Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до відповідача з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позовній заяві (а.с. 1 3) відображено наступну позицію. У період з 15 лютого 2011 року по 30 липня 2021 року [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера у ТОВ «Будова-Захід». При звільненні позивача товариством не було проведено остаточного розрахунку, розмір заборгованості по заробітній платі становить 34\~157,12 грн. За вказаних обставин [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь нараховану з грудня 2020 року, але не виплачену заробітну плату в сумі 34\~157,12 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 01 серпня 2021 року по 01 липня 2022 року) в сумі 71\~500 грн. Відзив на позов не надходив. В судове засідання позивач, її представник не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до змісту яких на задоволенні позову наполягали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`являвся, про причини неявки, їх поважність суд не оповістив; будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці (а.с. 7 9), копії наказу (а.с. 10), [PERSON] з 15 лютого 2011 року працювала на посаді головного бухгалтера у ТОВ «Будова-Захід»; 30 липня 2021 року була звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 20), [PERSON] відповідачем: -в ІV кварталі 2020 року нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 16\~500 грн. (утримано податку на суму 2 970 грн.); -в січні 2021 року нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 6\~500 грн. (утримано податку на сумі 1\~170 грн.); -в лютому 2021 року нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 6 500 грн. (утримано податку на сумі 1 170 грн.); -в березні 2021 року нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 6 500 грн. (утримано податку на сумі 1 170 грн.), -в квітні 2021 року нараховано, але не виплачено заробітну плату в сумі 6\~500 грн. (нарахований податок в сумі 1\~170 грн., але не утриманий); -в травні 2021 року нараховано, але не виплачено заробітну плату в сумі 6 500 грн. (нарахований податок в сумі 1 170 грн., але не утриманий); -в червні 2021 року нараховано, але не виплачено заробітну плату в сумі 6 500 грн. (нарахований податок в сумі 1 170 грн., але не утриманий); -в липні 2021 року нараховано 28\~033,69 грн. та випалчено (утримано та перераховано податок в сумі 5\~046,06 грн.). Відповідно до виписки по картковому рахунку (а.с. 11 19), [PERSON] : -в період січня квітня 2021 року заробітної плати не отримувала; -02 червня 2021 року одержала заробітну плату за вересень 2020 року в сумі 4 000 грн.; -09 червня 2021 року одержала заробітну плату за вересень 2020 року в сумі 2\~427,50 грн.; -23 червня 2021 року одержала заробітну плату за жовтень 2020 року в сумі 4\~427,50 грн.; -02 серпня 2021 року одержала заробітну плату за листопад 2020 року в сумі 4\~427,50 грн.; -07 вересня 2021 року одержала заробітну плату за червень 2021 року в сумі 2\~500грн.; -15 вересня 2021 року одержала заробітну плату за червень 2021 року в сумі 2\~732,50 грн.; -20 вересня 2021 року одержала заробітну плату за липень 2021 року в сумі 2\~000 грн.; -03 листопада 2021 року одержала заробітну плату за жовтень 2021 року (друга половина) в сумі 7 000 грн. Також, відповідно до змісту позовної заяви, в день звільнення позивачу було виплачено 10 000 грн. Тобто, розмір заробітної плати, фактично одержаної [PERSON] за роботу протягом грудня 2020 року липня 2021 року, становить 24\~232,50 грн. Як встановлено ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю і кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Як вказав Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2015 року в справі «Кечко проти України», поняття «власності», яке міститься в ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. Суд визнає, що відповідач в порушення норм трудового законодавства не провів з позивачем розрахунок при звільненні, чим обмежив права [PERSON] на майно. За вказаних обставин стягненню з ТОВ «Будова-Захід» на користь [PERSON] підлягає заборгованість з виплати належних їй від товариства при звільненні сум 34\~157,12 грн. Як встановлено ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відповідач, в порушення норм трудового законодавства, не провів з позивачем розрахунок при звільненні в строки, встановленні ст. 116 КЗпП України, та не виплатив їй середній заробіток за весь час затримки, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у період з 01 серпня 2021 року до 30 червня 2022 року в розмірі 71 500 грн.

Outcome: approved