Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

24 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом до [PERSON] та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 1 (одного) кілограму дорогоцінного металу - золота, або у вигляді грошового еквіваленту одного кілограма золота - 1418205 (одного мільйона чотириста вісімнадцять тисяч двісті п`ять) гривень 67 копійок та покласти на [PERSON] сплату [PERSON] понесені нею витрати у вигляді сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 02.04.2012 між нею та відповідачем був укладений договір позики. Відповідач згідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики видав позивачу розписку від 02 квітня 2012 року. За умовами розписки відповідач взяв в борг у позивача один кілограм золота та зобов`язувався виплачувати щомісячно 1% з розрахунку 10 грамів золота, які переведені в грошовий еквівалент. За вимогою позивача відповідач після запиту позивача про повернення боргу через місяць після запиту позивача повинен був повернути борг у вигляді одного кілограму золота та відсотки за користування. 08.09.2016 позивач звернулась з вимогою до відповідача про повернення боргу, який він повинен був повернути до 17 жовтня 2012 року. Проте, відповідач (позичальник) в порушення прийнятих на себе зобов`язань, позику не повернув. У зв`язку з цим, на момент звернення до суду з позовом, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка згідно до розрахунку, який обчислений в позовній заяві в грошовому еквіваленті з урахуванням відсотків зазначених в розписці відповідача складала 1 418 205 гривень 67 копійок. Позивач за первісним позовом вказує, що неодноразово зверталася до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, проте такі вимоги відповідачем було проігноровано, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. З урахуванням наведенного, позивач [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року у справі відкрито позовне провадження. 24 лютого 2017 року до Солом`янського районного суду міста Києва від [PERSON] надійшли заперечення проти позовної заяви [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у якому просив суд відмовити у позові. Зазначив, що відповідно до відомостей, що зазначені у розписці, він отримав один кілограм золота, без зазначення проби, у невизначеної особи та зобов`язався повертати проценти [PERSON] , вказав, що ним добросовісно виконувалися зобов`язання і станом на 07.02.2017 виплачено позивачу 354674 грн.40 коп. Аналізуючи зміст розписки вважає, що ним укладено договір купівлі - продажу. 29 серпня 2017 року від [PERSON] надійшла позовна заява з уточненнями позовних вимог, а саме збільшення суми заборгованості, яку у судовому засіданні долучено до матеріалів справи. 24 лютого 2017 надійшла заява від представника відповідача за первісним позовом про долучення доказів. Ухвалою суду від 18.05.2017 заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. 29 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з зустрічною позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання права власності на 1 кілограм лому золота. Зазначив, що ним добросовісно здійснено розрахунки за договором і станом на 07.02.2017 виплачено кошти на загальну суму 354674 грн. 40 коп. та таким чином до нього перейшло право власності на один кілограм лому золота. Протокольною ухвалою суду від 28.03.2018 вказана зустрічна позовна заява прийнята та об`єднана з первісним позовом. Ухвалою суду від 06.09.2017 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 09.10.2017 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову. 12 жовтня 2017 надійшли письмові пояснення позивача за первісним позовом. 04 грудня 2017 року надійшла заява позивачки [PERSON] про обгрунтування розміру судових втрат, в якому просить стягнути 9750 грн. витрат на правничу допомогу. 19 червня 2018 року надійшов відзив [PERSON] на зустрічний позов [PERSON] у якому позов не визнала, вказала, що [PERSON] не було надано договору купівлі-продажу, на який він посилається, доказів того, що договір купівлі-продажу заміняє подану [PERSON] , розписку, яка відповідає своїм змістом чинному законодавству, а також доказів повернення коштів. Договір, на який посилається [PERSON] жодним чином не відповідає положенням Глави 54 ЦК України, яка регулює загальні відносини з купівлі-продажу. В позові [PERSON] взагалі не зазначається про умови, ціну, предмет договору, його сторін, порядок і умови розрахунку. Звертає увагу на те, що [PERSON] не заперечує сам факт існування золота у [PERSON] підтверджуючи і в зустрічному позові, що він придбав у неї золото в розмірі одного кілограма. Протокольною ухвалою суду від 28.03.2018 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду з первісним позовом. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.09.2018, вищезазначену справу передано в провадження головуючому судді Усатовій І.А. У судовому засіданні 19.06.2019 визнано явку [PERSON] та [PERSON] обов`язковою. 17 листопада 2020 до суду надійшла заява [PERSON] про стягнення судових витрат з [PERSON] у сумі 30200 грн. 19.02.2020 в судовому засіданні [PERSON] надала свої пояснення та надала суду оригінали банківських документів на ознайомлення щодо підтвердження наявності у неї до передачі відповідачу золотих злитків. 03.02.2022 до суду надійшли письмові пояснення [PERSON] . У судове засідання 01 грудня 2022 року сторони не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. 01.12.2022 до суду надійшла заява від представника позивача, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов [PERSON] задовольнити повністю. Відповідач про день та час судового засідання був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, проте в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомив. 30.11.2022 до суду надійшла заява відповідача, в якій останній зазначив про неможливість участі у судовому засіданні у зв`язку з перебуванням в іншому місті та просив про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 02 квітня 2012 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, на підставі розписки наданої позичальником позикодавцеві. За умовами розписки відповідач взяв у позивача один кілограм золота та зобов`язувався виплачувати щомісячно 1% з розрахунку 10 грамів золота, які переведені в грошовий еквівалент та повернути [PERSON] за її вимогою (через місяць з дня вимоги) чи у випадку закінчення проекту. Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Як передбачено положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому 1 кг золота позивач надав суду копію розписки від 02.04.2012. Також позивач в судовому засіданні пояснила, що мала у власності банківське золото в злитках по 100 грам, що підтвердила наданими суду для ознайомлення оригіналами банківських документів. Після виникнення у відповідача, з яким вона була знайома, необхідності у грошових коштах, надала йому вказане золото загальною вагою 1 кг. Факт отримання золота та умови прийнятих відповідачем зобов`язань зафіксовано та підтверджується наданою відповідачем розпискою. Також пояснила стосовно обрахунку відсотків за час затримання повернення боргу, зокрема, зазначила, що при розрахунку заборгованості було враховано те, що відповідач декілька разів повертав вiдсотки за користування позикою, а саме 08.02.2017 року - 10 256,20 грн., 370 доларів США - 03.01.2017 року (що становило 10 0 60 грн. 62 коп, так як офіційний курс долара становив 27,190858 грн. за 1 долар США), 25 000 грн. та 1 тисячу доларів США (що становило 23 146 грн. 84 коп., так як офіційний курс долара становив 23,146841 грн. за 1 долар США)- 23.12.2015 року, 350 доларів США (що становило 8 973 грн. 37 коп., так як офіційний курс долара становив 25,638209 грн. за 1 долар США) - 02.12.2016 року та 350 доларів США(що становило 8 930 грн. 40 коп., так як офіційний курс долара становив 25,515438 грн. за 1 долар США) - 01.11. 2016 року. У суду відсутні підстави для сумніву у наведених показах. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Оскільки на порушення норм закону та умов договору позики відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, позику у визначений договором строк не повернув, у зв`язку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим законом правових наслідків його неналежного виконання. Проти самого боргу не заперечував, оскільки в своєму запереченні від 24 лютого 2017 року він визнав борг та зазначив, що повертав відсотки за борговим зобов`язанням. Зокрема у розписці від 03.02.2017 відповідач вказав, що він повертає щомісячний платіж у розмірі 380 доларів США на погашення позики, за умовами розписки від 02.04.2012 і відповідає курсу НБУ станом на 03.02.2017 у гривні 10256, 20 гривень. Виходячи з викладеного вище, а саме, встановлення факту невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь основного боргу, а саме: стягнення одного кілограму золота, що становить в сумі на день подання позову до суду 1048305, 88 (один мільйон сорок вісі тисяч триста п`ять) гривен 88 копійок. Суд погоджується з обрахуванням вище зазначеної суми, виходячи з наступного. Зважаючи на те, що 1 кілограм золота дорівнює 32,1507 тройських унцій, враховуючи офіційний курс банківських металів НБУ станом на день звернення до суду з позовною заявою, заборгованість відповідача за договором позики в грошовому еквіваленті дорівнює: 32,1507/10 х 326060,05 = 1048305,88 (один мільйон сорок вісі тисяч триста п`ять) гривень 88 копійок. Також в матеріалах справи містяться розписки надані позивачу з боку відповідача про повернення за умовами розписки відсотків, які в свою чергу обраховані у відповідності до офіційного курсу банківських металів НБУ станом на день виплати грошових коштів за відсотками, чим підтверджуються позовні вимоги позивача. Окрім основного боргу та його грошового еквіваленту, договором позики встановлений відсоток за користування позикою, а саме 1% на місяць, на такі умови погодився відповідач, ставлячи свій підпис у розписці. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок сплати процентів встановлюється договором. До позовної заяви з урахуванням збільшення позовних вимог доданий обрахунок у період з квітня 2012 року по серпень 2018 року, оскільки не вказана точна дата повернення. Суд погоджується із обрахунком і вважає його правильним з наступних підстав. Позивач при обрахунку сплати відсотків брала за основу 10 грам золота, що становить 0,321507 тройських унцій, за обліковим курсом НБУ до курсу банківських металів, а тому за весь час користування золотом відповідач мав сплатити: 13911586 х 0,321507 / 10 = 447 267,22 грн. Разом з тим в матеріалах справи містяться розписки надані суду відповідачем, які підтверджує і позивач, що доводять про часткову сплату відсотків за користування золотом відповідачем, зокрема позивач не спростовує та підтверджує, що він отримав від відповідача грошові кошти у розмірі 86 367,43 грн., визнаючи розписки: від 08.02.2017, від 03.01.2017, від 23.12.2015, від 02.12.2016, від 01.11.2016. Таким чином відповідач заборгував позивачеві по виплаті відсотків за користування позикою грошову суму у розмірі 360 899,79 гривень, заборговану з квітня 2012 року по серпень 2018 року з урахуванням часткових виплат відповідачем відсотків згідно до розписок наданих відповідачем і які визнані позивачем. За вище зазначених обставин суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за зустрічним позовом про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання за ним право власності на 1 кілограм лому золота, суд приходить до наступного. У своєму зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу від 02.04.2012 та визнати за ним право власності на один кілограм лому золота і стягнути з [PERSON] , як відповідача за зустрічним позовом, судовий збір на його користь. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. На підтвердження укладання договору купівлі - продажу [PERSON] до суду доказів не надав. Посилання на те, що розписка від 02.04.2012 свідчить про придбання [PERSON] лому золота не підтверджується доказами, натомість текст розписки від 02.04.2012 доводить той факт, що ним було взято у позику у [PERSON] один кілограм золота, цю обставину підтверджує і текст розписки від 03.02.2017 року, яка йому була надана донькою позивача - [PERSON] , яка була уповноважена за попередньою домовленістю між [PERSON] і [PERSON] отримати грошові кошти, як щомісячне погашення позики, за умовами розписки від 02.04.2012. Також жодними доказами не підтверджено придбання у [PERSON] лому золота у розмірі одного кілограма [PERSON] . У наданих письмових доказах, які містяться в матеріалах справи, мова йде про золото, а не про його лом. Також письмові докази у виді розписок доводять, що при частковому погашенні боргу за відсотками, оскільки саме відсотки були вказані як еквівалент у грошах у розписці, сторони посилались на курс банківських металів НБУ, що доводяться підписами сторін і визнання письмових доказів. Разом з тим, судом не визнається сума у розмірі 354674, 40 гривень, як оплата за золото [PERSON] , тобто купівля оскільки ніякими доказами це не підтверджено. Під час дослідження письмових матеріалів судом, було встановлено, що виплачена грошова сума [PERSON] становить 86367, 43 гривень, це також не заперечується зі сторони [PERSON] . Стосовно продажу золота, [PERSON] зазначила, що не мала наміру його продавати, договору купівлі - продажу з [PERSON] вона не укладала, а гроші які від нього отримувала були частиною виплат відсотків за його боргом. Нормами Цивільного кодексу України передбачено вимоги для укладання правочинів до яких відноситься договір купівлі - продажу, так за ст. 203 ЦК України необхідно додержуватись вимог необхідних для чинності правочину. Зміст договору не може суперечити законодавству, інтересам суспільства, особи повинні мати необхідну дієздатність, учасники укладання правочину повинні мати вільне волевиявлення, що відповідає їх внутрішній волі, правочин повинен бути у формі, встановленій до дії закону, він повинен бути спрямованим на реальне настання правових наслідків обумовленим правочином. Кожна сторона по справі повинна надати докази які підтверджують ті обставини на які вона посилається. [PERSON] зазначає у своєму позові про укладання договору купівлі - продажу, нормами ЦК україни такий договір сторонами укладається в письмовій формі, покупець та продавець такий договір скріплюють своїми підписами, чим підтверджують свої наміри, предмет продажу, його якість, вид, кількість та обов`язково ціну і порядок розрахунку і момент переходу права власності на річ яка є предметом купівлі - продажу. [PERSON] не надав суду жодного документу, який відповідає вимогам і має ознаки договору купівлі - продажу. Суд не може прийняти доводи [PERSON] , стосовно оплати ним вартості одного кілограму золота у розмірі 354674,40 гривень, оскільки ці доводи не підтверджені доказами. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала укладання з [PERSON] договору купівлі - продажу, в судовому засідання вона підтвердила, що лише позичала на строк один кілограм золота і розписка доводить, що на меті у неї було позичити, а не продати золото відповідачу за основним позовом. [PERSON] також заперечила щодо укладання акту звіряння рахунків на який посилався у позові [PERSON] і який ним був наданий до суду. Вона повідомила, що ні про який акт не знала, бачить його вперше і раніше до розгляду справи в суді не бачила. Також її представник в судовому засіданні зазначив, що акти укладаються за участю двох сторін, в його реквізитах зазначаються реквізити двох сторін, обидві сторони скріплюють його своїми підписами, [PERSON] підпису в акті не має, до акту не було додано, як докази жодного платіжного документу, на які посилається [PERSON] в акті. Сам акт не відповідає вимогам діловодству. За зустрічним позовом не було надано суду підтверджень і доказів про перехід права власності на один кілограм золота до [PERSON] , про що він зазначає в своїй позовній заяві. Ст. 218 ЦК України зазначає, що при запереченні однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо та/або відео запису, іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися лише на свідченнях свідків. Також не можна визнати доводи [PERSON] , що він придбав золото за умовами кредитного розрахунку. Згідно до положень ст.ст. 694, 695 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар. Також істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та їх задоволення, а позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом залишити без задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6 890,00 грн., сплачений позивачем за первісним позовом при зверненні до суду. Щодо розподілу судових витрат на надання правничої допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Згідно зі ст.19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано суду письмові докази. Представником [PERSON] - [PERSON] в порядку ст. 137 ЦПК України 04.12.2017 до суду була подана заява в обґрунтування розміру понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 9750 грн., що складається з: -за подання позовної заяви до суду - 2500,00 грн., -за виїзд в судове засідання 29.08.2017 - 1750,00 грн., -за виїзд в судове засідання 12.10.2017 - 1250,00 грн., -за виїзд в судове засідання 04.12.2017 - 1750,00 грн., -складання та подання адвокатських запитів - 1750 грн., -формування відомостей з єдиного реєстру нерухомого майна - 750 грн. До даної заяви позивачем за первісним позовом надано договір про надання правничої допомоги № 06/09-16/1 від 06 вересня 2016 року та Додаток №1 до нього (Тарифи на надання юридичних послуг), а також рахунки-фактури на оплату та квитанції до прибуткового касового ордеру на підтвердження оплати, на загальну суму 9750 грн. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що судові засідання 12.10.2017 та 04.12.2017 були зняті з розгляду у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому судовому процесі. Окрім того, в матеріалах справи відсутні адвокатські запити, а відомості з єдиного реєстру нерухомого майна представником [PERSON] було сформовано та додано до заяви про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду було відмовлено. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначених стороною позивача в заяві від 04.12.2017 витрат на правничу допомогу: за подання позовної заяви до суду - 2500,00 грн., участь в судовому засіданні 29.08.2017 - 1750,00 грн., що в загальному розмірі становить 4250 грн.. Окрім того, 17.11.2020 [PERSON] в порядку ст. 137 ЦПК України до суду була подана заява в обґрунтування розміру понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 30200 грн., що складається з: - Оплата юридичних консультацій та складання позовної заяви до суду за позовом [PERSON] і її подання до суду у розмірі 2500 гривень, згідно до прибутково касового ордера № 254 від 06.09.2016; - Оплата із складання адвокатських запитів у розмірі 1750 гривень, згідно до прибутково касового ордера № 55 від 16.02.2017; - Оплата за участь у судовому засіданні у розмірі 1750 гривень, згідно до прибутково касового ордера № 117 вiд 29.08.2017; - Оплата за участь у судовому засіданні у розмірі 1750 гривень, згідно до рахунку-фактури № СФ- 0000217 вiд 22.11. 2017 року, оплачено через АКБ «ПриватБанк»; - Оплата за участь у судовому засіданні у розмірі 1250 гривень, згідно до рахунку-фактури № СФ- 0000193 вiд 02.10. 2017 року, оплачено через АКБ «ПриватБанк»; - Оплата надання правової допомоги, ознайомлення із цивільною справою в суді складає 1600 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 04.01.2018; - Оплата надання представництва в суді 28.03.2018 року і складає 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 04.01.2018; - Оплата надання правової допомоги, та складання відзиву на зустрічний позов поданий по справі [PERSON] і складає 1600 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 04.04.2018; - Оплата з представництва в суді 19.06.2018 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 19.06.2018; - Оплата з представництва в суді 19.02.2019 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 19.02.2019; - Оплата з представництва в суді 24.09.2018 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 24.09.2018; - Оплата з представництва в суді 19.06.2019 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру вiд 19.06.2019; - Оплата з представництва в суді 20.11.2019 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового ордеру від 20.11.2019; - Оплата з представництва в суді 13.01.2020 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового виз касового ордеру від 13.01.2020; - Оплата з представництва в суді 23.06.2020 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 23.06.2020; - Оплата з представництва в суді 17.11.2020 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 17.11.2020. До даної заяви позивачем за первісним позовом надано акт здачі-прийняття платежу за надання юридичних послуг від 17.11.2020, згідно Договору про надання юридичних послуг від 04.01.2018 на загальну суму 21200 грн. та копії прибуткових касових ордерів на підтвердження оплати правової допомоги у зазначеному розмірі. В матеріалах справи міститься також договір про ведення справи в суді та надання правової допомоги №04/01-С від 04 січня 2018 року, укладений між адвокатом Перетятко О.В. та [PERSON]., ордер на надання правової допомоги та свідоцтво Перетятко О.В. про право на зайняття адвокатською діяльністю №4742. Як зазначалось судом, доведеними є витрати позивача на правничу допомогу, а саме: подання позовної заяви до суду - 2500,00 грн., згідно прибутково касового ордера № 254 від 06.09.2016, а також участь в судовому засіданні 29.08.2017 - 1750,00 грн., згідно прибутково касового ордера № 117 вiд 29.08.2017, що в загальному розмірі становить 4250 грн. Натомість, необґрунтованими є витрати щодо: -складання адвокатських запитів у розмірі 1750 гривень, згідно до прибутково касового ордера № 55 від 16.02.2017; -участі у судовому засіданні 04.12.2017 у розмірі 1750 гривень, згідно до рахунку-фактури № СФ- 0000217 вiд 22.11. 2017; -участі у судовому засіданні 12.10.2017 у розмірі 1250 гривень, згідно до рахунку-фактури № СФ- 0000193 вiд 02.10.2017. Щодо решти витрат на правничу допомогу адвокатом Перетятко О.В. у розмірі 21200 грн., суд вважає доведеними витрати у загальному розмірі 9200 грн. щодо: -надання правової допомоги, ознайомлення із цивільною справою в суді - 1600 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 04.01.2018; -представництво в суді 28.03.2018 - 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 04.01.2018; -надання правової допомоги, та складання відзиву на зустрічний позов поданий по справі [PERSON] - 1600 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 04.04.2018; -представництво в суді 19.06.2018 - 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру від 19.06.2018; -представництво в суді 19.06.2019 у розмірі 2000 гривень, згідно прибуткового касового ордеру вiд 19.06.2019. Водночас, згідно наявних в матеріалах справи довідок, у судові засідання 24.09.2018, 19.02.2019, 13.01.2020, 17.11.2020 усі особи, які беруть участь у справі не з`явилися, судове засідання 20.11.2019 було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді на навчанні в Національній школі суддів, судове засідання 23.06.2020 було відкладено для виклику позивача. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача за первісним позовом витрат на представництво у судових засіданнях, що не відбулися. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 13450,00 грн..

Outcome: approved