Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

14 грудня 2021 року [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. 17.12.2021 року позовна заява була залишена без руху. 22.04.2022 року після усунення недоліків надійшла уточнена позовна заява. 26.05.2022 року та 31.05.2022 року до суду надійшли відповіді на запити суду, щодо місця проживання (перебування) відповідачів по справі. Ухвалою від 01.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них народились діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач влітку 2021 року перебувала за місцем своєї реєстрації у с.Чорна Подільського району Одеської області в будинку своїх батьків. По сусідству з її батьками проживала відповідач [PERSON] , яку позивач добре знала з дитинства і мала добрі добросусідські стосунки. Як зазначає позивач, в липні 2021 року [PERSON] звернулась до неї з проханням доглянути її малолітніх дітей, поки та проходитиме лікування у м.Одеса. Позивач погодилась на деякий час забрати дітей до себе. Однак десь через два тижні [PERSON] їй передзвонила і повідомила, що дуже хвора і діти їй не потрібні й запропонувала, щоб позивач залишила у себе дітей. Позивач поцікавилась у [PERSON] , де їх батько, на що остання відповіла, що він проживає в м.Одеса, однак діти йому не потрібні. Позивач у телефонному режимі зв`язувалась з відповідачем [PERSON] щодо долі дітей, але він повідомив, що у нього достатньо своїх проблем і він не має можливості ще опікуватись дітьми. Тому позивач залишила дітей у себе у м.Одесі, де фактично сама проживає та працює, влаштувавши молодших дітей [PERSON] , 2017 р.н., та [PERSON] , 2018 р.н., до Одеського закладу дошкільної освіти №164 Одеської міської ради, а [PERSON], 2010 р.н., в Одеську загальноосвітню школу №16. Згідно з наказами служби у справах дітей Одеської міської ради від 06.10.2021 року №230/1, №231/1 та №232/1, діти тимчасово влаштовані в сім`ю позивача. Як вказує позивач, з липня 2021 року діти знаходяться на її повному утриманні та вихованні, відповідачі жодної участі у вихованні дітей не приймають, не утримують, на думку позивача, їх винна поведінка також полягає у тому, що вони з дітьми на спілкуються, не сприяють засвоєнню ними загально визнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання дітьми освіти. Крім того, [PERSON] надала нотаріально засвідчену заяву про свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно своїх дітей та на призначення піклувальником її малолітніх дітей позивача. На думку позивача, відповідачі відкрито та свідомо відмовились від своїх малолітніх дітей, не бажають матеріально їх забезпечувати, приймати участь у вихованні та будь-яким чином піклуватись про своїх дітей. Позивач 17 січня 2022 року зверталась до служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою про оформлення позову про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітніх дітей та призначення її опікуном цих дітей, однак рішень за її заявою не приймалось. Тому позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та призначення її опікуном вказаних дітей. 19 вересня 2022 року надійшов висновок Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо вирішення спору. Ухвалою від 29.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві, додатково пояснивши, що вона влітку 2021 року подзвонила своїй давній знайомій [PERSON] , бо дізналась, що остання хоче відмовитись від дітей, та підтвердила це в телефонній розмові і сказала, що їй з ними важко й запропонувала позивачу забрати їх до себе. Відповідач [PERSON] попередила позивача, що якщо дітей не заберуть, то, рано чи пізно, вона залишить їх на ринку «Привоз». Позивач була змушена погодитись і [PERSON] передала їй дітей на зупинці громадського транспорту, разом з документами та деякими дитячими речами, тому діти з літа минулого року знаходяться у неї. Позивач зазначила, що у дітей був педикульоз, вони були виснажені з непомірно малою вагою, бо, здебільшого, були голодні, діти хворіли, однак мати дітьми не цікавилась і до цього часу не цікавиться. Лише одного разу написала СМС-повідомлення, щоб дізнатись чи позбавили її батьківських прав, але навіть не запитала, як її діти, як почуваються, як навчаються тощо. З батьком дітей позивач намагалась також зв`язатись, однак відповідач [PERSON] повідомив, що лише [PERSON] є його біологічною донькою і спочатку навіть хотів її забрати, однак потім передумав, бо у нього стосунки з іншою жінкою і бракує коштів на утримання дитини. Пройшов час, і [PERSON] написала заяву в нотаріальній конторі про те, що дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно дітей, тобто фактично відмовилась від них, а потім таку ж заяву написав і [PERSON] . Позивач повідомила, що у дітей є бабуся, яка проживає у с.Чорна Подільського району Одеської області, однак вона є особою з інвалідністю, пересувається за допомогою палиці, і діти їй не потрібні, вона з ними не спілкується і навіть не вітає на день народження. До того ж, позивачу відомо зі слів своєї матері, що бабуся ображала дітей. На питання суду позивач повідомила, що їй невідомо достеменної причини відмови відповідача [PERSON] від дітей, та чи та зловживає алкоголем, однак вона зрозуміла, що останній було важко з дітьми і, до того ж, на її думку, [PERSON] просто байдужа до своїх дітей. Позивач зазначила, що має сім`ю - чоловіка та двох синів, один з яких є ровесником старшої доньки відповідачів, вона та її сім`я не заперечують, щоб діти проживали з ними, вони вже звикли один до одного, діти називають її з чоловіком мамою та татом, а батьків позивача бабусею та дідусем. В основному, вони усім забезпечені, однак у дітей відповідачів слабкий імунітет, вони хворіють, потребують медичного обстеження та лікування, на що потрібні кошти, яких не вистачає. Як вказує позивач, відповідачі своїми дітьми не цікавляться, не приймають участь у їх житті жодним чином, не надають будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання та розвиток. Допомоги на дітей від держави позивач не отримує. Тому, на думку позивача, є всі підстави для позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх трьох малолітніх дітей. Крім того, позивач додатково повідомила, що з [PERSON] , згідно з рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.01.2013 року, стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , однак, згідно з розрахунками заборгованості по аліментам, виданими органами державної виконавчої служби, [PERSON] мав значні суми заборгованості по їх сплаті, станом на 01.07.2015 року та станом на 30.11.2017 року. Відповідачу [PERSON] направлялися судові повістки про виклик у судове засідання за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а відповідачу [PERSON] - за останнім відомим місцем його проживання, як передбаччено п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, однак до суду повернулися конверти з довідками Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою, не проживає». Крім того, у відповідності до ч.11 ст. 128 ЦПК України, [PERSON] та [PERSON] викликались в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті Красноокнянського районного суду Одеської області. Разом з тим, судом також вживалися заходи щодо повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи іншими, доступними суду, методами, як то шляхом направлення СМС-повідомлення з використанням засобів мобільного зв`язку, за його згодою, як передбачено ч.13 ст.128 ЦПУ України /а.с. 58-59, 62, 73, 78, 87, 91, 92, 93, 114, 115, 121, 124, 126, 127/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, судом вжито усіх можливих заходів про повідомлення відповідачів про розгляд справи і, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Тому, суд визнає причини неявки відповідачів неповажними і, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у їх відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, пояснивши, що для складання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів орган опіки намагався вийти на зв`язок з батьками дітей, однак з матір`ю дітей [PERSON] зв`язатись так і не вдалося, я батько - [PERSON] , вийшов на контакт лише у телефонному режимі та надав свою згоду щодо позбавленя його батьківських прав, зазначивши, що не має змоги та матеріальних засобів для виховання дітей. Позбавлення відповідачів батьківських прав, на думку представника третьої особи, є доцільним, оскільки має місце їх винна поведінка щодо невиконання ними своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей, вони не приймають участі у їх вихованні, утриманні та в будь-якій іншій сфері їх життя. При цьому, представник зауважила, що батьки, у подальшому, не позбавлені права поновити свої батьківські права в судовому порядку, у разі зміни їх життєвих обставин. Також представник підтримала позовні вимоги позивача щодо призначення останньої опікуном над дітьми, оскільки, на її думку, позивач фактично цю функцію вже виконує більше року, однак без офіційного надання [PERSON] такого статусу остання обмежена у певних правах щодо дітей та не може в повній мірі опікуватись ними. Але, на переконання представника третьої особи, це піде на користь дітей, бо їм у сім`ї позивача добре, вони називають її мамою, знаходяться у добрих умовах, отримують турботу та увагу. Заслухавши пояснення позивача, думку представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.19, 20, 21/. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.54/. Відповідач [PERSON] , [INFO] , не має зареєстрованого місця проживання, останнє відоме фактичне місце проживання: [ADDRESS] /а.с.4,9/. Згідно з наказами Служби у справах дітей Одеської міської ради від 06.10.2021 року № 230/1 «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] », №231/1 «Про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] » та № 232/1 «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] », малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тимчасово влаштовані в сім`ю знайомої - [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.16, 17, 18/. Відповідно до довідки від 07.02.2022 року Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» № 164 Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідують Одеський ОЗДО « Ясла садок» № 164 Одеської міської ради /а.с.48/. Відповідно до довідки Одеської загальноосвітньої школи №16 I-III ступенів від 04.02.2022 року, [PERSON] , 2010 р.н., дійно навчається в 5-А класі Одеської ЗОШ №16 /а.с.49/. Згідно із нотаріально посвідченою заявою від 17.02.2022 р., [PERSON] . [INFO] , надала свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.47/. Згідно із нотаріально посвідченою заявою від 11.07.2022 р., [PERSON] , [INFO] , надав свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.82/. Згідно з рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.01.2013 року, справа № 1517/1024/2012, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 400 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.12.2012 р., до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] /а.с.139-140/. Відповідно до розрахунку заборгованості Другого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2010 р.н., станом на 01.07.2015 р. становила 12 546,63 грн., а згідно з розрахунком заборгованості Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заборгованість, станом на 30.11.2017 р., становила 25 730, 43 грн. /а.с.137. 138/. Судом, відповідно до ст.171 СК України, у судовому засіданні була заслухана малолітня [PERSON] , яка повідомила суд, що проживала з батьком та мамою до досягнення 6 років, а потім, як батьки розлучились, то з мамою до досягнення нею 10 років, жили ще разом із сестрою та братиком. Зараз вона живе разом з позивачем у м.Одеса, де також проживають її молодші сестричка [PERSON] та брат [PERSON] , навчається у 6 класі Одеської ЗОШ №16. З батьками їй було жити дуже погано, як жили з батьком, то вона не дуже пам`ятає, а як лише з мамою, то пам`ятає, що мама пиячила, залишала їх з нянькою на тиждень, декілька тижнів і на місяць. Як їй було 9 років, то мама залишила її, брата та сестру надовго з нянею, яка також пиячила, жили тоді у селі біля м.Одеса. Вона сама доглядала за молодшими братом та сестрою, забирала їх з дитячого садочка, нянька не доглядала їх, вони були постійно брудні та голодні, у школі вона з`їдала по чотири порції обіду, бо постійно хотіла їсти. Коли жили з мамою, то також були проблеми з харчуванням, їсти мати не готувала, як до неї хтось приходив у гості, то купувала алкоголь і закуску, вони з братом та сестрою також були брудні та голодні. Мати її не била, однак клала у куток, якщо вона не слухалась. На її думку, мама байдужа була до неї, брата та сестри. Батько, після розлучення з мамою, інколи приїздив на день народження, щось дарував, інколи з ним спілкувалась по телефону, останній раз розмовляли з ним ще до війни. Мати до неї не телефонує. Сестра [PERSON] та брат [PERSON] про маму не згадують і не цікавляться, де вона, вона також не хоче з ними спілкуватись. У сім`ї позивача їй добре, вони гарно харчуються, в теплі, завжди чисті і сплять на чистій постільній білизні. Вона не проти того, щоб батьків позбавили батьківських прав відносно неї . Також повідомила, що у них з сестрою та братом є бабуся, яка проживає у с.Чорна, спочатку бабуся цікавилась ними, а потім перестала і, на її думку, бабуся не бажає з ними спілкуватися. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/1263/1вих від 06.09.2022 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як [PERSON] та [PERSON] не приймають участі у вихованні своїх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не піклуються про їх здоров`я, не займаються їх навчанням та вихованням та духовним розвитком. Таким чином, діти залишились без батьківського піклування. Тому, на думку органу опіки та піклування, позбавлення відповідачів батьківських прав буде в інтересах дітей /а.с.104-109/. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ,в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК). Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст.164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги, що надані позивачем докази кожен окремо та у своїй сукупності свідчать про доведеність факту ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу, оскільки ті зовсім не цікавляться долею дітей, їхнім здоров`ям, навчанням, розвитком тощо, при цьому, протягом розгляду справи у суді жодного доказу на спростування тверджень позивача відповідачами не надано. Крім того, судом прийнято до уваги, що невиконання батьківських обов`язків відповідачем [PERSON] , на думку суду, носить систематичний характер, оскільки [PERSON] не лише не цікавиться дітьми протягом тривалого строку, а й мав заборгованість по сплаті аліментів на доньку [PERSON] , яку не сплачував, згідно з розрахунками заборгованості, майже п`ять років. Також суд враховує те, що відповідачі надали нотаріально посвідчені заяви про згоду на позбавлення їх батьківських прав відносно своїх дітей, тобто свідомо самоусунулись від виконання батьківських обов`язків та не бажають їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими, підлягають задоволенню та відповідають інтересам дітей. Крім того, відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При цьому, вказана норма права є імперативною, не відноситься до дискреційних повноважень суду і не залежить від наявності чи відсутності такої вимоги особи чи органу, який звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, так як вказана норма захищає право дитини на достатнє матеріальне забезпечення, що передбачене законом. Частиною 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, оскільки позбавлення відповідачів батьківських прав не позбавляє їх батьківських обов`язків, то, відповідно до ст.180, 182 Сімейного Кодексу України, з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей, а саме: з [PERSON] на [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; а з [PERSON] на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки питання щодо стягнення аліментів на [PERSON] , [INFO] , вже вирішено судом, на підставі рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.01.2013 року, справа №1517/1024/2012 /а.с.139-140/. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за вимоги немайнового характеру. Також, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів слід стягнути судовий збір за вимоги майнового характеру в дохід держави. Що стосується вимоги про призначення позивача [PERSON] опікуном малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , то суд прийшов до такого. Так, відповідно до ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За змістом ст. 58 ЦК України, ст.243 СК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Зі змісту норм ст.ст.1, 5 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» слідує, що дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки. Діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. За умови втрати дитиною батьківського піклування, відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Пунктом 22 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, передбачено, що рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається районною, районною у м.м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської чи районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей. Нормою ст.60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Аналогічні положення містить норма ст.244 СК України. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з огляду на наведені вище положення законодавства, для задоволення заявленої позовної вимоги про призначення позивача опікуном малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , необхідним є наявність в першу чергу одночасно двох обов`язкових умов - наявність у малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належним чином оформленого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, а також наявність подання органу опіки та піклування про встановлення над малолітніми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] опіки та призначення позивача опікуном цих дітей. Разом з тим, жодна із вказаних умов у спірних правовідносинах не дотримана, оскільки дане рішення суду, яким відповідачі позбавляються батьківських прав відносно їх малолітніх дітей, не набрало законної сили, на його підставі рішення відповідного органу про надання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, не прийнято, а орган опіки та піклування не подав до суду подання про встановлення опіки на малолітніми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та призначення позивача їх опікуном, суд приходить до висновку, що відповідна позовна вимога заявлена передчасно, без наявності належних для цього правових підстав, а відтак задоволенню не підлягає. При цьому суд покладає на органи опіки і піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за подальшою долею дітей та опікування над ними.

Outcome: partial