Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя батько постійно проживав у будинку [ADDRESS] , який побудований у 1925 році. Її батько [PERSON] за вказаною адресою вів господарство, сплачував комунальні платежі за цей будинок, зареєстрував у будинку онука [PERSON] , який є її, позивача, сином. Тобто, [PERSON] був власником цього будинку, однак за життя не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на це нерухоме майно. Позивач вказує, що після смерті батька вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, однак через свою юридичну необізнаність не звернула увагу, що у свідоцтві не вказано про успадкування зазначеного вище житлового будинку. Позивач [PERSON] вказує, що після смерті батька, з 2002 року вона постійно проживає по [ADDRESS] , безперервно та відкрито користується цим будинком, дбає про нього, сплачує комунальні послуги, веде господарство, обробляє город. Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на зазначений житловий будинок, який би підтверджував право власності спадкодавця [PERSON] . Позивач вказує, що реєстрація права власності на спірне будинковолодіння за її батьком [PERSON] або за будь-якою іншою особою не проводилася. З часу смерті її батька до неї ніхто не пред`являв ніяких претензій стосовно володіння та користування вказаним будинковолодінням, тобто вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном майже 20 років. Посилаючись на вказані обставини та те, що вона позбавлена можливості у позасудовому порядку зареєструвати на себе право власності на вказане будинковолодіння у встановленому законодавством порядку, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява представника позивача адвоката Тюрі Т.І., в якій вказано, що позивач та її представник підтримують позовні вимоги, просять їх задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за їхньої відсутності. Представник відповідача Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області в судове засідання не з`явився, вказаною селищною радою надано суду заяву про ухвалення рішення у справі на розсуд суду та розгляд справи за відсутності представника селищної ради. З огляду на подані учасниками справи письмові заяви, суд провів розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.12.2001 Аполлонівською сільською радою Сахновщинського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] /а.с. 11/. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є дочкою нині померлого [PERSON] /а.с. 7, 8, 9/. За життя, батько позивача [PERSON] з 30 листопада 1926 року та до дня смерті [INFO] був зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки Аполлонівського старостинського округу Красноградського району Харківської області від 22.09.2021 /а.с. 14/. На момент смерті [PERSON] разом з ним проживав та був зареєстрований його онук [PERSON] . З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2002 вбачається, що позивач [PERSON] після смерті батька [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 9,61 га, розташовану на території Аполлонівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області /а.с. 15/. Відповідно до постанови державного нотаріуса Сахновщинської державної нотаріальної контори Красноградського району Харківської області Серьогіної О.М. від 09.11.2021 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на зазначене будинковолодіння, який би підтверджував право власності спадкодавця [PERSON] /а.с. 17/. Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований у вказаному вище житловому будинку, дбав про нього, вів господарство, тобто фактично був власником цього будинку, однак за життя не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на це нерухоме майно. З наявної у матеріалах справи копії виписки з погосподарської книги № 1 від 22.09.2021, виданої Аполлонівським старостинським округом Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, вбачається, що згідно погосподарського обліку № 05180-01 житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , побудований у 1925 році, матеріал стін глинобетонний, накриття залізо. Позивач [PERSON] проживає у цьому будинковолодінні з 2002 року /а.с. 19/. Згідно технічного паспорта, виготовленого ФОП [PERSON] , будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , в цілому складається з житлового будинку (літ. А-1), сараю (літ. Б), льоху (літ. б), сараю (літ. В), літньої кухні (літ. Г), сараю (літ. Д), вбиральні (літ. У), колонки (літ. К) /а.с. 23-26/. Після смерті батька [PERSON] , а саме з 2002 року, позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє вище вказаним нерухомим майном майже 20 років, до неї ніхто не пред`являв ніяких претензій стосовно володіння та користування цим майном. Відповідно до наданої суду відповідачем Сахновщинською селищною радою Красноградського району Харківської області заяви, відповідач не має заперечень проти задоволення позову та просить ухвалити рішення у справі на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 465/6560/15-ц. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц). Враховуючи те, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа нерухомим майном у вигляді будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися цим нерухомим майном майже 20 років, претензії стосовно володіння та користування цим майном до позивача іншими особами не пред`являлися, докази щодо належності цього нерухомого майна іншій особі відсутні, беручи до уваги те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, визнання за позивачем права власності за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи неможливість визнання права власності на це майно у позасудовому порядку, з метою захисту прав позивача на належне їй нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності за набувальною давністю на вказане будинковолодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved