Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 08.04.208 року було розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу мають спільного сина: [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з позивачем. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2016 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття. Відповідач протягом всього часу сплачував аліменти на утримання дитини. Їх спільний син [PERSON] , [INFO] є інвалідом дитинства І групи «А». Відповідач на утримання сина-інваліда іншої матеріальної допомоги, крім сплати аліментів не надає, участі у додаткових витратах, викликаних потребами сина, не приймає. Потреби сина є надто великими, оскільки він є інвалідом дитинства І групи «А», потребує стороннього догляду та не може самостійно пересуватися. Позивач ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, оскільки повинна завжди бути поруч з сином, щоб доглядати за ним та допомагати йому у повсякденному житті. Весь тягар матеріального утримання дитини-інваліда, пов`язаного з проживанням, покладений на неї. Крім того, син часто хворіє та потребує інколи невідкладного стаціонарного лікування, медичного обстеження у різних спеціалістів, на що потрібні значні суми грошей. Державної соціальної допомоги, яку син отримує, не вистачає їй навіть на повноцінне харчування та особисті потреби. Відповідач не приймає участі у догляді за сином під час проведення медичного обстеження, не купляє для дитини продукти харчування, одяг, взуття, необхідні предмети гігієни. У зв`язку з вищенаведеним просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та безтерміново. Відповідач [PERSON] надав до суду пояснення на позовну заяву, які по суті є відзивом, та зазначив, що дійсно він перебував з позивачем у шлюбі, який було розірвано 08.04.2008. Від вказаного шлюбу вони мають сина [PERSON] , який є інвалідом дитинства, на утримання якого з нього було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу). З твердженнями позивача про те, що він у добровільному порядку не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, він не погоджується, так як завжди надавав і надаватиме посильну допомогу на його утримання, що підтверджується частково збереженими квитанціями про переказ коштів від імені його теперішньої дружини [PERSON] на ім`я позивачки. Крім того, відповідач створив іншу сім`ю, та має двох неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні відповідача. Зауважує, що позовна вимога про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, є некоректною, оскільки позивач взагалі не вказує категорію осію, прожитковий мінімум яких слід брати за величину для розрахунку аліментів. Також позивачем не наведено у позовній заяві та не долучено належних доказів на підтвердження недостатнього матеріального забезпечення потреб сина, які перевищують розмір отримуваної державної соціальної допомоги. Вказує, що єдиним його доходом є заробітна плата. Вважає, що справедливим та прийнятним буде стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/ 6 частини всіх видів його заробітку/доходу щомісячно. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі з урахуванням наданих ним письмових пояснень та доданих письмових доказів. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 08 квітня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який [INFO] досяг повноліття. Відповідач [PERSON] відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2016 року сплачував на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття. У зв`язку з досягненням [PERSON] повноліття та відсутністю заборгованості по сплаті аліментів виконавче провадження було закрите (а.с. 11-12). Повнолітній син сторін [PERSON] , (третя особа у справі), є інвалідом дитинства І групи «А» безтерміново та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААВ №748124 (а.с. 9). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06 вересня 2022 року [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем (а.с.8). Позивач не працює, підприємницькою діяльністю не займається, оскільки повинна завжди бути поруч з сином, щоб доглядати за ним та допомагати йому у повсякденному житті; тасамостійно несе усі обов`язки щодо утримання та догляду повнолітнього непрацездатного сина. Однак, відповідно до довідки №1370 від 12.09.2022 УСЗН Надвірнянської РДА [PERSON] знаходиться на обліку та отримує компенсацію за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 групи та за період з березня 2022 року по вересень 2022 року включно отримала допомогу в сумі 5465,00 грн. (а.с.10). Разом з тим, твердження позивача про те, що відповідач у добровільному порядку не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, не відповідають дійсності, оскільки на ім`я позивачки вже після досягнення сином повноліття були перераховані суми коштів у розмірі по 2010,05 грн. у жовтні 2022 року та у серпні 2022 року, що підтверджується наданими квитанціями від 24.08.2022 та від 15.10.2022 (а.с. 41,42). Крім того, відповідач має іншу сім`ю та має на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з відповідачем та перебувають на його утриманні (а.с.34-37). Відповідач у своїх письмових поясненнях вказав, що єдиним його доходом є заробітна плата, на підтвердження чого надав довідку про доходи, копію витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 16.11.2022 (а.с.38-40). З наданих відповідачем документів вбачається, що відповідач [PERSON] працює в ТОВ АПК «Розкішна» на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва та його дохід з травня по жовтень 2022 року включно складає 60118,60 грн. Інших доходів відповідач не має. Суд також зауважує, що позивачем не наведено у позовній заяві та не долучено належних доказів на підтвердження недостатнього матеріального забезпечення потреб сина, які перевищують розмір отримуваної державної соціальної допомоги. Також не долучено довідки на підтвердження розміру державної соціальної допомоги, яку отримує третя особа [PERSON] . Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014, розкрив зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти» - це особи, які в установленому законом порядку визнані інвалідами І,ІІ та ІІІ групи, що ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України та відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів І,ІІ та ІІІ групи. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина тільки за наявності передбачених в законі умов. Обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає на підставі складу юридичних фактів: а) походження дочки, сина від батьків (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення, факт біологічного походження); б) непрацездатність дочки, сина; в) потреба дочки, сина в матеріальній допомозі; г) здатність батьків надавати матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим з батьків і врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (статті 182, 200 СК України). Таким чином, розмір відповідних аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, а саме: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За приписами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд зауважує, що позовна вимога про стягнення аліментів у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму, є некоректною, оскільки позивач не вказує категорію осіб, прожитковий мінімум яких слід брати за величину для розрахунку аліментів. Крім того, вимога, встановлена ч.2 ст. 182 СК про те, що «мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» у даному випадку не може бути застосована, оскільки син сторін є повнолітнім. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - [PERSON] , враховуючи стан здоров`я останнього, який є непрацездатною особою, інвалідом дитинства І групи «А», матеріальне становище відповідача, який є працездатною особою, має іншу сім`ю, утримує двох неповнолітніх дітей; та інші істотні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням того, що повнолітній син сторін [PERSON] є непрацездатним, інвалідом дитинства І групи «А», та потребує постійного стороннього догляду, проживає разом з позивачкою, суд вважає за доцільне стягувати аліменти на його утримання на користь позивача [PERSON] . Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки в діючому СК України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню доньку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин норму ст. 79 СК України, відповідно до якої: якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. Враховуючи, що повнолітній син сторін [PERSON] є інвалідом дитинства І групи «А», яка встановлена без терміну, то суд вважає за необхідне стягувати аліменти безстроково. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. За вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач [PERSON] відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року у розмірі 2481 грн. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати в дохід державного бюджету України у розмірі 992 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial