Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

У лютому 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100080008925 від 28.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Зазначає, що [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan-Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , пасажиром якого була позивачка. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вона, як пасажир автомобіля «Nissan-Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вказує, що була змушена перебувати на лікуванні в стаціонарному відділенні політравми Київської міської клінічної лікарні №17, пройти 2 операції, проходити післяопераційний період лікування, який включав, зокрема, необхідність придбання медикаментів, лікарський засобів та матеріалів медичного призначення, без яких лікування було б неможливим. До того ж, [PERSON] потребувала пластичних операцій для відновлення фізико-морфологічних властивостей обличчя для чого їй було проведено ритро пластику виска, усунення дефекту розміром 3*4 см., глибина 2 см., процедуру створення карсасу та філлер (аугментація правого виска). Вказані процедури [PERSON] оплачувала самостійно, [PERSON] у добровільній формі не відшкодував позивачці ані майнової, ані моральної шкоди за свої неправомірні дії, вчинені по відношенню до [PERSON] . До того ж, позивачка наголошує на тому, що до дорожньо-транспортної пригоди вона працювала стюардесою у приватній компанії Укрінвест Авіейшн Лімітед із щомісячною заробітною платою 1700 Євро. В результаті ДТП вона отримала тяжкі травми і тривалий час не могла працювати у період з вересня 2016 року до вересня 2017 року, що становить 12 місяців, за цей час позивачка втратила 20400 Євро свого заробітку, що станом на момент подання позовної заяви згідно даних з офіційного сайту Національного Банку України становило 675 140 гривень, оскільки 100 Євро коштували на зазначений час 3309,51 гривень. Зважаючи на викладене, позивачка вважає, що їй спричинено матеріальної шкоди на загальну суму 751 042, 48 грн., з яких, як вона вважає, 175 902,44 гривні підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», а 575 140 гривень з власника джерела підвищеної небезпеки - [PERSON] . Окрім цього, позивачка вважає, що діями [PERSON] їй завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті. Вказує, що внаслідок суспільно-небезпечних дій [PERSON] , їй заподіяно психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких становить 100 000 гривень, які підлягають стягненню з [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2022 року визначено головуючу суддю Н.О. Горбенко. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 06.09.2022 року через офіційну електронну адресу суду від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Медвідь О.І. надійшов відзив на позовну заяву. АТ «СК АРКС» зазначило, що заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що ні [PERSON] , який керував автомобілем «Nissan-Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , ні [PERSON] , ні ТОВ «Бістерфельд Спеціалхемі Україна» з приводу ДТП, що мало місце 03.09.2016 року, із заявою про виплату страхового відшкодування до АТ «СК «АРКС» не звертались, через що вимоги позивача щодо стягнення з АТ «СК «АРКС» будь-який збитків, витрат, шкоди заподіяних внаслідок ДТП задоволенню не підлягають. До того ж, зазначає, що сума страхової виплати по відшкодуванню шкоди, пов?язаної із лікуванням потерпілої особи може становити 8756,97 грн, оскільки інші витрати не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров?я та розрахунковими документами. Вважає надуманими та непідтвердженими документально вимоги Позивача щодо необхідності стягнення із Страховика виплати страхового відшкодування у зв?язку з тимчасовою втратою працездатності та наголошує на необґрунтованості вимог по відшкодуванню моральної шкоди, зазначає, що страхове відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров?ю і розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається виключно від розміру виплаченого страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров?ю. Також відповідач - ПАТ «Страхова компанія «АРКС» зазначає, про необхідність проведення письмового опитування Позивача - [PERSON] як свідка та ставить останній три запитання щодо обставин, що, на думку відповідача, мають значення для справи та є необхідними для повного та всебічного з`ясування обставин справи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.11.2022 року через канцелярію суду представником позивача [PERSON] - адвокатом Сидоренко І.О. подано заяву про долучення до матеріалів справи в якості доказу заяву свідка позивачки [PERSON] , оформлену в порядку ст. 93 ЦПК України. До заяви свідка також додано копію виписки з карткового рахунку ERSTE- банк від 19.05.2022 року та фотографії, які зроблені до, під час, та після лікування. У судове засідання позивачка та її представник - адвокат Сидоренко І.О. не з?явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. 15.11.2022 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Сидоренко І.О. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги не підтримує у повному обсязі, просив відмовити у позові у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з?явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» у судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. 16.11.2022 року подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України та у зв?язку з перебуванням адвоката Медвідь О.І. у щорічній відпустці у період з 16.11.2022 року по 20.11.2022 року. Зазначене клопотання суд відхиляє зважаючи на наступне. Попередньо представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» - адвокат Медвідь О.І. вже подавав тотожну заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 07 вересня 2022 року на 11 год. 30 хв. Тобто, на кожне призначене судове засідання адвокат Медвідь О.І. подає клопотання про відкладення розгляду справу з тотожних підстав. Такі дії представника відповідача - адвоката Медвідь О.І. суд розцінює як зловживання його процесуальними правами, передбаченими цивільним процесуальним законодавством, оскільки адвокат не обґрунтовує об`єктивної неможливості його участі у судовому засіданні. