Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, Нещерівська сільська рада, площею 0,4339 га, кадастровий номер 3223186200:06:009:0110, від 29.07.2022 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений ПН КМНО [PERSON] і занесений до реєстру за №94. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить спірна земельна ділянка. 04.08.2022 року йому стало відомо із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про той факт, що земельна ділянка за адресою: Київська область Обухівський район, Нещерівська сільська рада площею: 0,4339 га, кадастровий номер: 3223186200:06:009:0110, яка належить мені на праві приватної власності, від його імені, без його присутності і без його відома перепродана іншій особі 29 липня 2022 року, а саме [PERSON] . Підроблений договір купівлі-продажу був посвідчений ПНКМНО [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі за №94. Такий договір купівлі-продажу позивач не підписував, підпис є підробленим, особа яка нібито придбала земельну ділянку імовірно придбавала за підробленими паспортними документами, Ні покупця (Відповідача 1) ні приватного нотаріуса (Відповідача 2), який нібито посвідчував договір позивач не знає, і при підписанні і посвідченні договору не був присутній, ніяких коштів не отримував. 08.08.2022 року ухвалою судді накладено арешт на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку за адресою: Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, та має наступні характеристики: площею 0,4339 га, кадастровий номер: 3223186200:06:009:0110. 23.08.2022 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив між іншим ще й скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та витребувати спірну земельну ділянку із чужого незаконного володіння. 25.08.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. 11.10.2022 року відповідачем приватним нотаріусом [PERSON] подано до суду відзив, в якому зазначив, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки спір у позивача [PERSON] виник саме із відповідачкою [PERSON] з приводу порушення права власності позивача на спірне нерухоме майно. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 25.10.2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. 26.10.2022 року приватним нотаріусом [PERSON] подано до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Позивач у судовому засіданні допитаний як свідок, надав покази, відповідно до яких він та його дружина не знайомі із відповідачами, ніяких дій щодо відчуження належної їм земельної ділянки не вчиняли, про оскаржуваний договір дізналися випадково. Позивачем вчинені дії щодо притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності у вигляді звернення до органів поліції із відповідною заявою. Інші учасники в судове засідання не з`явились. Суд заслухавши присутніх учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 19 травня 2020 року між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада площею: 0,4339 га, кадастровий номер: 3223186200:06:009:0110. Посвідчений ПНКМНО Косенком М.О. і зареєстрований в реєстрі за №631. 03.03.2021 року договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1436990132231, індексний номер: 56908607 від 03.03.2021 року. Земельна ділянка належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченком М.В. від 26 листопада 2018 року за реєстровим номером 2721 та зареєстровано в ДРРП державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Голяченком М.В. від 26.11.2018 року з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна: 1436990132231, номер запису про право власності: 29107771. 04 серпня 2022 року позивачу стало відомо із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про той факт, що земельна ділянка за адресою: Київська область Обухівський район, Нещерівська сільська рада площею: 0,4339 га, кадастровий номер: 3223186200:06:009:0110, яка належить йому на праві приватної власності, від його імені, без його присутності і без його відома перепродана іншій особі 29 липня 2022 року, а саме [PERSON] . Такий договір купівлі-продажу був посвідчений ПНКМНО [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №94. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, майнові права, право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути підписаний сторонами та посвідчений у встановленому законом порядку. Підставою недійсності правочину, а саме договору купівлі-продажу, відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу України, а саме: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, ц обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування ( ч.1 ст. 216 ЦК України). Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральні шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.1, 2 ст. 638 ЦК України). Згідно вимог ч.1 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона із-за обману, підробки документів, зговорі із реєструючою та посвідчувальною особою незаконно позбавилась майна. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (ст. 653 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди ( ч.1 ст. 611 ЦК України). У постанові від 05.09.2019 року по справі №638/2304/17 Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловив такий висновок про застосування норми права. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікти порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно\-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. Згідно правового висновку, викладеному у постанові від 13.04.2006 року Верховним Судом України у справі № 6-2953цс15, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Так Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Суд наголошував, що стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність [постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі №910/8763/17]. Позивач звернувся до правоохоронних органів щодо порушення кримінального провадження відповідно до вимог ст. 190 КК України. Заяву внесено до ЄРДР за №42022112340000143, проводиться розслідування. Як вбачається із висновку за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №42022112340000143 від 21.09.2022 року №22995/22996/22-32, рукописні підписи на спірному договорі та заяві [PERSON] та [PERSON] були виконані не ними, а іншими особами. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цьогоправа чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання договору недійсним. Варто зазначити, що рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним ЦК право власності виникає з моменту його реєстрації (пункт 97 постанови). Постанова ВП ВС від 10.04.19, справа № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19). Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] . На думку суду, такий спосіб вирішення спору буде достатнім для відновлення порушених прав позивача. Суд погоджується із доводами відповідача [PERSON] щодо відсутності його обов`язку нести процесуальну відповідальність у вказаній цивільній справі, тобто відсутність ознак вважати його належним відповідачем. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 992 грн. 40 коп. У судовому засіданні представницею позивача заявлено клопотання про скасування заходів забезпечення позову накладених ухвалою суду від 08 серпня 2022 року. Частиною 7 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову після набранням рішення законної сили.

Outcome: partial