Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

10.02.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуками, встановлення способу участі у вихованні шляхом встановлення графіку побачень з онуками. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] . Він уклав шлюб з [PERSON] 4 серпня 2007 р. Від даного шлюбу народилося двоє дітей (наших онуків): син [PERSON] [INFO] , і сина [PERSON] [INFO] . Молодший онук страждає на хворобу Дауна . Сімейне життя у сина з [PERSON] не склалося і у березні 2019 року, після її неодноразових та наполегливих вимог, син подав позовну заяву до Дзержинського районного суду про розірвання шлюбу - справа № 638/3034/19. До теперішнього часу рішення по справі не ухвалено. 3 18.08.2019 року наш син [PERSON] з [PERSON] стали проживати окремо у різних житлових приміщеннях по різних адресах, вона виїхала і по черзі забрала з собою дітей. Зараз діти проживають з нею за адресою [ADDRESS] . Діти зареєстровані за адресою [ADDRESS] , фактично мешкають у Московському районі. 3 моменту подання сином заяви про розірвання шлюбу відносини між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] значно погіршилися і вона перешкоджає спілкуванню з онуками та їх вихованню. Позивач вважає, що спілкування онуків із нею буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з бабусею служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб. Відзначає, що має право на спілкування з онуками та приймати участь у їх вихованні і при цьому, відповідач не має права перешкоджати цьому в інтересах дітей. Позивач вважає, що позбавлення її спілкування з онуками, може позбавити їх родинних зв`язків, турботи та любові з її боку. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, встановити порядок вільного спілкування з дітьми, а саме онуком [PERSON] [INFO] і онуком [PERSON] [INFO] наступним чином: друга субота та неділя місяця з 10 години ранку суботи до 19 годин ввечері неділі, на день народження [PERSON] [INFO] - з 10 годин ранку першої суботи до 19 годин ввечері неділі, [PERSON] - [INFO] - також з 10 годин ранку першої суботи до 19 годин ввечері неділі, перші субота і неділя після або на Різдво та Пасху - з 10 годин ранку суботи до 19 годин ввечері неділі, 30 днів у любий літній місяць. 06.03.2020 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче провадження у справі. 29.10.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідачем [PERSON] подано відзив Вх. №21312 від 23.04.2022 року, в якому зазначила, що починаючи з травня 2007 року вона проживала у квартирі [ADDRESS] , яка належала на праві власності, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, кожному по 1/3 частці на підставі Свідоцтва про право на житло. Станом на квітень 2007 року [PERSON] з чоловіком [PERSON] проживала, і на теперішній час проживають у приватному будинку [ADDRESS] . Відповідач з дітьми та чоловіком [PERSON] в цій квартирі мешкали протягом 12 років, доки [PERSON] не вигнала її та її дітей( онуків )з цієї квартири. Чоловік теж погодився з тим, що його мати виганяє його дітей, а сам залишився проживати в квартирі. 3 18.08.2019 року відповідач та її діти не проживають в кв. [ADDRESS] . У день, коли позивач [PERSON] з дітьми виганяла з квартири, вона двічі змушена була викликати поліцію. Заяви та відповіді з Холодногірського РВ НП додала до Відзиву, так бабуся бажала приймати участь у вихованні та спілкуванні з онуками. Протягом часу з 18.08.2019 року позивачка ніяк не цікавилася навчанням старшого онука, лікуванням меншого онука, який має захворювання - синдром Дауна і є інвалідом дитинства. Позивачка працює медичним працівником і розуміє, що її онук [PERSON] , [INFO] є особливою дитиною, яка потребує постійного догляду та лікування, проходження різних реабілітаційних курсів з навчання дитини спеціалістами життєво важливим навичкам, навчанню ходити, стрибати, жувати їжу, самостійно держати ложку та самостійно їсти. Батько дітей [PERSON] теж звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні та встановлення порядку спілкування з дітьми. Справа знаходиться у провадженні судді Цвіри Д.М. Отже, бабуся та батько дітей бажають створити неможливі для мене умови для виховання дітей. Але окрім вихідних днів, у дітей є ще і будні, в яких старший син [PERSON] , [INFO] , має відвідувати школу, отримувати знання, закріпляти їх навчанням вдома, відвідувати секції та кружки. Молодший син [PERSON] , [INFO] , який має хворобу Дауна, потребує постійного навчання у спеціалістів простим життєвим навичкам, які потім необхідно закріплювати вдома, потребує постійного нагляду у лікарів невролога, педіатра та регулярно у лікаря кардіолога. Про прийняття активної участі у вихованні дітей саме з цих життєво важливих питань, позивачка не клопоче перед судом. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та просили суд відмовити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не зявився, надав до суду висновок щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні онуків Вх. №50749 від 12.10.2020 року. Третя особа [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, надав суду також свої письмові пояснення Вх.№ 17714 від 06.04.2021 року. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі (справа "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", рішення від 07.07.1989 року). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 року Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення. Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також приймаючи до уваги, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43, 57 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 229 ЦПК України, визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] їх матір`ю, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Згідно висновку за даними експериментально-психологічного обстеження [PERSON] , складеному психологом [PERSON] , дані обстеження свідчать про затримку психомовного та моторного розвитку.Дитина потребує постійного піклування з боку рідних, зокрема матері, з якою знаходится в міцному емоційному звязку, безпечного розвиваючого середовища та подальшої реабілітації в дитячих корекційних центрах. Відповідно наданої відповіді В.о. директора ХЗОШ №126 Балала Л.М. №130 від 15.04.2020, щодо спілкування [PERSON] з бабусею [PERSON] та дідом [PERSON] зазначаємо, що саме протягом 2019/2020 навчального року бабуся не приходила до школи, а дідусь відвідував онука приблизно два-три рази на місяць, спілкувався з класним керівником стосовно навчання та поведінки онука та цікавився справами по телефону у формі бесіди. Відповідно до довідки наданої КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» №01-10/48 від 09.04.2019 року, малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] , перебувають під наглядом фахівців КНП «МДКЛ №19» ХМР з народження. Дітькми опікується мати [PERSON] , [PERSON] , [INFO] одержує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, хлопчик постійно потребує стороннього догляду, який забезпечує мати [PERSON] . Згідно медичного висновку №145 від 27.12.2017 року, [PERSON] , [INFO] , є дитиною інвалідом, має захворювання Дауна,регулярна форма. Відповідно до Висновку щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх онуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що бабуся дітей - [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 12.08.2020 року, за даною адресою для дітей створено належні умови для перебування. [PERSON] є пенсіонеркою, на наркологічному або психоневрологічному обліку не перебуває. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи I-ІІІ ступенів №126 XMP, де навчався [PERSON] з 01.08.2016 по 08.07.2020, дитина з добротою у серці згадує тата та його батьків. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією К3О3 «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР, де [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку, до липня 2019 року бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] приймали участь у вихованні, утриманні та лікуванні дітей. [PERSON] повідомила, що вона заперечує проти спілкування дітей з бабусею [PERSON] та дідом [PERSON] (її пояснення додаються). Питання щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх онуків, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: partial