Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Заявлені позовні\~вимоги обґрунтовано\~тим,\~що позивач\~у справі\~ [PERSON] \~став переможцем\~ електронних\~ торгів\~ з\~ реалізації\~ арештованого\~ майна,\~ а\~ саме\~ житлового\~ будинку\~з надвірними\~ спорудами\~ загальною\~ площею\~ 55,5\~ кв.м.\~ та\~ земельної\~ ділянки\~ загальною\~площею 0,0987\~га,\~ кадастровий\~ номер:\~7124988000:02:004:0060,\~ що\~ знаходяться\~ за\~ адресою:\~ [ADDRESS] ,\~реєстраційний номер\~лота 302563,\~що підтверджується\~Актом про\~реалізацію предмета\~іпотеки,\~проведені електронні\~торги (аукціон),\~виданим на\~підставі протоколу\~№ 361323.\~З урахуванням\~наведеного,\~позивач стверджує,\~що згідно\~із Свідоцтвом\~про право\~власності та\~відповідно до\~Витягу з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності,\~він є\~власником будинку\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~У належному\~позивачу житлі\~зареєстрований відповідач\~у справі\~ [PERSON] .\~Зі слів\~позивача,\~ [PERSON] \~за місцем\~реєстрації не\~проживає з\~моменту переходу\~до нього\~(позивача)\~права власності\~на будинок,\~ні на\~що не\~претендує,\~участі в\~утриманні домоволодіння\~не бере, комунальні платежі\~не сплачує,\~особистих речей\~у будинку\~не має.\~Разом з\~тим,\~факт реєстрації\~відповідача у\~домоволодінні створює\~суттєві перешкоди\~позивачу у\~користуванні житлом.\~Зокрема,\~плату за\~комунальні послуги,\~з урахуванням\~реєстрації відповідача,\~здійснює позивач.\~Крім того,\~ускладнюється процес\~продажу майна.\~З урахуванням\~наведеного,\~позивач вважає,\~що відповідач\~втратив \~право \~користування \~житловим \~приміщенням \~у \~будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 09 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 18 жовтня 2022 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу трьохденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу трьохденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів /а.с. 19-21/. 18 жовтня 2022 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 16 листопада 2022 року. 27 жовтня 2022 року позивачем [PERSON] подано клопотання про долучення до матеріалів справи Акту обстеження житлово-побутових умов від 25 жовтня 2022 року, разом з доказами направлення його копії відповідачу [PERSON] /а.с. 29-31/. Вказане клопотання задоволено судом. Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, що призначений на 16 листопада 2022 року. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду про відкриття провадження у справі за місцем його реєстрації та за місцем його проживання, зазначеним у позовній заяві. Крім того, про відкриття провадження та можливість отримання копій процесуальних документів і позовної заяви з додатками відповідача було додатково повідомлено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у порядку, визначеному частиною 11 статті 128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В ухвалі про відкриття провадження у справі сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 08 жовтня 2018 року державним підприємством\~«Сетам» проведено\~електронні торги у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 707/2574/16-ц, виданого 29.03.2017 Черкаським районним судом Черкаської області, про стягнення із [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту № 895/06-034-502 від 16 вересня 2008 року за тілом кредиту та відсотками у розмірі 36\~727,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 924\~292,89 грн, а також заборгованості по сплаті пені у розмірі 184\~829,19 грн. Предметом даних торгів було арештоване нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 55,5 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,0987 га, кадастровий номер 7124988000:02:004:0060, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . З копії акту про реалізацію предмета іпотеки, проведені електронні торги (аукціон) від 24 жовтня 2018 року, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. на підставі протоколу проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна № 361323 від 08 жовтня 2018 року, вбачається, що позивач у справі [PERSON] став переможцем публічних торгів і придбав у власність житловий будинок\~з надвірними\~спорудами загальною\~площею 55,5\~кв.м.\~та земельну\~ділянку загальною\~площею 0,0987\~га,\~кадастровий номер\~7124988000:02:004:0060,\~що знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .Ціна продажу майна складає 60\~950,00 грн. Кошти в сумі 57 902,50 грн 22 жовтня 2018 року перераховано позивачем на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Є.А. Сума сплаченого гарантійного внеску 3\~047,50 грн /а.с. 11/. Свідоцтвом № 2023 від 21 грудня 2018 року, виданим приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І. відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 47 Закону України «Про іпотеку», на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. 24 жовтня 2018 року, посвідчено, що позивачу у справі [PERSON] належить на праві власності майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. Право власності на зазначений вище будинок було зареєстровано за позивачем [PERSON] 21 грудня 2018 року, що підтверджено копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 150712301 від 21 грудня 2018 року /а.с. 7, зворот/. Відповідно до копії довідки № 914/14-20 від 18 серпня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований та проживає позивач у справі [PERSON] , 1986 року народження, який має наступний склад сім`ї: дружина [PERSON] , 1985 року народження, сини: [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2003 року народження /а.с. 10/. З копії довідки виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 916/14-20 від 18 серпня 2022 року встановлено, що у будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , не проживає /а.с. 9/. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 25 жовтня 2022 року, підписаного членами комісії у складі депутатів Степанківської сільської ради Танцюри О.Ф., [PERSON] , [PERSON] , у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . При цьому, будь-яких ознак фактичного проживання [PERSON] за даною адресою в ході обстеження не виявлено. Комісією з`ясовано, що відповідач за даною адресою не з`являвся близько останніх трьох років /а.с. 31/. Суд не досліджує як докази копію Свідоцтва № [NUMBER] від 21 грудня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І. /а.с. 8, зворот/, та копію Витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~№ 150719550\~від 21\~грудня 2018\~року/а.с. 7/, оскільки вони у розумінні вимог статті 77 ЦПК України не є належними доказами, так як не містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Дана норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якою визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Принцип непорушності права приватної власності проголошено і в низці міжнародних документів, зокрема: статті 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року; статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на правовому висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004. За приписами частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що право власності позивача на будинок, яке включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням його володіння майном. Статтею 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 статті 64 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З матеріалів\~справи вбачається,\~що позивач\~ [PERSON] \~є власником\~житлового будинку\~за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у домоволодінні позивача за вищевказаною адресою, як його колишній власник, однак не проживає у ньому. Право користування будинком за адресою: [ADDRESS] , відповідача у справі [PERSON] було похідним від його права власності на вказаний будинок. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, він пов`язує саме з втратою [PERSON] права користуватися житлом після того, як відбулася зміна власника будинку, оскільки відповідач користувався таким, будучи його попереднім власником. Членом сім`ї позивача (нового власника) [PERSON] не є і ніколи ним не був, сторони не пов`язані та не були пов`язані спільним побутом і не мають та ніколи не мали взаємних прав і обов`язків; даних щодо укладання цивільно-правових угод між позивачем та відповідачем, які б надавали останньому право на користування житловим приміщенням у зазначеному вище будинку, у матеріалах справи немає. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для реєстрації у даному домоволодінні місця проживання відповідача та, відповідно, і користування ним. Враховуючи вищевикладене, суд переконаний, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла, та вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved