Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У серпні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом про визнання права власності на гаражний бокс № [NUMBER] по вул. Полярна у м. Києві, автомобіль «ВАЗ 21051» реєстраційний № [NUMBER] , автомобіль «КАМАЗ 5511», реєстраційний № [NUMBER] . В обґрунтування вимог зазначає наступне. У 1989 році між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб у якому народилася спільна донька [PERSON] 10.02.2018 шлюб було розірвано. У період спільного подружнього життя подружжям було придбано у власність гаражний бокс № [NUMBER] по [ADDRESS] , автомобіль «ВАЗ 21051» реєстраційний № [NUMBER] , автомобіль «КАМАЗ 5511», реєстраційний № [NUMBER] . Вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її колишнього чоловіка [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. За життя покійного поділу спільного майна подружжя ними не було проведено, оскільки вони підтримували дружні стосунки і мали намір вирішити це питання за взаємною згодою. Після смерті покійного чоловіка позивач нотаріусом їй було роз`яснено, що згідно чинного законодавства право на спадкове майно після смерті покійного має їх донька та мати померлого [PERSON] , оскільки на момент його смерті вони вже не перебували у зареєстрованому шлюбі. Так, з урахуванням уточненої позовної заяви від 31.03.2021, що була прийнята судом до спільного розгляду, позивач просить визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину гаражного боксу № [NUMBER] в Автокооперативі по будівництві та експлуатації індивідуальних гаражів «ПРОМІНЬ-2», площею 53,20 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частину легкового автомобіля марки «ВАЗ», модель - 21051, 1992 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (рама, кузов, коляска): [NUMBER] та на 1/2 частину вантажного автомобіля «Камаз», модель - 5511, 1989 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (рама, кузов, коляска): [NUMBER] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.09.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Миненко С.І. на адресу суду 23.11.2020 надійшов відзив на позовну заяву, де він просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Обставини викладені позивачем не відповідають дійсності, зокрема, [PERSON] з 2002 року проживав сам, оскільки позивачка виїхала проживати в окрему квартиру. Він самостійно вів господарство, сплачував комунальні послуги, побудував гараж та придбав легковий й вантажний автомобілі. Таким чином, спірне майно було придбане за особисті кошти [PERSON] , а тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02.02.2021 витребувано у приватного нотаріуса КМНО Войстрік О.В. належним чином завірену копію спадкової справи №301/2018 відносно майна померлого [PERSON] 12.02.2021 на виконання ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 02.02.2021 надійшла належним чином завірена копія спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] 25.02.2021 зі сторони позивача було подано відповідь на відзив зі змісту якої убачається, що позивач не погоджується із твердженнями відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та вказує на те, що місце проживання [PERSON] , разом з донькою [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 27.12.1996 і по день смерті [PERSON] . Позивач займалася побутовими питаннями та зберігала з [PERSON] подружні стосунки. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31.03.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялась. Представник позивача - адвокат Блажієська Л.В. звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялась. Представник відповідача - адвокат Миненко С.І. звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялась. Надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, вимоги позовної заяви визнала. Заслухавши сторін, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, 05.11.1989 Конело-Попільською сільською радою Жашківського району Черкаської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №12 (а.с.181). Від вказаного шлюбу у позивача та [PERSON] народилась спільна донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Міським палацом новонароджених у м. Києві, актовий запис №1945 (а.с.182). Згідно свідоцтва серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 16.02.2018 складено відповідний актовий запис №43 (а.с.183). [PERSON] з 27.12.1996 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із колишнім чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва №12362061 від 28.05.2020 (а.с.178). Таким чином, позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.11.1989 по 16.02.2018, мали взаємні права та обов`язки, а також права та обов`язки щодо дитини. Як убачається з матеріалів справи, 21.10.1998 за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль «ВАЗ 21051», 1992 року випуску, об`єм двигуна 1600 куб.см., на підставі довідки рахунка ТОВ «АВТОСОЮЗ» серії ОПГ №238581 від 2. Також, 18.07.2003 за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль «КАМАЗ 5511», 1989 року випуску, об`єм двигуна 10850 куб.см., на підставі біржової угоди №09/244 від 18.07.2003. Крім того, згідно свідоцтва про право власності від 25.06.2011, на праві приватної власності [PERSON] належить гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «ПРОМІНЬ-2», площею 53,20 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 21.06.2011 за № 762-С/ГК. Відповідно до Довідки виданої Автокооперативом «ПРОМІНЬ-2» [PERSON] 05.01.2002 сплатив суму пайового внеску за гаражний бокс в повному обсязі. За клопотанням позивача в судовому засіданні 01.06.2021 було допитано свідка [PERSON] та у судовому засіданні 21.09.2021 було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] показав суду, що у період з 2002 по 2014 рік декілька разів на тиждень відвозив [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показала суду, що у минулому працювала разом із позивачкою. [PERSON] звернулась до неї з проханням здійснити ремонт у квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] погодилась, та у вільний від основної роботи час, в період осені 2006 року займалась ремонтом з вказаній квартирі. За час ремонтних робіт, декілька разів бачила [PERSON] , зазвичай у вихідні дні. Свідок [PERSON] показав суду, що у 2007 році влаштувався на посаду водія в КМУ, та після роботи неодноразово підвозив позивачку за адресою: [ADDRESS] . Інколи її чоловік, [PERSON] зустрічав її біля під`їзду. За клопотанням відповідача в судовому засіданні 24.11.2021 було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що був знайомий з [PERSON] з 1987 року, вони разом працювали та товаришували. Повідомив суду, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , з колишньою дружиною не жив разом десь з 2001 року. Перебуваючи в гостях у друга не помічав ніяких речей ні колишньої дружини ні доньки [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що йому відомо про непорозуміння, які виникли у подружжя [PERSON] та [PERSON] приблизно у 2001-2002 році, після чого вони почали проживати окремо. Свідок [PERSON] показав суду, що знайомий з [PERSON] з 2006 року, навідувався до нього в гості та жодного разу не бачив у квартирі його дружину або доньку. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву, суду надано не було. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі, у період з 20.10.1998 по 05.01.2002 було набуте у власність спірне майно, відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Статтями 316, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Незалежно від волі інших осіб, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках, встановлених законом. Враховуючи те, що спірне майно було об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved