Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1, ДКС України), Міністерства юстиції України (далі - відповідач-2, Мін`юст України), в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача 7 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України [PERSON] у зведеному виконавчому провадженні № 5225468. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 01.04.2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-175/102/16 на виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 2-175/102/16 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 132,30 грн. за порушення строків виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових виробів за Договором № 06/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 16.02.2015 року по 05.01.2016 року; пені у розмірі 6 879,90 грн. за порушення строків виконання робіт з монтажу металопластикових виробів за Договором № 06/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 16.02.2015 року по 05.01.2016 року. 08.04.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Солонянського районного управління юстиції в Дніпропетровській області Бекяна П.Д. на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 2-175/102/16. Також 01.04.2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-175/103/16 на виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 2-175/103/16 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 256,62 грн. за порушення строків виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових виробів за Договором № 05/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 16.02.2015 року по 05.01.2016 року; пені у розмірі 14 253,99 грн. за порушення строків виконання робіт з монтажу металопластикових виробів за Договором № 05/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 16.02.2015 року по 05.01.2016 року. 08.04.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Солонянського районного управління юстиції в Дніпропетровській області Бекяна П.Д. на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 2-175/103/16. 11.01.2017 року постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. виконавче провадження № [NUMBER] та виконавче провадження № [NUMBER] об`єднані у зведене виконавче провадження № [NUMBER]. Крім того, 06.09.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 175/68/17-ц на виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 року у справі № 175/68/17-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 256,62 грн. за порушення строків виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових виробів за Договором № 05/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 06.01.2016 року по 05.01.2017 року; пені у розмірі 16 151,58 грн. за порушення строків виконання робіт з монтажу металопластикових виробів за Договором № 05/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 06.01.2016 року по 05.01.2017 року. Постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. від 18.09.2017 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 року у справі № 175/68/17-ц. 18.09.2017 року постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. виконавче провадження № [NUMBER] приєднано до зведеного виконавчого провадження № [NUMBER]. Також, 06.09.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 175/70/17-ц на виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 року у справі № 175/70/17-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 132,30 грн. за порушення строків виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових виробів за Договором № 06/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 06.01.2016 року по 05.01.2017 року; пені у розмірі 7 795,80 грн. за порушення строків виконання робіт з монтажу металопластикових виробів за Договором № 06/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 06.01.2016 року по 05.01.2017 року. Постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. від 19.09.2017 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 року у справі № 175/70/17-ц. 19.09.2017 року постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. виконавче провадження № [NUMBER] приєднано до зведеного виконавчого провадження № [NUMBER]. Вказує, що зведене виконавче провадження № [NUMBER] із загальною сумою боргу у розмірі 45 859,11 грн. до кінця грудня 2017 року перебувало на виконанні у Солонянському районному ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області. 27.12.2017 року директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України [PERSON] винесено постанову про передачу виконавчих проваджень та матеріали зведеного виконавчого провадження № [NUMBER] передано з Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області. Вказує, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровській області від 17.04.2018 року, у справі № 175/85/18 скаргу [PERSON] задоволено; визнано неправомірною та скасовано постанову директора Департаменту ДВС Мін`юста України Моісеєва Ю.О. від 27.12.2017 щодо передачі зведеного виконавчого провадження № [NUMBER], у тому числі, виконавчих проваджень № № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] із Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 12.03.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Фесенко Ю.В. прийнято постанови про повернення до Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області виконавчих проваджень № № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], а 21.03.2019 року головним державним виконавцем Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельною О.Л. винесено постанови про прийняття до свого провадження вказаних виконавчих проваджень. Отже, внаслідок прийняття 27.12.2017 року директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєвим Ю.О. неправомірної постанови про передачу виконавчих проваджень, позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 7 000,00 грн. Зазначає, що майже один рік і три місяці він був змушений витратити на те, щоб відновити свої права як стягувача у зведеному виконавчому провадженні № [NUMBER], а відновлення справедливості вимагало від позивача надмірних зусиль. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернувся до суду з указаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, та підготовче засідання у справі призначено на 18.08.2020 року. 28.05.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ДКС України Олени Агеєвої надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 проти позову заперечувала, оскільки ДКС України не порушувало жодних прав та інтересів позивача, не вступало у правовідносини із позивачем, жодної шкоди позивачу не завдавало. Також наразі не існує жодного рішення суду яким би дії або бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України [PERSON] були визнані протиправними. При цьому, позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди. Крім того, відповідач-1 просив розглядати справу за відсутності представника ДКС України. 03.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Мін`юсту України Олени Лазаріді надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 проти позову заперечувала, зважаючи на те, що відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади покладається саме на державу як учасника цивільних правовідносин та саме органи Казначейства здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. 11.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив ДКС України, в якій позивач зазначає, що належним способом захисту його порушених прав є стягнення коштів за рахунок держави шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України та вказує, що залучення ДКС України у якості співвідповідача у справі є обґрунтованим, а доводи представника відповідача-1 є безпідставними. Також позивач вважає, що визначений ним розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року приєднано до матеріалів справи відзив відповідача-1 на позовну заяву, відзив відповідача-2 на позовну заяву, відповідь на відзив, та, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 07.12.2020 року. 25.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 07.10.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 01.04.2021 року. 17.03.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 01.04.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 14.07.2021 року. 07.07.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, без застосування електронного цифрового підпису, про розгляд справи за його відсутності. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 09.12.2021 року. 02.12.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, без застосування електронного цифрового підпису, про розгляд справи за його відсутності. 09.12.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 21.03.2022 року. 21.03.2022 року справу було знято зі складу у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду та призначено до судового розгляду на 18.10.2022 року. 11.04.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, без застосування електронного цифрового підпису, про розгляд справи за його відсутності. 28.04.2022 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання з проханням повідомити його про результати судового засідання Печерського районного суду м. Києва, призначеного на 21.03.2022 року. 23.05.2022 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання з проханням повідомити його про результати судового засідання Печерського районного суду м. Києва, призначеного на 21.03.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 14.11.2022 року. 18.10.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 20.10.2022 року, про відкладення розгляду справи. 11.11.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, без застосування електронного цифрового підпису, про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання 14.11.2022 року з`явились представники відповідача-2. Позивач та представник відповідача-1 в судове засідання 14.11.2022 року не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 17.03.2021 року просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутності представника. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача-1. В судовому засіданні представники відповідача-2 щодо задоволення позову заперечували з викладених у відзиві підстав та просили в позові відмовити. Вислухавши вступне слово представників відповідача-2, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частковому, з огляду на наступне. Суд встановив, що 01.04.2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-175/102/16 на виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 2-175/102/16 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 132,30 грн. за порушення строків виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових виробів за Договором № 06/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 16.02.2015 року по 05.01.2016 року; пені у розмірі 6 879,90 грн. за порушення строків виконання робіт з монтажу металопластикових виробів за Договором № 06/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 16.02.2015 року по 05.01.2016 року (том 1 а. с. 23 - 24). 08.04.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Солонянського районного управління юстиції в Дніпропетровській області Бекяна П.Д. на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 2-175/102/16 (том 1 а. с. 25). 01.04.2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-175/103/16 на виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 2-175/103/16 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 256,62 грн. за порушення строків виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових виробів за Договором № 05/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 16.02.2015 року по 05.01.2016 року; пені у розмірі 14 253,99 грн. за порушення строків виконання робіт з монтажу металопластикових виробів за Договором № 05/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 16.02.2015 року по 05.01.2016 року (том 1 а. с. 26 - 27). 08.04.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Солонянського районного управління юстиції в Дніпропетровській області Бекяна П.Д. на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 2-175/103/16 (том 1 а. с. 28). 11.01.2017 року постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. виконавче провадження № [NUMBER] та виконавче провадження № [NUMBER] об`єднані у зведене виконавче провадження № [NUMBER] (том 1 а. с. 29 - 30). 06.09.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 175/68/17-ц на виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 року у справі № 175/68/17-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 256,62 грн. за порушення строків виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових виробів за Договором № 05/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 06.01.2016 року по 05.01.2017 року; пені у розмірі 16 151,58 грн. за порушення строків виконання робіт з монтажу металопластикових виробів за Договором № 05/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 06.01.2016 року по 05.01.2017 року (том 1 31 - 32). Постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. від 18.09.2017 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 року у справі № 175/68/17-ц (том 1 а. с. 33 - 34). 18.09.2017 року постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. виконавче провадження № [NUMBER] приєднано до зведеного виконавчого провадження № [NUMBER] (том 1 а. с. 35 - 36). 06.09.