Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтно-механічний завод» про стягнення середнього заробітку посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.05.2022 року, яке набрало законної сили його поновлено на посаді директора ТОВ «Полтавський ремонтно-механічний завод» . З моменту його незаконного звільнення 15.09.2021 року до поновлення на посаді 14.07.2022 року просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в сумі 245\~182 грн. та судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 20 жовтня 2022 року позивачем подано уточнену позовну заяву. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у день розгляду справи подав заяву про розгляд справи в його відсутність, завлені позовні вимоги визнає у повному обсязі. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 24 травня 2022 року поновлено [PERSON] на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтно-механічний завод». Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14 липня 2022 року рішення Господарського суду Полтавської області від 24 травня 2022 року залишено без змін. Таким чином, на час розгляду справи, рішення набрало законної сили. У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Встановлено, що в порушення вимог частини сьомої статті 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, відповідач не провів негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі позивача, а тому позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 вересня 2021 року по 14 липня 2022 року . Таким чином, затримка виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі (невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення) зумовлює відповідальність роботодавця за ст. 236 КЗпП України. Згідно довідки ТОВ «Полтавського ремонтно-механічного заводу» заробітна плата позивача за два остані місяці (липень,серпень 2021 року) складає 50\~000 грн., тому середньоденна заробітка плата є 50\~000 грн.: 43 робочі дні = 1 162 грн. З часу звільнення відповідача 15 вересня 2021 року по 14 липня 2022 року , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за 211 робочих днів, з розрахунку: 211 днів х 1162 грн.= 245\~182 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 2\~451 грн. 82 коп. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.\~ В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд дійшов до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 8\~550 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Outcome: approved