Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

07.05.2021 року [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі продажу квартири, засвідчений нотаріусом Квінікадзе О. Б. Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30 вересня 2020 року зобов`язується передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,5 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1078 га, кадастровий номер: 3222486200:03:006:0018, що знаходиться в [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій. Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 321 095 гривень (13 329 доларів США). Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 321 095, 00 гривень протягом одного місяця. Всупереч умовам Попереднього договору, Продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 вересня 2020 року, так і станом на день подання цієї заяви. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якій має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі. Крім того, всупереч умовам Попереднього договору Продавцем не повернуто Покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця, тобто як до 30 жовтня 2020 року, так і станом на день подання цієї заяви. Як вбачається з пунктів 4-9 цієї заяви, сума боргу за Попереднім договором складає 321 095, 00 гривень. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, на думку позивача, три проценти річних від простроченої суми станом на день подання цієї заяви складають 321095*0,03*(5/12)=4013,69 гривень. Встановлений індекс інфляції за жовтень-грудень 2020 року - 3,2% (10275,04 гривень), за січень - лютий 2021 року - 2,3% (7385,19 гривень). Отже ціна позову складає 321095+4013,69+10275,04+7385,19=342868,92 гривень. Однак, позивач вказує, що продавцем умови договору не виконанні належним чином, а саме станом на момент подання позову, останнім не передано покупцеві у власність обумовлену попереднім договором квартиру, та не укладено договору купівлі-продажу квартири. Позивачка просила стягнути з [PERSON] : заборгованість за попереднім договором у розмір 321 095,00 грн.; три проценти річних, з дня виникнення боргу до прийняття рішення по справі, які станом на день подання позову складають - 4 013,69 грн.; інфляційні витрати з дня виникнення боргу до прийняття рішення по справі, які станом на день подання позову складають - 17 660,23 грн.; судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 882,69 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.07.2021 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 20.10.2021 року позовна заява з матеріалами справи надійшла до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2022 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом встановлено, що 25 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О.Б., та зареєстровано у реєстрі за № 2257. Відповідно до п.1 Попереднього договору у строк до тридцятого вересня дві тисячі двадцятого року ПРОДАВЕЦЬ [PERSON] зобов`язується передати у власність ПОКУПЦЯ [PERSON] , з укладенням договору купівлі-продажу, а ПОКУПЕЦЬ зобов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29.5 кв.м, в житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1078 га, кадастровий номер якої - 3222486200:03:006:0018, що знаходиться в [ADDRESS] , по [ADDRESS] , та підключеному до центральних комунікацій, у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та Основним договором. Відповідно до п. 3 Попереднього договору ціна продажу складає 321 195,00 грн., що на день укладення договору еквівалентно 13 300 доларів США. Згідно п. 4 Попереднього договору, при його укладенні на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 321 095,00 грн., що на день укладення договору еквівалентно 13 296 доларів США. Залишок суми в розмірі 100 грн., покупець зобов`язується сплатити під час підписання основного договору. Відповідно до п. 5 Попереднього договору сторони також домовилися, що у випадку відмови (ухилення) ПРОДАВЦЯ від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, ПРОДАВЕЦЬ повинен повернути ПОКУПЦЮ одержану від них суму авансу в розмірі 321095 (триста двадцять одна тисяча дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 13296 (тринадцять тисяч двісті дев`яносто шість) доларів СІЛА, протягом одного місяця. Відповідно до п. 6 Попереднього договору сторони домовилися, що на день укладення ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ квартира не повинна бути продана, заставлена, не перебувати у податковій заставі, у спорі та під забороною (арештом), щодо предмету договору має бути відсутня будь-яка заборгованість з оплати податків, комунальних послуг. Відповідно до п. 7 Попереднього договору проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, які є обов`язковими для такого роду договорів, а також умов, визначених та узгоджених сторонами, прочитаний ними та схвалений. Відповідно до п. 8 Попереднього договору всі спори, пов`язані з цим договором або що з нього випливають, вирішуються сторонами в порядку, передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 11 Попереднього договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 12 Попереднього договору цей договір діє до моменту укладення ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ. Відповідно до п. 13 Попереднього договору зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформляється у вигляді окремого нотаріально посвідченого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи що відповідачем [PERSON] не було виконано умови попереднього договору, в зв`язку з чим було порушено права позивача [PERSON] , остання має право на стягнення з відповідача сплаченої суми авансу. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми авансу, сплаченої позивачем за попереднім договором купівлі-продажу квартири у повному обсязі. Суд при цьому враховує, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18 від 16.01.2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на те, що позивач у своїй заяві просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за попереднім договором купівлі-продажу квартири саме в національній валюті, суд з огляду на частину другу статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а відтак стягненню підлягає сплачена сума авансу в гривнях в розмірі 321 095,00 грн. Що стосується стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов?язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до п. 1 договору Продавець (відповідач) у строк до 30.09.2020 року зобов`язувався передати у власність Покупцеві (позивачеві) з укладенням договору купівлі-продажу квартиру, а відповідно до п. 5 сторони домовилися про повернення Продавцем Покупцеві авансу на протягом одного місяця у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири. Таким чином, прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 01.11.2020 року. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних з моменту прострочення зобов`язання (01.11.2020 року) по день звернення позивача із вказаним позовом до суду (07.05.2021 року). Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення становили: лист. 2020 = 101.3, груд. 2020 = 100.9, січ. 2021 = 101.3, лют. 2021 = 101.0, бер. 2021 = 101.7, квіт. 2021 = 100.7. Сукупний індекс інфляції: 101.3:100 (лист. 2020) * 100.9:100 (груд. 2020) * 101.3:100 (січ. 2021) * 101.0:100 (лют. 2021) * 101.7:100 (бер. 2021) * 100.7:100 (квіт. 2021) = 1.07098122. Інфляційне нарахування: 321 095.00 * 1.07098122 -321 095.00 = 22 791.71 грн. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції: 321 095.00 * 1.07098122 = 343 886.71 грн., а індекс інфляції - 22 791.71 грн. 321 095,00 гривень (сума заборгованості) Х 3 % : 365/366 (кількість днів у році) Х 187 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання з 01.11.2020 року по день звернення позивача із вказаним позовом до суду - 07.05.2021 рік) = 4 930,79 гривень. Так, 3 % річних за період 01.11.2020 року по 07.05.2021 року, за 187 (61+126) днів становитиме: 321095.00*3/100/366*61 + 321095.00*3/100/365*126 = 4 930.79 грн. Отже, сума інфляційні нарахування за період з 01.11.2020 року по 07.05.2021 року становить - 22 791, 71 грн., а сума санкції 3 % річних - 4 930,79 грн. Однак, стосовно вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми на момент прийняття судом рішення, та розрахунку позивача, суд прийшов до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем не надано розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми у період із 07.05.2021 року і до моменту прийняття судом рішення, заяву про збільшення розміру позовних вимог позивач не подавав, а тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити та задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних, з дня виникнення боргу 01.11.2020 року до дня подання позову 07.05.2021 року, а саме: 3 % річних від суми заборгованості - 4 013,69 грн. та інфляційних витрат - 17 660,23 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial