Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за вказаною адресою. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області 25.11.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №1675, йому належить зазначений житловий будинок. У даному будинку зареєстровані відповідачі син його колишньої дружини від попереднього шлюбу [PERSON] та його брат [PERSON] . Місцезнаходження відповідачів йому невідоме, оскільки після розірвання шлюбу його колишня дружина забрала свого сина та виїхала в невідомому напрямку, а брат схильний до бродяжництва, тому його перебування невідоме. Позивач вказує, що відповідачі створюють йому перешкоди у належному користуванні та розпорядженні житловим будинком, а тому він просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання не з`явився, проте надіслав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про день слухання справи, відзив на позов не подали, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Родінковою Л.В. 25.11.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №1675, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25191584 від 01.02.2020 року, позивачу [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5,6). Відповідачі зареєстровані у вищезазначеному будинку, але не проживають в ньому більше п`яти років, їх особистих речей у будинку немає, про що свідчить акт, складений 11.02.2022 року депутатом Біляївської міської ради Єдіна В.М. за участі старости сел Мирне та Широка Балка [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , а також довідка старости сіл Мирне та [PERSON] за вих № 106/06-13 від 11.02.2022 року (а.с.7,8). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, у зв`язку зі зміною власника будинку та відсутності між ним та відповідачами домовленості щодо користування житловим приміщенням, приймаючи до уваги те, що відповідачі більш, ніж п`ять років без поважних причин за своїм зареєстрованим місцем проживання не мешкають, а тому вони мають бути визнаними такими, що втратили право користування житловим будинком, який належить позивачу на праві власності, оскільки створюють йому перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядженням вказаним майном. При цьому, відповідачі обґрунтованого заперечення та відзиву на позов у встановленому законом порядку не подали, в судове засідання не з`явилися і жодним чином позовні вимоги не спростували. Належних та допустимих доказів того, що вони не втратили інтерес до спірного житлового будинку, бажають там мешкати, але з поважних причин не можуть цього зробити, суду не надали. Зняття з реєстрації місця проживання врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. [PERSON] та [PERSON] є такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , відтак, судове рішення з набранням законної сили є підставою у сенсі положень статті 7 згаданого Закону для зняття їх з реєстрації місяця проживання у вказаному будинку.

Outcome: approved