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 175/70/17-ц на виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 року у справі № 175/70/17-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 132,30 грн. за порушення строків виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових виробів за Договором № 06/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 06.01.2016 року по 05.01.2017 року; пені у розмірі 7 795,80 грн. за порушення строків виконання робіт з монтажу металопластикових виробів за Договором № 06/12-10 від 02.12.2010 року за період часу з 06.01.2016 року по 05.01.2017 року (том 1 а. с. 37 - 38). Постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. від 19.09.2017 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 року у справі № 175/70/17-ц (том 1 а. с. 39 - 40). 19.09.2017 року постановою головного державного виконавця Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельної О.Л. виконавче провадження № [NUMBER] приєднано до зведеного виконавчого провадження № [NUMBER] (том 1 а. с. 41 - 42). 27.12.2017 року директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєвим Ю.О. винесено постанову про передачу виконавчих проваджень та матеріали зведеного виконавчого провадження № [NUMBER] передано з Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (том 1 а. с. 43 - 46). 28.12.2017 року головним державним виконавцем Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельною О.Л. винесено постанови про виведення виконавчих проваджень № № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] із зведеного виконавчого провадження № [NUMBER] (том 1 а. с. 47 - 54). 28.12.2017 року головним державним виконавцем Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельною О.Л. винесено постанови про передачу виконавчих проваджень № № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (том 1 а. с. 55 - 62). 04.01.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Гостіщевою Т.М. винесено постанови про прийняття виконавчих проваджень № № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (том 1 а. с. 63 - 70). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровській області від 17.04.2018 року, у справі № 175/85/18 скаргу [PERSON] задоволено; визнано неправомірною та скасовано постанову директора Департаменту ДВС Мін`юста України Моісеєва Ю.О. від 27.12.2017 щодо передачі зведеного виконавчого провадження № [NUMBER], у тому числі, виконавчих проваджень № № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] із Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (том 1 а. с. 71 - 80). 12.03.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Фесенко Ю.В. прийнято постанови про передачу виконавчих проваджень № № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] до Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (том 1 а. с. 83 - 97). 21.03.2019 року головним державним виконавцем Солонянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Загребельною О.Л. винесено постанови про прийняття виконавчих проваджень № № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (том 1 а. с. 98 - 105). Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У ст. 1174 ЦК України законодавцем встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 року у справі № 621/2805/15-ц (провадження № 61-513св17), від 05.04.2018 року у справі № 456/525/17 (провадження № 61-11108св18), від 06.06.2018 року у справі № 461/5458/16-ц (провадження № 61-28011св18), від 02.04.2018 року у справі № 757/45832/16-ц (провадження № 61-5304св18) тощо. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Факт неправомірності рішення директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. у зведеному виконавчому провадженні № [NUMBER], встановлений судом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, неправомірність рішення директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. щодо передачі зведеного виконавчого провадження № [NUMBER], не потребує доведення. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Аналогічного підходу дотримується Верховний Суд, що знайшло своє відображення у постанові від 19.09.2019 року у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Тривале та безпідставне невиконання державною виконавчою службою судового рішення свідчить про порушення прав позивача, передбачених частиною першою ст. 6 Конвенції, яку суд першої інстанції мав застосувати при розгляді справи як джерело права, на що прямо вказує ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зважаючи на те, що незаконні рішення директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. у зведеному виконавчому провадженні № 5225468 призвели до тяганини у виконавчому провадженні, внаслідок чого позивач був змушений витрачати час та прикладати зусилля для відновлення своїх прав, що, в свою чергу, спричинило порушення його звичайного укладу життя. Відтак, позивач вважає, що такими рішеннями йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 7 000,00 грн. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача. Отже, з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, а саме характеру та глибини душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірного рішення директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. у зведеному виконавчому провадженні № 5225468, суд дійшов висновку, що розмір компенсації, яка буде достатньою та необхідною для відшкодування спричиненої моральної шкоди та відновлення душевного стану позивача, має складати 7 000, 00 грн., відтак, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд зазначає, що грошові кошти повинні стягуватися саме з Державного бюджету України, а не з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку. Разом з тим, суд вважає, що в позові [PERSON] до Державної казначейської служби України слід відмовити, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (ст. 174 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тлумачення вищевказаних норм закону дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Разом з тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів з Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКС України чи її територіального органу. Відповідно до п. 1 «Положення про Державну казначейську службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, ДКС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно пп 2 п. 4 цього Положення, ДКС України відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Ураховуючи те, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц та від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 року у справі № 688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц). Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Аналізуючи викладене, суд вважає, що ДКС України не є суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача, відтак, не є належним відповідачем у справі, тому у задоволенні позову [PERSON] в частині позовних вимог до відповідача-1 слід відмовити. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а відповідачами не було надано суду доказів, які б підтверджували оплату інших витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи викладене,

Outcome: partial