Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

13 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділення в натурі частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності. У письмовій заяві від 29 вересня 2022 року представник позивача просить суд не вважати відповідачем [PERSON] , яка померла ще у 2008 році та спадкоємців немає. Ухвалою суду від 02 вересня 2022 року залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] , як правонаступника померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року залучено [PERSON] у якості співвідповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачу належить у цьому будинку 3/18 частки, а між співвласниками фактично склався такий порядок користування, що її частка являє собою фактично ізольованою квартирою. Посилаючись на те, що співвласники не можуть досягнути згоди стосовно поділу будинку в натурі, а також на положення ст.364 ЦК України, позивач просить суд припинити право спільної часткової власності позивача на спірний будинок, а також виділити їй в натурі належну на праві власності частку у будинку згідно висновку №707 від 08 вересня 2021 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, а саме: - житлові приміщення 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6; - господарську будівлі та споруди 1/2 частини літньої кухні (літ Б-1), сарай (літ б). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечив. Інші присутні у судовому засіданні відповідачі позовні вимоги заперечили. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачу, на підставі договору дарування від 17 вересня 1991 року, належить 3/18 частки у цьому будинку (а.с.8-9). Звертаючись до суду з питанням виділу її частки у будинку в натурі сторона позивача не клопотала про призначення судової будівельно-технічної експертизи, для визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна. Натомість, позивач надала суду «висновок №708 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна», який складений ТОВ «Арт Буд Проект» (а.с.10). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В свою чергу, частинами першою та другою статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. З аналізу вищенаведених положень матеріального закону можливо зробити висновок, що виділ співвласнику його частки у житловому будинку в натурі можливий виключно, якщо буде підтверджена належними та допустимими доказами, що таке житло є подільною річчю, тобто, існує технічна можливість його поділити, без втрати цільового призначення, як житла. Пунктом 1 частини першої статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Суд підкреслює, що визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна відноситься до завдань судової будівельно-технічної експертизи, тобто потребує спеціальних знань у цій сфері, якими суд не володіє (п.п.5.1 п.5 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5). Такого висновку судової будівельно-технічної експертизи стороною позивача суду надано не було, клопотань про призначення експертизи не заявлено. Доданий до позову «висновок №708 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна», який складений ТОВ «Арт Буд Проект», суд не може вважати належними доказом технічної можливості поділу будинку, оскільки він виконаний не судовим експертом, а інженером з інвентаризації нерухомого майна. Така особа не тільки не є судовим експертом, а навіть не попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. За змістом Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, технічна інвентаризація це комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру). Отже, до завдань технічної інвентаризації не відноситься визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна, а суть її зводиться лише до визначення та фіксування фактичної площі та об`єму, технічного стану нерухомого майна. Крім того, як слідує з доданого до позову технічного паспорту на житловий будинок, його загальна площа становить 245,4 кв.м., тобто, ідеальна частка позивача в такому випадку становитиме 40,9 кв.м. (245,4 / 18 x 3). Проте позивач, згідно доданого нею висновку «інженера з інвентаризації нерухомого майна», фактично просить суд виділити їй приміщення житлового будинку загальною площею 49,2 кв.м., тобто, більше ніж її ідеальна частка на 20,29%. Будь-яких розрахунків грошової компенсації іншим співвласникам за відступ від ідеальної частки та виконання позивачем приписів ч.2 ст.365 ЦК України щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду такої грошової компенсації, сторона позивачу суду не надала. Визначення розміру такої компенсації є завданням окремої оціночно-будівельної експертизи (п.п.5.2.1 п.5 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5). Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач не надала суду висновок судової будівельно-технічної експертизи про технічну можливість виділу її частки зі спірного житлового будинку, з відповідними варіантами виділу, не надала суду висновок судової оціночно-будівельної експертизи стосовно розміру грошової компенсації за відступ від її ідеальної частки у майні за рахунок часток інших співвласників, не виконала вимоги ч.2 ст.365 ЦК України стосовно внесення на депозитний рахунок суду такої грошової компенсації, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed