Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа:\~\~ Орган опіки і піклування Снятинської міської ради, про усунення перешкод щодо участі батька у вихованні та вільному спілкуванні з сином, який постійно проживає із матір`ю та визначення участі батька у вихованні дитини. Свої вимоги мотивував тим, що він, [PERSON] , із відповідачкою, [PERSON] , перебував у шлюбі, який потім було розірвано. Від спільного перебування у шлюбі у них [INFO] народився син, [PERSON] , який залишився проживати з відповідачкою. При цьому позивач, як батько бажає брати участь у вихованні своєї дитини, однак фактично з самого моменту розлучення, у позивача з відповідачкою почалися непорозуміння щодо участі батька у вихованні сина, відповідачка створювала штучні перешкоди для його нормального спілкування із сином. Позивач зазначає, що на даний час він намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення, однак його права як батька постійно порушуються. Протягом останніх двох років він лише чотири рази домігся того, щоб провести з сином вільний час, однак після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до чергових конфліктів. Позивач вважає, що має право постійно бачити сина та мати можливість вільно, без участі будь-яких інших осіб спілкуватися з ним, вирішувати абсолютно любі питання пов`язанні з його розвитком як фізичним так і духовним, підвищувати його свідомість щодо оточуючого його світу, забезпечувати його усім необхідним та безперешкодно брати участь у його вихованні, а тому звернувся до суду із даним позовом, у якому просить зобов`язати [PERSON] , не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином, [PERSON] , [INFO] та просить визначити наступні способи його участі у вихованні сина, [PERSON] , [INFO] : побачення з понеділка по п`ятницю під час робочого дня за місцем навчання сина; спільний відпочинок у вихідні дні двічі у місяць, з можливістю забирати сина на ночівлю; спільний відпочинок половину терміну під час канікул, з можливістю виїзду за межі області; на дні народження близьких родичів зі сторони батька по місцю святкування; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між нами, а також у разі зміни місця проживання, навчання чи перебування дитини, позивач просить зобов`язати [PERSON] , за два дні до дня його зустрічі з сином, надати йому інформацію щодо таких змін. Позивач подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити, справу просив розглядати без його участі. Представник відповідачки [PERSON] , адвокатка Якубовська Г.Ф. подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] її довірителька визнає частково, а саме: просила визначити наступний спосіб участі батька [PERSON] , у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] : - побачення з понеділка по п`ятницю під час робочого дня за місцем навчання сина; побачення особисті сина з батьком, в п`ятницю на нейтральній території в присутності матері [PERSON] та необмежене спілкування батька з сином засобами телефонного зв`язку та у соціальних мережах, при цьому у задоволенні вимог щодо спільного відпочинку батька із сином у вихідні дні, з наданням батькові можливості забирати сина на ночівлю, спільного відпочинку батька із сином половину терміну під час канікул з можливістю виїзду за межі області, та на дні народження близьких родичів батька по місцю святкування. Також адвокатка подала до суду заяву, якою просила розгляд справи провести без участі у судовому засіданні відповідачки та її представника. Третя особа Орган опіки і піклування надіслав до суду висновок щодо визначення участі батька [PERSON] [INFO] у вихованні малолітнього сина [PERSON] [INFO] , а також представник третьої особи [PERSON] у поданій до суду заяві зазначила, що зазначений висновок підтримує повністю, просила винести рішення відповідно до висновку, справу просила розглядати без її участі. Дослідивши матеріали справи суд встановив: - відповідно до Рішення Снятинського районного суду від 21.08.2014 відділом реєстрації актів цивільного стану Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 30.08.2012 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №89; - відповідно до вказаного рішення та свідоцтва про народження серії [NUMBER] у подружжя [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , якого після розірвання шлюбу залишено проживати із матір`ю [PERSON] , а із батька [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання сина у користь матері у розмірі 1200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, при цьому згідно із Рішенням Снятинського районного суду від 16.07.2019 розмір аліментів було збільшено до 2400,00грн.\~ щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення\~ дитиною повноліття; - відповідно до Довідки Снятинського РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) №20.10.-27/7396 від 05.05.2021 заборгованості по аліментам у [PERSON] перед [PERSON] на утримання сина [PERSON] 2011 р.н. немає. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Снятинської міської ради №182-11/2021 від 30.07.2021, Орган опіки і піклування, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, вважає за доцільне визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] [INFO] , місця та час спілкування, а саме брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною згідно такого графіка: побачення з понеділка по п`ятницю під час робочого дня за місцем навчання сина; на дні народження близьких родичів зі сторони батька по місцю святкування; необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку; спільний відпочинок у вихідні дні двічі у місяць. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "М.С. проти України" (рішення від 11 липня 2017 року, заява N 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява №10383/09). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Як зазначено у Постанові ВС від 21.07.2021 року у справі №404/3499/17 «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку». Вирішуючи спір суд, врахувавши інтереси малолітніх дітей, їх психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дітей згідно висновку органу опіки і піклування, із матір`ю, визначивши при цьому участь батька у вихованні дітей, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дітей, так як вони тривали час проживають разом з батьком, мають за місцем свого проживання стійкі соціальні зв`язки, навчають в школі. Ухвалюючи рішення, суд враховує однакове добре ставлення батьків до своїх дітей, однак вказує на негативне ставлення старшого сина до батька, та зазначає, що проживання дітей з батьком у вказаній ситуації може негативно вплинути на подальший розвиток дітей. Однак суд, вважає за необхідне зазначити, що визначення місця проживання дітей з матір`ю не може впливати на рівні права батька щодо своїх дітей, та наголошує на неприпустимість з боку матері чинити перешкоди у його спілкуванні та відвідуванні дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог позивача, визначивши спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] [INFO] , місця та час спілкування, а саме брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною згідно графіка запропонованого у висновку органу опіки і піклування.

Outcome: dismissed