Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У листопаді 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 12 січня 2017 року з відповідачем [PERSON] . Обґрунтовуючи позов позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, з вини обох сторін сумісне життя стало не можливим, з листопада 2018 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, тому збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивачки. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала повністю, сплачений судовий збір просила стягнути з відповідача, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2017 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинській області, актовий запис №1). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини (серії [NUMBER] від 16.02.2017). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивачки щодо неможливості зберегти сім`ю, відсутність мотивованих заперечень від відповідача, суд вважає необхідним шлюб розірвати не вживаючи заходів примирення. Судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки.

Outcome: approved