Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

02.09.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Магдалинівська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . З 20.07.2020 року за його згодою у даному будинку зареєстрована відповідачка, яка обіцяла в короткий час знятись з реєстрації, однак не виконала своєї обіцянки. Добровільно зніматися з реєстрації відповідачка не бажає, хоча позивач її попередив про це ще у червні 2021 року. Договору найму його житлового приміщення, з визначенням істотних умов, вони не складали і не підписували. На його звернення до відділу соціального забезпечення з питання зменшення сплати комунальних послуг, позивачу роз`яснили, що поки не буде знята з реєстрації відповідач, цього неможливо зробити. Жодних підстав для для проживання та реєстрації у належному позивачу будинку відповідачка немає, а добровільно знятися з реєстрації не бажає. Такі дії відповідача створюють перешкоди позивачу, як власнику житлового приміщення, який не може користуватися своїм майном. Просить усунути перешкоди у користування житловим будинком шляхом зняття з реєстрації, визнавши відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.09.2022 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність суду не надала. Відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення згідно норм Закону. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~ 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; \~2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; \~3) відповідач не подав відзив; \~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь -які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~29\~ЦК України\~місцем проживання\~фізичної особи\~є житло,\~в якому\~вона проживає\~постійно або\~тимчасово. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Частиною першою ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.12.1991, копією технічного паспорта №202-1 від 27.04.1993 та копією державного акту на право приватної власності на землю ДП МД №5182 (а.с.6-11). Згідно довідки виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради № 03-15/641 від 30.08.2022 року, [PERSON] зареєстрований та постійно проживає за адресою [ADDRESS] . Також за цією адресою з 20.07.2020 року зареєстрована відповідач [PERSON] , яка родинними стосунками з позивачем не пов`язана, з моменту реєстрації у будинку не проживає, а фактично проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідки №03-15/172 від 15.09.2022 року, виданої Новопетрівським старостинським округом №5 Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але фактично проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с.17). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач є власником спірного домоволодіння. Відповідачка спільним побутом із позивачем не пов`язана, не є членом сім`ї позивача. Відповідач з 20.07.2020 року зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] , але з моменту реєстрації у будинку не проживає, поважних причин її відсутності за місцем реєстрації судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача щодо усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом зняття відповідача з реєстрації , суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Таким чином, відповідачем є та зі сторін у процесі, яка притягується судом до відповіді за позовом, тому що на неї вказує позивач, як на порушника свого права. Згідно до ст. 13 ЦПК України, встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення відповідачів, як осіб, до яких пред`являється позов, є виключним правом позивача. Відповідно до частин 1-2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Статтею 51 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обов`язкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів, обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому суд не має права самостійно залучати співвідповідача або заміняти первісного відповідача. Позивач визначив відповідачем по справі [PERSON] , що не відповідає вимогам ст. 48 ЦПК України, оскільки ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» наділяє повноваженнями на зняття особи з реєстрації\~виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи. Таким чином, за позовними вимогами про зняття особи з реєстраційного обліку належним відповідачем повинен бути орган реєстрації, рішенням, діями чи бездіяльністю якого порушуються, не визнаються або оспорюються права та інтереси позивача, а не фізична особа, яка жодних дій щодо зняття з реєстрації не здійснювала. Крім того, ст. 4 ЦК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Із позовної заяви та наданих доказів встановлено, що між позивачем та відповідачем існує спір з приводу користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, право або інтерес позивача може бути захищено тільки у спосіб, встановлений ст. 16 ЦК України та нормами ЖК України. Разом з тим ст. 16 ЦК не міститься такого способу захисту порушеного права як примусове зняття з реєстрації. Статтею 3, частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено право особи на захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення або оспорювання, але суду не надано жодного доказу, який би підтверджував, що реєстрація [PERSON] в спірному житловому приміщенні призводить до порушення прав позивача. Сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача у спірному будинку не створює позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому майном. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянину надається право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. У п.п. 11,12 ч.1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що\~реєстрація місця проживання (перебування) особи - це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи, а також, що\~реєстраційна дія - це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 07.02.2022 № 265 затверджено «Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», п.п. 2 п. 50 якого передбачено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення,\~про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як самостійний\~спосіб захисту\~порушеного права\~за змістом\~ст.\~16\~ЦК\~України вимога\~про зняття\~з реєстрації\~не підлягає\~застосуванню,\~оскільки зняття\~з реєстрації\~нерозривно пов`язане\~з правом\~на житло\~і залежить\~від вирішення\~питання про\~житлові права\~сторін,\~які регулюються\~нормами ЖК\~України та\~ЦК України.\~І тільки\~після вирішення\~житлових прав\~зняття з\~реєстрації підлягає\~вирішенню в\~адміністративному порядку\~встановленому ЗУ\~«Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», «Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування)». Крім того, слід зазначити, що вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку є зайвими, оскільки рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є самостійною та достатньою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку відсутні. У відповідності з вимогами ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір за подачу позову покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного й

Outcome: partial