Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаною позовною заявою в якій просить суд позбавити батьківських прав відповідачів: [PERSON] , [PERSON] відносно їх неповнолітніх дітей __ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачів на користь малолітніх дітей аліменти на їх утримання і накласти заборону на відчуження житла від неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та від малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем закріпленого житла за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач - [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 20 січня 2012 року, актовий запис - № 84 та [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 03 липня 2015 року, актовий запис - № 98. Батьком малолітнього [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , згідно з свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 03 липня 2015 року, актовий запис - № 98. Відповідно до висновку (рішення) № 12 від 02 вересня 2020 року органу опіки і піклування виконавчого комітету Сквирської міської ради вирішено питання щодо невідкладного відібрання дітей від батьків: [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . 02 вересня 2020 року прийнято рішення № 1548/154 виконавчого комітету Сквирської міської ради про затвердження висновку (рішення) № 12 від 02 вересня 2020 року органу опіки і піклування виконавчого комітету Сквирської міської ради щодо невідкладного відібрання дітей. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації від 03 вересня 2020 року № 41 тимчасово влаштовано [PERSON] , [INFO] , у сім`ю баби [PERSON] відповідно до її заяви та визначено місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації від 03 вересня 2020 року № 41 тимчасово влаштовано [PERSON] , [INFO] , у сім`ю брата [PERSON] , [INFO] , відповідно до його заяви та визначено місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради від 04 лютого 2021 року № 1 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради , як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах, унаслідок передачі справи 04 лютого 2021 року від служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації до Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради, у зв`язку з її ліквідацією. На підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року у справі № 376/2003/20 (провадження № 2/376/1193/2020) про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав від матері [PERSON] , [INFO] , відібрано дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] , відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Сквирської міської ради від 25 серпня 2022 року, [PERSON] та [PERSON] не працюють, зловживають спиртними напоями та ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Окрім того, [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала посилаючись на письмові докази, які наведені в матеріалах справи, просила суд їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про час, дату, місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про час, дату, місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав. Представник третьої особи, Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради Київської області, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справа за її відсутності, заперечень не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзиву і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 20 січня 2012 року, актовий запис - № 84 та [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 03 липня 2015 року, актовий запис - № 98. Батьком малолітнього [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , згідно з свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 03 липня 2015 року, актовий запис - № 98. Відповідно до висновку (рішення) № 12 від 02 вересня 2020 року органу опіки і піклування виконавчого комітету Сквирської міської ради вирішено питання щодо невідкладного відібрання дітей від батьків: [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . 02 вересня 2020 року прийнято рішення № 1548/154 виконавчого комітету Сквирської міської ради про затвердження висновку (рішення) № 12 від 02 вересня 2020 року органу опіки і піклування виконавчого комітету Сквирської міської ради щодо невідкладного відібрання дітей. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації від 03 вересня 2020 року № 41 тимчасово влаштовано [PERSON] , [INFO] , у сім`ю баби [PERSON] відповідно до її заяви та визначено місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації від 03 вересня 2020 року № 41 тимчасово влаштовано [PERSON] , [INFO] , у сім`ю брата [PERSON] , [INFO] , відповідно до його заяви та визначено місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради від 04 лютого 2021 року № 1 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради , як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах, унаслідок передачі справи 04 лютого 2021 року від служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації до Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради, у зв`язку з її ліквідацією. На підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року у справі № 376/2003/20 (провадження № 2/376/1193/2020) про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав від матері [PERSON] , [INFO] , відібрано дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] , відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Сквирської міської ради від 25 серпня 2022 року, [PERSON] та [PERSON] не працюють, зловживають спиртними напоями та ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Окрім того, [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. Відповідачі ніяким чином не піклуються про дітей, не проявляють заінтересованості у їхній подальшій долі, не цікавляться успіхами, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, негативно впливають на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють належних умов для розвитку та виховання - створились умови, які шкодять інтересам дітей, оскільки батьки самоусунулися від виховання дітей. Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради від 20 вересня 2022 №24/23 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьків батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За умовами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. У справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У справі Мамчур проти України (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі М.С. проти України (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі М.С. проти України (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.ч. 1, 4 ст. 155 СК України). У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Презумпцією ч. 3 ст. 166 СК України закріплено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Крім того, відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , не виявляють щодо дітей батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, суд вважає відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, суд вважає стягнути з відповідача - [PERSON] аліменти на утримання її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх доходів відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача - [PERSON] аліменти на утримання його малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від усіх доходів відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає допустити обов`язкове негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Outcome: approved