Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить: стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною, [PERSON] , трьох років; судові витрати віднести за рахунок відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 28 грудня 2021 року зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Одразу після хрещення дитини, 04.07.2022, відповідач покинув сім`ю та переїхав жити до своїх батьків у [ADDRESS] . Тобто, впродовж останніх місяців сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного побуту. Із вказаного часу відповідач припинив приймати участь у матеріальних витратах сім`ї, зокрема в утриманні малолітньої дитини. Син сторін проживає разом з позивачкою, яка на даний час не працює, та повністю перебуває на її фінансовому забезпеченні. За основним місцем роботи (Рашківська гімназія) позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач відмовляється надавати кошти на утримання дитини: придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, засобів догляду тощо. Також не надає матеріальної допомоги позивачці, чим порушує її права, згідно яких дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру частки заробітку (доходу) відповідача, позивачка просить суд взяти до уваги те, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує щомісячну соціальну допомогу в розмірі 860 гривень, що зовсім недостатньо для утримання її та малолітнього сина. Відповідач фізично здоровий та працевлаштований водієм у будівельному магазині, де отримує хороший заробіток, розмір якого позивачці невідомий. Зароблені кошти відповідач витрачає на свої потреби, інтересами сімї`ї та малолітньої дитини не цікавиться. Позивачка вважає, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 03.10.2022 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, 02.11.2022 подав до суду відзив на позовну заяву з доказами надіслання його позивачці, де зазначив, що вимоги позивачки в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину визнає частково, не погоджується з розміром аліментів, вважає достатнім розмір аліментів на дитину у твердій грошовій сумі 1200 грн; вимоги позивачки в частині її утримання до досягнення дитиною трьох років не визнає в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, а позовна заява необґрунтованою; просить не стягувати з нього судові витрати. Відзив на позовну заяву відповідач мотивував тим, що він та позивачка разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних стосунків через різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довіри. На даний час шлюб між ними не розірвано, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом одного року після народження дитини. Не відповідає дійсності наведене в позовній заяві твердження позивачки про те, що він працює водієм у будівельному магазині та отримує хороший заробіток. Зазначив, що на даний час є безробітним, 19.07.2022 звільнений з посади продавця непродовольчих товарів у ФОП [PERSON] за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Крім того, з 01.09.2022 по даний час навчається у Городенківському професійному ліцеї за професією «оператор комп`ютерного набору та отримує стипендію у розмірі 1250 грн на місяць. Вказує, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі та об`єктивно позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки. У судове засідання 21.11.2022 сторони не з`явилися. 14.10.2022 та 01.11.2022 позивачка подала до суду заяви про розгляд справи без неї, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у відзиві на позовну заяву просить судовий розгляд справи проводити за його відсутності. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України,\~відповідно до\~якої учасник\~справи має\~право заявити\~клопотання про\~розгляд справи\~за його\~відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши письмові докази, зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 2021 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вбачається що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 28 грудня 2021 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 147. Відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Івано-Франківськ) , актовий запис № 112 від 29 червня 2022 р. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак спільно не проживають. Малолітній син сторін [PERSON] проживає з позивачкою, відповідач, який проживає окремо від сім`ї, коштів на утримання дитини не надає. Копією наказу Рашківської гімназії Городенківської міської ради від 07 серпня 2022 р. № 11-к «Про надання відпустки по догляду за дитиною [PERSON] » стверджується, що позивачці надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05.08.2022 до [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про стягнення аліментів суд виходить з того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати свою дитину для забезпечення її повноцінного здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку та враховує, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а отже, має можливість сплачувати аліменти. При цьому, суд враховує, що відповідач частково позов визнав та погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1200 гривень щомісячно. Статтею 7\~Закону\~України\~«Про державний\~бюджет\~України\~на 2022\~рік»\~установлено\~ прожитковий\~мінімум\~для\~дітей віком\~до\~6\~рокiв:\~з\~1\~січня\~-\~2100\~гривень,\~з\~1\~липня\~-\~2201\~гривня,\~з\~1\~грудня\~-\~2272\~гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що він не погоджується щодо стягнення з нього 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно та погоджується стягувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі по 1200 грн, суперечить вимогам закону, оскільки спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, одержувача аліментів. \~Враховуючи зазначені\~позивачкою підстави\~позовних вимог\~в частині\~стягнення аліментів\~на неповнолітню\~дитину,\~часткове визнання\~позову відповідачем\~в даній\~частині вимог,\~приймаючи до\~уваги положення\~ст.ст.\~181-183\~СК України,\~беручи до\~уваги принцип змагальності, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище сторін, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, виходячи з забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов у даній частині слід задовольнити, стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також суд зазначає, що частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 26.09.2022, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зважає на таке. Частиною 2\~статті 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право одного з подружжя на утримання передбачено ст.75 Сімейного кодексу України, відповідно до якої дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Судом встановлено,\~що позивачка\~є працездатною,\~однак не\~працює у\~зв`язку з\~перебуванням у\~відпустці по\~догляду за\~дитиною,\~яка не\~досягла трирічного\~віку,\~та на\~даний час\~не має\~належного матеріального\~забезпечення. Частина 4 статті 84 СК регламентує умову виникнення права дружини на утримання у разі проживання з нею дитини можливість чоловіка-батька дитини надавати матеріальну допомогу. Принципове положення полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Законодавством не встановлено критеріїв, за якими можливо віднести зобов`язану особу у правовідносинах щодо утримання подружжя до категорії таких, які можуть надавати матеріальну допомогу. Зрозуміло, що неодмінною умовою такого обов`язку по утриманню має бути наявність у такої особи доходу, який перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом. Більше того, розмір надання утримання, який має встановлювати суд, не повинен позбавляти таку особу доходу, нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно останнього запису № 4 від 19.07.2022 в трудовій книжці [NUMBER] , заповненій 12.07.2018, [PERSON] , [INFO] , звільнений з роботи з посади продавця непродовольчих товарів підприємцем [PERSON] . На даний час відповідач офіційно не працевлаштований. Із копії довідки № 237/01-14 від 06.09.2022, виданої державним навчальним закладом «Городенківський професійний ліцей», вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , навчається в Городенківському професійному ліцеї за професією оператор комп`ютерного набору, обліковець з реєстрації бухгалтерських даних; форма навчання денна; період навчання: з 01 вересня 2022 р. по 31 січня 2024 р. Його сума доходу за вересень 2022 р. становить 1250 грн, про що свідчить довідка про доходи № 398/01-14, видана 20.10.2022 державним навчальним закладом «Городенківський професійний ліцей». Згідно ст.81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~п.15\~ч.1\~Переліку видів\~доходів,\~які враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів\~на одного\~з подружжя,\~дітей,\~батьків,\~інших осіб,\~затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26\~лютого 1993\~р.\~№ 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та передпідготовки кадрів. Згідно\~ Закону\~України «Про державний бюджет на 2022 рік»\~прожитковий мінімум\~для працездатних\~осіб з\~1\~січня становить 2481 гривень, з 1 липня - 2600 гривень. \~ \~ \~ \~Враховуючи матеріальне становище відповідача, його дохід, витрати, які будуть понесені по сплаті аліментів на утримання дитини, що є обов`язком відповідача, суд приходить до переконання, що утримання [PERSON] дружини буде становити для нього надмірний матеріальний тягар, оскільки після сплати визначеного розміру аліментів його дохід буде меншим, аніж встановлений законодавством прожитковий мінімум. \~ \~ \~ \~Оскільки належними доказами не підтверджується можливість відповідача на даний час сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Питання розподілу\~судових витрат\~між сторонами\~суд вирішує\~відповідно до\~вимог ст.141\~ЦПК України. Позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки доказів про звільнення відповідача від сплати судового\~збору суду не надано, тому, враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 1984, 80 гривень. На підставі ст.ст. 75, 81, 84, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial