Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

У серпні 2022 року представник позивача звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач [PERSON] з 2011 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач державної допомоги на дітей одиноким матерям. 22.04.2014 року відповідач звернулася до Управління соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради (далі Управління) із заявою про призначення допомоги при народження третьої дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, які передбачені та призначаються згідно із Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми. Враховуючи надані відповідачем документи, їй управлінням було призначено: державну допомогу при народжені дитини на період з 01.03.2014 року по 31.03.2020 року у розмірі 123\~840,24 грн., а також державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 01.04.2014 року по 30.06.2014 року у розмірі 469,30 грн. Відповідно до листа ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.06.2021 року відносно відповідача було розпочато кримінальне провадження № 12021046690000277 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно обвинувального акта зі зміненим обвинуваченням встановлено, що відповідач [PERSON] незаконно заволоділа державними коштами у вигляді державних соціальних допомог, шляхом надання до Ленінського відділу ДРАЦС підробленого медичного свідоцтва про народження дитини з подальшою метою отримання свідоцтва про народження дитини, яке було надано відповідачем до Управління та на підставі якого вона була взята на облік та отримувала державну допомогу. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України. Відповідачу було зроблено перерахунок надміру виплачених коштів державної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 14.02.2022 року відповідачем під підпис було отримано повідомлення про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів соціальної допомоги у загальному розмірі 124\~309.54 грн. із зазначенням рахунку на оплату та строку повернення. У зв`язку з тим, що відповідач вказані кошти не повертала, їй були повторно направлені повідомлення про повернення надміру виплачених коштів соціальної допомоги № 154 від 16.05.2022 року та № 230 від 10.06.2022 року, однак станом на 01.08.2022 року вказані кошти відповідачем повернуті не були. Враховуючи викладене, представник позивача змушений звернутися до суду та просити стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача надміру виплачені кошти державної допомоги при народженні дитини за період з 01.03.2014 року по 31.03.2020 року у розмірі 123\~840,24 грн. та державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 469,30 грн., а також судовий збір по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2022 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик до суду відповідача [PERSON] було розміщено 17 листопада 2022 року, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 17 листопада 2022 року вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не подала, будь-яких заяв від неї не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 22.04.2014 року відповідач [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, у якій просила призначити допомогу при народження третьої дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 9-10). Відповідно до листа ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.06.2021 року відносно [PERSON] було розпочато кримінальне провадження № 12021046690000277 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 15). Згідно обвинувального акта зі зміненим обвинуваченням було встановлено, що відповідач [PERSON] незаконно заволоділа державними коштами у вигляді державних соціальних допомог, шляхом надання до Ленінського відділу ДРАЦС підробленого медичного свідоцтва про народження дитини з подальшою метою отримання свідоцтва про народження дитини, яке було надано відповідачем до Управління та на підставі якого вона була взята на облік та отримувала державну допомогу (а.с. 16-18). Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 19-20). Відповідно до розрахунку надміру виплачених коштів державної допомоги при народженні дитини, відповідачу [PERSON] за період з 01.03.2014 року по 31.03.2020 року було виплачено 123\~840,24 грн. (а.с. 21), Як вбачається із розрахунку надміру виплачених коштів державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідачу [PERSON] за період з 01.04.2014 року по 30.06.2014 року було виплачено 469,30 грн. (а.с. 22). Відповідачу було направлено повідомлення про повернення надміру виплачених коштів соціальної допомоги № 154 від 16.05.2022 року та № 230 від 10.06.2022 року, однак станом на 01.08.2022 року вказані кошти відповідачем не повернуті (а.с. 24, 25). Державна допомога при народженні дитини призначається на підставі Закону України\~«Про державну\~допомогу сім`ям\~з дітьми» (далі Закон) та «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751. Згідно із ст.\~1\~Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Так, у статті 3\~цього Закону визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, в тому числі: допомога при народженні дитини (п.п. 2). Положеннями ст. 10 Закону визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Відповідно до ст. 11 Закону допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Положеннями п. 10 Порядку передбачено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Згідно із ст.\~22\~Закону одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Положеннями п. 46 Порядку визначено, що призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, у разі виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги, зобов`язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення. Із п.\~49\~Порядку вбачається,\~що особи,\~яким виплачується\~державна допомога\~сім`ям з\~дітьми,\~зобов`язані повідомляти\~органам соціального\~захисту населення\~про зміну\~всіх обставин,\~які впливають\~на виплату\~такої допомоги\~(зміни\~у складі\~сім`ї,\~перевищення середньомісячного\~сукупного доходу\~сім`ї тощо). Якщо отримувачам державної допомоги сім`ям з дітьми, якими подано документи із свідомо неправдивими відомостями, не подано відомостей про зміни у складі сім`ї, приховуються обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги, було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення: - визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної допомоги сім`ям з дітьми та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; - повідомляють отримувачу державної допомоги сім`ям з дітьми про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. У разі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (частина перша статті 1213 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила, по-перше: - якщо виплата відповідних грошових сум проведено добровільно особою (за відсутності рахункової помилки), яка проводила таку виплату; по-друге: - у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06 лютого 2019 року по справі № 545/163/17, а також у Постанові від 11 квітня 2019 року по справі № 150/164/17 у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Відповідно до ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт наявності надмірно отриманих коштів. Враховуючи викладене, з огляду на вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у даному випадку, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем допущено порушення вимог Закону, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (а.с. 4) необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved