Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

13 лютого 2020 року позивач за первісним позовом звернувся до відповідача про розірвання Договору про виховання та утримання дитини від 03 листопада 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; про визначення постійного місця проживання дитини - [PERSON] з батьком, [PERSON] ; про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 гривень 00 коп., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20 січня 2020 року. 22 липня 2020 року позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) звернулась до відповідача (позивача за первісним позовом) про розірвання Договору про виховання та утримання дитини від 03 листопада 2015 року, укладеного між [PERSON] та ( [PERSON] ) [PERSON] ; про визначення постійного місця проживання дитини - [PERSON] з матір`ю, [PERSON] ; про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000 гривень 00 коп., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23 липня 2020 року; про стягнення з [PERSON] [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , судові витрати понесені за результатами розгляду справи. Свої вимоги позивач за первісним позовом мотивує тим, що він та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 9336 від 13 вересня 2014 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції). Позивач та відповідач за первісним позовом не були у шлюбі, та після народження дитини разом не проживали. [PERSON] зазначає, що починаючи з 27 серпня 2018 року дитина постійно мешкає з ним. 29.07.2019 р. Київською районною адміністрацією був наданий висновок «Про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, визначено доцільним проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю. З цим висновком позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) не згодний та вважає, що він винесений неправомірно з наступним підстав: в квартирі в якій проживала мати дитини, не відповідала нормам житлової площі для трьох осіб відповідно до ЖК України. [PERSON] проживає в 2-о поверхневому приватному будинку, який складається не тільки з 2-х кімнат, як зазначено у вищезазначеному висновку, а складається на 1-му поверсі: передпокій - 2,0 кв.м, кладовка - 2,8 кв.м, кухня-студія-вітальня 26,1 кв.м., санвузол - 3,8 кв.м, на 2-му поверсі: коридор - 2,1 кв.м., спальня № 1 - 11,8 кв.м, спальня № 2 - 13,6 кв.м, також є банне приміщення - 4,3 кв.м, а також є власний двір - 118 кв. м, з паркомісцем на 1 автомобіль та літньою верандою. А для дитини є окрема кімната, ліжко, шафа для одягу, велика кількість речей та іграшок, персональний комп`ютер. Крім того, комісією були зібрані докази, що свідчать про те, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвитку; завдяки батьку дитина відвідує заняття з плавання, з йоги, карате, скай джампінгу, ЛФК, гімнастики, займається з логопедом, оскільки саме батько відвозить на заняття дитину та сплачує заняття; батько займається з дитиною дошкільною підготовкою; на час розгляду справи дитина надає більшої прихильності батькові, не зважаючи на те, що як зазначено у висновку, що дитина сумує за матір`ю, відповідно до протоколу бесіди з малолітнім [PERSON] , складений нібито з спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі [PERSON] та [PERSON] від 28.02.2019, але бесіду проводив тільки один спеціаліст служби [PERSON] , а не так як зазначено у висновку. Вказаної обставини просто не існувало. Бесіда проходила з батьком та дитиною в піцерії за адресою: [ADDRESS], о 10.00 ранку, тому зазначеного психолога [PERSON] не було, та зазначена обставина є брехня. З цього приводу відкрито кримінальне провадження за ст.366 ч.1 КК України, номер кримінального провадження: 12019160480003367, оскільки були внесені завідомо неправдиві відомості до офіційного документу, а саме до висновку Київської районної адміністрації. Позивач вважає, що найкраще забезпечити інтереси дитини може саме батько. Оскільки більше року дитина не хворіла, саме такий час дитина проживає з батьком (з 27 серпня 2018 року) на день подачі позову, а у висновку комісії Київської адміністрації зазначено, що хворіє не так часто, що не підтверджено доказами. Перед поданням цього позову до суду, в січні 2020 р. дитина захворіла та потрапила у лікарню з пневмонією (третій випадок пневпонії), і всі три пневпонії завдяки матері дитини, яка проводила час з хворою дитиною та не дослідила, щоб дитина не з ким не контактувала, оскільки в неї був аденоїд. На протязі усього часу у січні 2020 р. перебування у лікарні з дитиною знаходився батько. Щодо обставин здоров`я дитини [PERSON] зазначив наступне: з 20 грудня 2019 року, у дитини стали проявлятися симптоми хронічного аденоїдита. На думку позивача, даний діагноз з`явився у дитини у наслідок частих хвороб протягом 2017-2018 років. Батькові лікар видала на руки комплексний бюлетень, в якому розписала лікування [PERSON] . Позивач за первісним позовом, вкрай уважно і відповідально займався лікуванням дитини (приводив дитину на огляд 3 рази на тиждень), що дало свої позитивні результати. Батько прийшов на контрольний огляд з дитиною до лікаря 03 січня 2020 року. Дитина була фактично здорова, але, спостерігалися вкрай невеликі, залишкові явища хронічного аденоїдита. Лікар прописала процедури, для контролю носоглотки на 3 дні. Так само лікар дала напрямок батькові на УЗД носоглотки до районного ЛОР лікаря в КНП «ДМП №3» ОМР на 06 січня 2020 року. Але, батько дитини, прийшов з дитиною до лікаря педіатра на прийом, 06 сiчня 2020 року. У дитини були всі ознаки початку ГРВІ. Педіатр прописала лікування, і взяла це на контроль. 08 січня 2020 року позивач знову прийшов на прийом з дитиною, і стан дитини був значно гірше. Батько прийшов разом з матір`ю дитини. Коли педіатр поцікавилася, яким чином дитина знову в такому поганому стані, батько в присутності матері пояснив це тим, і мати це підтвердила, що мати взяла до себе дитину 05 січня (у неділю), але знехтувала рекомендаціями, по лікуванню, і ще не повністю здорову дитину возила по дитячим розважальним центрам закритого типу. Лікар довго пояснювала матері, як це небезпечно, що в святкові дні велике скупчення дітей, і у всіх закладах такого типу загальноканальна система кондиціювання, тим більше, що дитина і так не повністю здорова. 09 січня 2020 року стан дитини ще погіршився і лікар виписала дитині питні антибіотики. 10 січня 2020 року, з`явилися ознаки пневмонії, лікар дала напрямок на негайну госпіталізацію. Дитині був поставлений діагноз гостра лівостороння вогнищева пневмонія. На стаціонарному лікуванні в лікарні з дитиною перебував батько, як вже зазначалось вище (з 10 по 15 січня 2020 року). Після закінчення лікування, 20 січня 2020 року, лікар ознайомилася з результатами контрольних аналізів дитини і контрольного рентгена легенів. З боку лікаря зауважень не було. Дитина в подальшому лікуванні не потребувала. Також позивач за первісним позовом посилається у позові на підтвердження з Одеської міської поліклініки № 3 того, що [PERSON] з січня 2018 року перебуває на обліку часто хворіючих дітей респіраторними захворюваннями. Протягом 2018 року часто хворів ГРВІ, гострим бронхітом. З 17.08.2108 по 21.08.2018 року переніс гостру правобічну сегментарну пневмонію, стаціонарно лікувався в Університетській клініці. З листопада 2018 року батько продовжив робити дитині щеплення, згідно календаря профілактичних щеплень, так як з 2017 року у дитини порушений графік профілактичних щеплень. Декларація на обслуговування дитини лікарем - педіатром КНП № 3 з ОМР, підписана батьком. Всіма питаннями щеплення і проведення профілактичних щеплень займається виключно батько. Всі згоди на щеплення в поліклініці підписував батько. Єдиний випадок, коли мати - [PERSON] , займалася лікуванням дитини привів в серпні 2018 року - до гострої правобічної сегментарної пневмонії, через недотримання матір`ю рекомендацій лікарів (є лист від лікаря, що підтверджує вищезазначене). Тобто завдяки матері дитина знаходилась на стаціонарному лікуванні, надавались заходи реанімаційного характеру, капельниці по 4 рази на день, важкі антибіотики, так як існувала загроза набряку легенів та навіть смерті. До цього часу також були випадки, які завдяки матері дитини, її легковажній поведінці, нанесли шкоду здоров`ю дитини, до цього випадку дитина ще двічі потрапляла до лікарні. Перший випадок, коли дитині було півтора року, мати постійно залишала дитину на свою маму, бабусю дитини, тим часом сама ходила на різні зустрічі з чоловіками. В результаті недогляду за дитиною, в неї з`явився важкий бронхіт та ГРВІ, після цього дитина з матір`ю перебувала у стаціонарі в лікарні та усе лікування сплачував батько. Коли дитині було три роки, дитина знов потрапила до лікарні, виключно з вини матері, оскільки мати приховувала від батька, що дитина хворіє, та потім коли подзвонила батьку, в дитини вже була пневмонія, оскільки мати забула купити антибіотики, а замість повного лікування разом з бабусею робили дитині декілька разів уколи анальгіну, щоб збити дитині підвищену температуру. Тобто за чотири роки свого життя, дитина побувала у лікарні з проблемами зі здоров`ям чотири рази, завдяки матері. [PERSON] зазначає, що здоров`ям дитини займається тільки батько, а мати навпаки тільки ускладнює здоров`я дитини, так як вважає, що щеплення робити не потрібно, та коли дитина хворіла - забувала, що необхідно купити антибіотики, не бажала щоб дитина робила аналізи, флюорографію, чим наносила шкоду здоров`ю дитини. Позивач за первісним позовом вважає, що проживання дитини з матір`ю створює реальну небезпеку для її життя та здоров`я. Тому вважає, що дитина не може проживати з матір`ю. Щодо фінансового забезпечення, [PERSON] вважає, що він краще може дати з батьків усе необхідне для повноцінного розвитку та здоров`я дитини. Мотивує зазначене податковими деклараціями платника єдиного податку ФОП [PERSON] за останні роки, де можна побачити суми річних доходів, що становлять 753200,00 грн. за 2015 р., 979800,00 грн. за 2016 р. 972000,00 грн. за 2017 р., 985000,00 за 2018 рік. За 2019 рік - 938000,00 грн. А мати дитини оформлена на роботу лише в вересні 2018 року на підприємство свого батька на мінімальну заробітну плату 3 775 грн. на місяць, тобто загальний дохід за 2018 рік становить 14 685 грн., до цього часу [PERSON] була безробітною. Таким чином річний дохід батька перевищує в 67 разів дохід матері. Щодо відвідування Одеського санаторного дошкільного навчального закладу «ЯСЛА-САДОК» №141 дитиною [PERSON] , то відповідно до довідки від 18.02.2019 р., № 8, зазначено, що у період з 01.04.2017 року до 16.08.2018 р, дитина відвідувала дошкільний заклад та батько приймав активну участь у житті дошкільного закладу та [PERSON] приводив та забирав переважно батько. Згідно п. 11.1. Договору про виховання та утримання дитини, визначено, що даний договір припиняє свою дію при настанні однієї з наступних: 11.1.3.при настанні інших подій, з якими закон пов`язує припинення зобов`язань за даним Договором. Такою подією, що може припинити дію договору, позивач за первісним позовом вважає висновки експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи №35/19 від 23 вересня 2019 року та додаткової експертизи за ухвалою суду №45/19 від 18.11.2019 р. Відповідно до висновків експертів визначено наступне: 1. Особливості виховної поведінки матері ( [PERSON] ) на цей час (коли дитина проживає із батьком) не мають негативного впливу на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя малолітнього [PERSON] , але у випадку зміни місця проживання дитини, виховна концепція пані [PERSON] може негативно вплинути на емоційний зв`язок [PERSON] з батьком. Індивідуальні-психологічні особливості батька ( [PERSON] ), особливості його виховної поведінки не мають негативного впливу на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя малолітнього [PERSON] в умовах можливості повноцінного спілкування дитини із матір`ю. 2. Умови виховання дитини батьком є позитивними для його психологічного здоров`я, відповідають необхідним психологічним умовам для дитини 5 років та більше. Умови виховання дитини матір`ю містять потенціал негативного впливу на психологічне здоров`я дитини, не відповідають необхідним психологічним умовам для дитини 5 років та більше. На стор. 29 додаткової експертизи №45/19 від 18.11.2019 р. зазначено, що особливо необхідно зазначити, що психологічно більш доцільним (при інших рівних умовах) є проживання дитини із батьком тієї ж статі (дівчинка - матір, хлопчик - батько) з урахуванням питань статевої ідентичності, забезпечення гігієни, контролю питань статевого розвитку тощо. На стор. 27 додаткової експертизи №45/19 від 18.11.2019 р., зазначено, що графік життя дитини у батьків по черзі «неділя через неділю» з психологічної точки зору є небажаним. Дитина повинна мати постійне місце проживання. Батьки, укладаючи договір не знали цього і тільки зараз, після проведення експертизи, позивач за первісним позовом зрозумів, що необхідно визначити одне постійне місце проживання дитини, а саме з батьком. 3. Для забезпечення найліпших інтересів дитини ( [PERSON] ) з психологічної точки зору експертами рекомендовано: 1) залишення дитини з батьком; обов`язкові зустрічі з матір`ю дитини. [PERSON] вважає, що мати не виконає умови договору та не виконує свої обов`язки. А саме: не інформувала батька про стан здоров`я дитини, коли дитина знаходилась в неї, та більше того була причиною багатьох хвороб дитини. По-друге, мати на протязі усього часу проживання у м. Одесі не надавала батьку можливості особисто оглянути місце проживання дитини. Таким чином, можна зазначити, що мати порушила та не виконувала усі обов`язки, які передбачені п. 7 договору про виховання дитини, що є підставою для визнання договору припиненим, оскільки не виконується матір`ю дитини. По-третє: аморальна поведінка матері. Експертами психологічної експертизи встановлено обставин, які б свідчили про те, що проживання дитини з матір`ю та її новим чоловіком може перешкодити її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На цей час [PERSON] знаходиться в стадії статево-рольового самовизначення, тому особливо ретельно повинні зберігатися його межі як майбутнього чоловіка. Материнське оголене тіло не повинне з`являтися на його очах (що було, коли дитини проживала з матір`ю), так само і він вже повинен самостійно виконувати гігієнічні процедури, відсунувши матір від цього процесу. За необхідністю, використовуючи допомогу батька. Саме в таких умовах буде формуватися в майбутньому здорова сексуальність хлопчика. Особливо небажаним з точки зору формування здорової сексуальності є поява нового чоловіка матері в одному будинку. Поява нового чоловіка як чоловіка матері для [PERSON] на цей час буде травматичною, оскільки він все ще сподівається на сумісне життя батьків… Необхідно вказати, що моменти коли дитина чує або бачить сексуальні відносини батьків є інцестуозними. Дуже часто це не усвідомлюється батьками, але є дуже серйозною вадою у процесі виховання дитини.» (стор. 16 додаткової експертизи №45/19 від 18.11.2019 р.). Таким чином, проживання по черзі у батьків дитиною, як визначено в договорі, є такою обставиною, що суперечить інтересам малолітньої дитини. [PERSON] вважає, що в даному випадку змінились істотні обставини, тому договір може бути розірваний. Також позивач зазначає, що за рік ним було витрачено на дитину близько 100000 грн. Тому вважає, що стягнення аліментів у розмірі 3000 грн. на дитину буде відповідати інтересам дитини. Відповідач за первісним позовом мотивує свої вимоги зустрічної позовної заяви наступним: На день подачі зустрічного позову [PERSON] зазначила, що дитина проживає постійно разом з нею. Позовну вимогу [PERSON] щодо розірвання Договору про виховання та утримання дитини від 03.11.2015 року [PERSON] визнає, однак з підстав відмінних від викладених у первісному позові. 29.07.2019 Київською районною адміністрацію м. Одеси був наданий висновок «Про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, визначено доцільним проживання малолітнього сина разом з матір`ю. [PERSON] посилається на зазначений висновок та зазначає, що на даний час висновок на теперішній час чинний та ніким не оскаржувався. [PERSON] зазначає, що уклала шлюб з [PERSON] 10 червня 2019 року та вважає, що [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває, а отже забезпечити повноцінне виховання на сімейних засадах малолітньому сину не в змозі. Тому вважає, що зауваження позивача за первісним позовом є слушним, щодо пріоритетності якнайкращого забезпечення. Щодо помешкання в якому проживає [PERSON] разом з сім`єю. Відповідно до Договору оренди житлового будинку від 17 січня 2020 року, остання винаймає приватний будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м. Будинок має дві окремі кімнати, кухню, санвузол. Згідно з Актом обстеження житлових умов проживання від 14.02.2020 року будинок придатний для проживання в ньому малолітної дитини: виділено власну кімнату, зі столом для навчання, шафою для одягу, одяг наявний в достатній кількості, дитина має своє ліжко. Зазначає, що з вересня 2018 року офіційно працевлаштована в Українсько-німецькому МП з іноземними інвестиціями ТОВ «ФОГТЛАНД» та станом на червень 2020 року отримує заробітну плату у розмірі 4740,00 грн. Щодо причинно-наслідкового зв`язку між хворобами дитини і поведінкою матері, [PERSON] розцінює як фантазії [PERSON] , оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. До зустрічного позову відповідач надала копії медичних виписок, призначень, чеків за медикаменти та рахунків за надані медичні послуги для спростування недбалого ставлення матері до здоров`я малолітнього сина. Також [PERSON] зазначає, що висновок органу опіки та піклування є обов`язковим для судового вирішення даного спору, натомість висновок експертів № 35/19 за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи обов`язкового характеру не має. Щодо визначення суми стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 10000,00 грн. Мотивує тим, що батько дитини пересувається на автомобілі Ssang Yong Rexton W D27DT DLX - 1,5 АТ (2013 р.), яка оформлена на ТОВ «ЗОДЧИЙ» де кінцевим беніфіціарієм є [PERSON] , та володіє 90% статутного капіталу. Згідно довідки банку, обороти по рахунку ТОВ «Зодчий» становлять з 2018 року за квартал від 2 741 360 грн. до 4 228 870,31 грн., а за 2019 рік складає 10401263 грн., що свідчить про те, що компанія працює та відповідно отримує прибуток. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2021 року провадження по справі зупинено у зв`язку з призначенням судової психологічної експертизи, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. (т.2, а.с. 132-134). 24 травня 2022 року на адресу суду повернулась цивільна справа № 523/2509/20 разом з Висновком експерта №21-2877 судової психологічної експертизи, котрий складений 17 травня 2022 року. (т.3, а.с. 79-126). Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 26 травня 2022 року відновлено провадження по справі №523/2509/20. (т. 3, а.с. 127). Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Карпова О. В. надала клопотання про можливість закриття підготовчого засідання та переходу до розгляду справи по суті позову. (т.3, а.с. 143). Позивач за первісним позовом та його представник в судове засідання 21.11.2022 року не з`явились, проте від представника адвоката Карпової 21.11.2022 року надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, а також зазначила щодо підтримання позову в повному обсязі [PERSON] . Відповідач за первісним позовом та його представник в судове засідання 21.11.2022 року не з`явились, причин неявки суду не сповістила та з заявою про відкладення розгляду справи не зверталась. Треті особи в судове засідання не прибули, про розгляд справи обізнані належним чином, причин неявки суду не сповістили та з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались. Щодо неявки сторони позивача за зустрічним позовом в судове засідання, суд зазначає наступне. Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ. Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7. Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44). Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів). Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності сторони позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним. Крім того, згідно відповіді Державної прикордонної служби України, повідомлено, що [PERSON] 05 квітня 2022 року виїхала за межі України та по 19.07.2022 року назад не поверталась в Україну. 23.02.2022 року позивач за первісним позовом надав до суду відзив на зустрічний позов. Позивач [PERSON] не погоджується з зустрічною позовною заявою та вважає її такою, що взагалі не відповідає вимогам ЦПК України. В зв`язку з тим, що до зустрічного позову надані додатки, які не засвідчені належним чином, що не відповідає вимогам п.2 ст. 95 ЦПК України. По-друге, до зустрічного позову не наданий доказ про сплату судового збору. По-третє, [PERSON] підтверджує, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Але це не відповідає дійсності, оскільки з тим же предметом та з тих же підстав [PERSON] вже зверталась до [PERSON] з позовом про розірвання договору про виховання та утримання дитини від 03 листопада 2015 року та з вимогою про постійне проживання дитини з матір`ю. Щодо висновку Київської районної адміністрації м. Одеси від 29.07.2019 року «Про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] », зазначає, що висновок органу опіку та піклування має рекомендаційний характер та є одним із доказів, тому він і не оскаржувався у суді. Так як зазначено у рішенні Приморського районного суду по справі № 522/17789/18, суд не приймає до уваги висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Позивач вважає, що необхідно звертати увагу на більш актуальний висновок органу опіки та піклування від 22.12.2020 р. Приморської районної адміністрації м. Одеси, де визначено місце проживання дитини з батьком. Крім цього зазначає, що новий чоловік [PERSON] не є батьком для малолітньої дитини, [PERSON] , та не повинен його заміщати, виконувати роль рідного батька, оскільки є рідний батько [PERSON] , який прагне повністю виконувати свої батьківські обов`язки. Також позивач зазначає, що мати дитини використовує до [PERSON] фізичну силу та поводить себе як неврівноважена особа. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] в м. Одесі, батьки у шлюбі не перебували. Сторони припинили спільно проживати після народження дитини. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18,27 Конвенції про права дитини від 20 листопада, 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі-Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Згідно з частиною першою статті 160 СК України, Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач і відповідач мають постійне місце роботи, мають позитивні характеристики, мають стабільний дохід. Проте дохід [PERSON] значно перевищує рівень заробітної плати [PERSON] , що підтверджується довідками та характеристиками із місця робити, податковими деклараціями. [PERSON] проживає в [ADDRESS] , в приватному 2-о поверхневому, двокімнатному будинку, який перебуває в його користуванні на підставі договору оренди. В будинку створено належні умови для виховання та розвитку дитини, що відповідають санітарним нормам. Судом вставлено, що дитина [PERSON] проживає разом з батьком на час розгляду справи, перешкод у побаченнях