувачем, столові прибори, пральна машина, бойлер, рукомийник і змішувач, ліжко двоспальне, два телевізори, комод із дзеркалом, кондиціонер, праска з прасковою дошкою, шторі віконні з карнизом, підлогове покриття (лінолеум), постільна білизна, дві постільні ковдри, подушки, трельяж, диван розкладний, шафа-купе, постільна білизна, подушки, меблевий гарнітур (стінка), ноутбук та люстра. В той же час у судовому засіданні було допитом свідків підтверджено, що на момент виникнення спору між сторонами у кв. [ADDRESS] також була мікрохвильова піч, дзеркальна полиця, шафа-купе, вбудована вітальня, люстра, комп`ютерний стіл та підлогове покриття (лінолеум), незважаючи на невизнання цього факту відповідачкою. Так допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (племінниця позивача), [PERSON] (сусідка сторін) та [PERSON] (сусідка сторін), підтвердили суду, що [PERSON] разом із [PERSON] мешкали у шлюбі в кв. [ADDRESS] , що належить [PERSON] , зробивши там ремонт та придбавши побутову техніку та меблі під час подружнього життя. Також свідки вказали суду, що 8 липня 2022 року на вантажній машині за вказівкою відповідачки вантажники погрузили меблі та техніку у таку машину та вивезли з кв. [ADDRESS] у невідомому напрямку, слідом за якими на іншій машині поїхала [PERSON] . Зокрема, свідки суду вказали, що вони пам`ятають майно, яке було придбано подружжям сторін та перебувало у їх житлі до 8 липня 2022 року, з того, що було визначено у позовній заяві [PERSON] , а саме: лампи, мийка у ванній, дзеркальна полка, пральна машина, бойлер, полка для взуття, шафа з вішалками, комора (шафа-купе), лінолеум з підлоги, диван маленький та диван великий, меблева стінка (сервіс), два телевізори, дві люстри, стіл для комп`ютера, ноутбук, шафа-купе, трюмо, диван, два комоди з ящиками, один з яких з дзеркалом, великий шифоньєр, двоспальне ліжко, вбудовану кухню (верхні та нижні полки), газова плита, мийка, духова шафа, холодильник, мікрохвильова піч, стіл зі стільцями, які потім було вивезено відповідачкою, а залишилось в такому житлі лише частина посуду та стіл зі старим диваном, що належав [PERSON] . Крім того наявність у кв. [ADDRESS] меблевої стінки та телевізору у зальній кімнаті, шафи та вбудовані меблі у прихожій, мийки, крану та пральної машини у ванній кімнаті, маленького дивану та постільної білизни у житловій кімнаті, столу та стільця у кухні, - підтверджується оглянутими у судовому засіданні фотографіями, долученими позивачем. В той же час у судовому засіданні на підставі сукупності зібраних доказів не було встановлено, що на момент виникнення спору у сторін щодо спільного майна у кв. [ADDRESS] там перебувало ще дві ковдри, віконні ролети, а також не визначено та не підтверджено в судовому засіданні за родовими ознаками й не визначено кількість наявного гардеробу і кришталю, тому в частині визнання спільним сумісним майном перелічених речей суд позивачу відмовляє. Отже, встановлене судом спільне майно сторін з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК та ст. 368 ЦК, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя, яке було набуте спільно за час їх перебування у шлюбі. За ч. 1 ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином,

Outcome: partial