матері з дитиною, позивач не здійснює. [PERSON] проживала разом з чоловіком відповідно до Договору оренди житлового будинку від 17 січня 2020 року, остання винаймає приватний будинок за адресою: [ADDRESS] , Будинок має дві окремі кімнати. Згідно з Актом обстеження житлових умов проживання від 14.02.2020 року будинок придатний для проживання в ньому малолітньої дитини: виділено власну кімнату, зі столом для навчання, шафою для одягу, одяг наявний в достатній кількості, дитина має своє ліжко. Згідно висновку експерта №21-2877 судової психологічної експертизи - Судового експерта Рудакової Вікторії , [PERSON] зазначає, що дитина не знає де мешкає мати, оскільки вона постійно змінює квартири і він не знає, яка в неї зараз. Малолітня дитина [PERSON] згідно довідки № 788 від 17.05.2019 року зареєстрована разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . з 10.07.2015 року. Зазначена нерухомість є комунальною власністю, де особовий рахунок відкритий на [PERSON] . В матеріалах справи знаходяться висновки органів опіки та піклування. 29.07.2019 р. Київською районною адміністрацією був наданий висновок «Про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, визначено доцільним проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю. Зазначений висновок судом не береться до уваги, оскільки на час розгляду цієї справи змінились обставини, що характеризують мати дитини - місце її проживання та сімейний стан, що впливають безпосередньо на визначення місця проживання дитини. Проте, до суду Приморською районною адміністрацією органом опіки та піклування був наданий висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] від 22.12.2020 року. Орган опіки та піклування, на який покладено обов`язок захищати права та інтереси дітей, вважає за доцільне місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначити разом з батьком, [PERSON] . При цьому із змісту висновку вбачається, що 09.11.2020 року у присутності спеціалістів територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі та спеціалістів відділу забезпечення діяльності органу та піклування Приморської адміністрації Одеської міської ради було проведено бесіду з малолітнім [PERSON] , [INFO] , в ході якої малолітній повідомив, що проживає тиждень разом з батьком, і тиждень разом з матір`ю, та надалі бажає проживати один тиждень разом з матір`ю, та один тиждень - з батьком. Враховуючи пояснення батьків малолітнього [PERSON] , довідки та характеристики надані батьками, пояснення малолітньої дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.12.2020 року, протокол №21, та діючи в інтересах дитини, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування прийняла вищезазначене рішення, про доцільність проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. Цей висновок на думку суду є обґрунтованим, не суперечить вимогам закону та правам дитини, враховує її інтереси. Позивач надав до суду висновок експертів № 45/19, за результати проведення додаткової комісійної судової психологічної експертизи за заявою [PERSON] , складеного Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О., та відповідно до висновку експертів № 45/19 за результатами проведення додаткової комісійної експертизи, складеної 18.11.2019, встановлено, що малолітній [PERSON] спроможний виявляти прихильність до кожного з батьків та має рівно позитивне ставлення до обох батьків. Дитина не виявила негативного ставлення до будь-якої людини з її оточення, до своєї сімейної системи малолітній включає і батька, і матір. Для забезпечення найліпших інтересів дитини ( [PERSON] ) з психологічної точки зору експертами рекомендовано: 1. Залишення дитини з батьком; 2. Обов`язкові зустрічі з матір`ю дитини, спільне проведення часу; 3. Обов`язкове консультування батьків із психологом на предмет педагогічних впливів, сімейних відносин, вікових особливостей, розвитку дитини, статевого розвитку дитини тощо; 4. Відвідування дитиною психолога для прийняття ситуації розлучення батьків, появи нового чоловіка в житті матері, відвідування дитиною творчих гуртків з малювання, ліпки, аплікації, «пальчикових» ігор та гімнастики, інших занять на розвиток дрібної моторики; 5. Сімейна медіація для батьків дитини. Відповідно до наданого позивачем висновку експертів №05/20 від 04.05.2020 року, складеного Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О., встановлено: дії з боку гр. [PERSON] , а саме: ігнорування бажань малолітнього [PERSON] , [INFO] , спілкуватись та взаємодіяти з батьком, [PERSON] протягом з 17.02.2020 року до 27.02.2020 року мають ознаки психологічного насильства по відношенню до малолітнього [PERSON] . Це проявляється в ігноруванні інтересів дитини, щодо побачень з батьком, зміною соціальної обстановки дитини (зміна лікарів, тренувальних заходів тощо), яке може призвести до негативних змін у стосунках між батьком та дитиною, ставленням дитини до батька, благополучного розвитку дитини; обмеження в спілкуванні та взаємодії з батьком мають такі психологічні наслідки для малолітнього [PERSON] : негативні зміни у стосунках між батьком та дитиною, у ставленні дитини до батька, може порушувати благополучний розвиток дитини, а також може призвести до проявів почуття провини у [PERSON] через те, що він буде вважати, що він винен у конфлікті між батьком та матір`ю. Згідно з висновком експерта №21-2877 судової психологічної експертизи, котрий складений 17 травня 2022 року, визначено, що до 16.05.2022 року [PERSON] на зв`язок з експертом не виходила, будь-яких заяв або документів від неї до ОНДІСЕ не надходило. В зв`язку з чим, індивідуально-психологічні особливості [PERSON] не були дослідженні через неявку пані [PERSON] на обстеження. З наданих відповідей [PERSON] та дитини - судовому експерту, можна зробити висновки, що на дату проведення експертизи, [PERSON] розлучилась з чоловіком [PERSON] та більше не мешкає за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає дитина, що в неї новий чоловік, якого звуть « [PERSON] » з яким вона поїхала в Африку . Мати виходить на відеозв,язок з дитиною та показувала Африку , таку інформацію надала дитина судовому експерту. Суд бере до уваги висновки судового експерта Рудакової Вікторії, що викладені у висновку експерта №21-2877 судової психологічної експертизи від 17 травня 2022 року, а саме: -Сімейна ситуація, що склалася у родині [PERSON] негативно впливає на його емоційний стан, через конфлікт між батьками, до якого дитина залучена. Психічний розвиток [PERSON] відповідає його віку. Дитина відчуває себе благополучно поряд з батьком. -Умови виховання дитини батьком ( [PERSON] ) з психологічної точки зору, є сприятливими для комфортного та здорового психологічного розвитку дитини. -Вбачаються ознаки здійснення впливу (свідомого або не свідомого) на дитину з боку батька, що впливає на ставлення [PERSON] до матері. Водночас результати діагностики дитини вказують, сформований на відчутті любові, прив`язаності та почутті благополуччя поряд з паном [PERSON] . -Враховуючи прихильність дитини до батька вбачається, що зміна умов проживання, виховання та оточення [PERSON] (передача від батька до матері) містить негативні психологічні ризики для дитини. - [PERSON] , з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища не спроможний у повній мірі надавати оцінку ставленню кожного з батьків до нього, але спроможний виявляти прихильність до когось з батьків. [PERSON] транслює любов та прив`язаність до кожного з батьків, водночас більшу прихильність виявляє до батька. -На час проведення дослідження [PERSON] проживав з батьком тривалий час. З психологічної точки зору, зміна місця проживання дитини з графіку (неділя проживання дитини у матері та неділя проживання у батька), на постійне проживання з батьком, з урахуванням вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку [PERSON] , є більш сприятливим для його психологічного стану. -За результатами психологічного дослідження [PERSON] вбачається, що дитина декларує бажання проживати разом з батьком - [PERSON] , що відповідає внутрішньому ставленню (прихильності) [PERSON] до пана [PERSON] . Судом вставлено, що [PERSON] та [PERSON] обоє здатні були забезпечити належні матеріально-побутові умови проживання сина, його навчання на час подачі позову та зустрічного позову. Але [PERSON] виїхала з України на невідомий строк, тому суду не відоме актуальне місце проживання матері дитини. Місце проживання батька з дитиною на протязі всього розгляду справи - залишилось незмінним. За інформацією КНП «Дитяча міська поліклініка №3» в період з 2018 по 2019 питаннями щодо лікування малолітнього [PERSON] , займався батько [PERSON] , а мати дитини відвідувала лікаря лише один раз. Згідно з декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-КМ65-М400 батьком дитини, [PERSON] , 15.02.2019 року було підписано декларацію з лікарем-педіатром. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку в КНП «Дитяча міська поліклініка № 3» Одеської міської ради. Відповідно до довідки, наданої багатопрофільним медичним центром Одеського національного медичного університету № 80 від 05.11.2020 року малолітній [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 10.01.2020 року по 20.01.2020 року з діагнозом гостра позалікарняна вогнищна пневмонія разом з батьком [PERSON] . Відповідно до консультативного заключення, наданого ТОВ «КІНД» від 28.02.2020 року на прийомі з малолітнім [PERSON] була мати - [PERSON] . Довідка зі стоматологічної клініки «TRIO DENT» підтверджує, що лікуванням карієсу дитини займався її батько. Суд приходить до висновку, що лікуванням дитини займаються обоє батьків, але переважно лікуванням дитини займається все ж таки батько. Суд дослідив надані позивачем аудіо файли, з яких можна зробити висновок, що мати дитини використовувала фізичну силу по відношенню до [PERSON] , що також було досліджено судовим експертом та взято до уваги. Суд приходить до висновку, що в інтересах дитини слід визначити місце проживання [PERSON] - з батьком. Вимога позивача та відповідача, щодо розірвання договору про виховання, утримання від 03.11.2015 року - однакова. Тому суд вважає можливим задовольнити цю вимогу у позові та зустрічному позові. П. 11.1.3 спірного договору визначає, що договір припиняє свою дію при настанні інших подій, з якими закон пов`язує припинення зобов`язань за даним Договором. Суд вважає, що в зв`язку з наданими до суду висновків експертів, судової експертизи, висновку органу опіки та піклування та бажання учасників справи розірвати вищезазначений договір, вимога підлягає задоволенню. Щодо відвідування Одеського санаторного дошкільного навчального закладу «ЯСЛА-САДОК» №141 дитиною [PERSON] , то відповідно до довідки від 18.02.2019 р., № 8, зазначено, що у період з 01.04.2017 року до 16.08.2018 р, дитина відвідувала дошкільний заклад та батько приймав активну участь у житті дошкільного закладу та [PERSON] приводив та забирав переважно батько. Судом встановлено, що станом на 2022 рік - малолітній [PERSON] навчається в Одеській спеціалізованій школі №121 I-III ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов Одеської міської ради Одеської області. За характеристикою батько [PERSON] та мати [PERSON] приділяють належну увагу навчанню та вихованню малолітнього сина. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] із батьком, суд враховує тривалість проживання малолітньої дитини з батьком. Оскільки з 5 квітня 2020 [PERSON] виїхала з України та відповідно не приділяє уваги сину останній рік розгляду справи. Суд враховує забезпечення сталості соціальних зв`язків сина і батька та членами його сімї та соціумом в цілому, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на його виховання та розвиток. [PERSON] має дві вищі освіти: юридичну та військово-технічну, а також має науковий ступінь - кандидат юридичних наук, що дає йому змогу в повній мірі допомагати дитині в навчанні. Також суд враховує вік та стать дитини, яка перш за все потребує чоловічого догляду (регулярне та своєчасне харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд, статеве виховання, тощо). Суд також враховує, що при визначенні місця проживання дитини з батьком не відбудеться примусової зміни місця проживання дитини. З огляду на зазначене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересом дитини відповідатиме постійне проживання з батьком. Доводи [PERSON] про те, що в інтересах дитини проживати саме із матірю, оскільки вона орендує будинок, де кращі умови проживання, є на думку суду недостатніми для визначення місця проживання дитини. Так, визначення місця проживання дитини з батьком не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки мати дитини у такому випадку не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, а тому у погоджені з позивачем дні, не буде позбавлена можливості відвідувати свою дитину та брати до себе на вихідні дні тощо. Також визначення місця проживання дитини із батьком не створює перешкод в лікуванні дитини. В своєму позові, [PERSON] пояснив, що не перешкоджає [PERSON] спілкуватися з дитиною, брати її до себе на вихідні дні та запевнив суд, що розуміє, що мати має право на спілкування із дитиною та він жодним чином не буде і в подальшому перешкоджати в цьому. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що первісну позовну заяву [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі, зустрічна позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме: вимога про розірвання Договору про виховання та утримання дитини від 03 листопада 2015 року, укладена між [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції Україниє складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 13 лютого 2020 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 13 лютого 2020 року. Згідно зі ст.80СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, частиною 1 ст.184СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із частинами восьмою, дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для малолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття сина.

Outcome: partial