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Отже, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» - адвоката Медвідь О.І. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши докази на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень у заявах по суті справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року у справі № 759/7667/18, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» [PERSON] звільнено від призначеного основного та додаткового покарання. Зазначеним вироком [PERSON] визнаний винуватим у тому, що 03 вересня 2016 року приблизно 12:20 год. він, керуючи технічно справним автомобілем «Land Rover Discovery Sport» державний номерний знак [NUMBER] , здійснив зіткнення із автомобілем під керуванням водія [PERSON] «Nissan-Qashqai» державний номерний знак [NUMBER] , в якому перебувала пасажир [PERSON] (а.с. 31-36). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі№ 372/504/17. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень(постанова Верховного Суду від 19.12.2019 року по справі №520/11429/17). Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Отже, зважаючи на наявний вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року у справі № 759/7667/18, який набрав законної сили, суд вважає встановленим та таким, що не потребує підтвердженню те, що [PERSON] винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, яке відбулось 03 вересня 2016 року. Відповідно до вищезазначеного вироку, на що також посилається [PERSON] у своїй позовній заяві, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої протиправними діями [PERSON] , пасажир автомобіля «Nissan-Qashqai» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] отримала тілесне ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку з формуванням епідуральної гематоми в лобно-скроневій ділянці зліва, розривами твердої мозкової оболонки, вдавленого багатоуламкового перелому тім`яної та скроневої кісток зліва, перелому лобної кістки зліва, перелому зовнішньої пластини лобної пазухи справа, перелому піраміди скроневої кістки справа з переходом на основу черепа в ділянці середньої черепної ямки, перелому потиличної кістки зліва, перелому виличної кістки зліва з явищами пневмоцефалії (наявність пухирців повітря в порожнині черепа), гематоми м`яких тканин лівої тім`яно-скронево-виличної ділянки, забійні рани виличної ділянки зліва, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Через отримані тілесні ушкодження [PERSON] в період з 3 вересня 2016 року до 13 вересня 2016 року та з 18 жовтня 2016 року до 24 жовтня 2016 року перебувала на лікуванні в стаціонарному відділенні політравми Київської міської клінічної лікарні №17. Позивачці були проведені 2 операції в зазначеній лікарні, а саме видалення вдавленого перелому тім`яної та скроневої кісток зліва та пластики п/о кісткового дефекту черепа індивідуальною титановою пластиною. [PERSON] була змушена проходити післяопераційний період лікування, який включав, зокрема, необхідність придбання медикаментів, лікарський засобів та матеріалів медичного призначення, без яких лікування було б неможливим. До того ж, [PERSON] потребувала пластичних операцій для відновлення фізико-морфологічних властивостей обличчя для чого їй було проведено ритро пластику виска, усунення дефекту розміром 3*4 см., глибина 2 см., процедуру створення карсасу та філлер (аугментація правого виска). Вказані процедури [PERSON] оплачувала самостійно, [PERSON] у добровільній формі не відшкодував позивачці ані майнової, ані моральної шкоди за свої неправомірні дії, вчинені по відношенню до [PERSON] . До того ж, позивачка наголошує на тому, що до дорожньо-транспортної пригоди вона працювала стюардесою у приватній компанії Укрінвест Авіейшн Лімітед із щомісячною заробітною платою 1700 Євро. В результаті ДТП вона отримала тяжкі травми і тривалий час не могла працювати у період з вересня 2016 року до вересня 2017 року, що становить 12 місяців, за цей час позивачка втратила 20400 Євро свого заробітку. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В своїй позовній заяві [PERSON] просить стягнути 175 902,44 гривні з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», 575 140 гривень з власника джерела підвищеної небезпеки - [PERSON] . Окрім цього, позивачка вважає, що діями [PERSON] їй завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті. Вказує, що внаслідок суспільно-небезпечних дій [PERSON] , їй заподіяно психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких становить 100 000 гривень, які підлягають стягненню з [PERSON] . Судом встановлено, що відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4758128 строком дії від 22.08.2016 року по 21.08.2017 року, укладеного між АТ «СК АХА Страхування» (нині Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС») та [PERSON] , було забезпечено транспортний засіб Land Rover Discovery Sport державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 25). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - також «Закон»). У відповідності до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно із вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Так, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно із п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно до п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19. Відповідач [PERSON] не надала суду жодних заяв по суті справи, які б містили належні та допустимі докази, що вказували б на те, що в даному випадку її відповідальність виключається. Окрім цього, відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4758128 строком дії від 22.08.2016 року по 21.08.2017 року, суд встановив, що власником транспортного засобу Land Rover Discovery Sport, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Судом встановлено, що внаслідок завданих [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, вона була змушена перебувати на лікуванні, проводити операції та здійснювати витрати на придбання ліків, що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунковими документами, які суд вважає належними та достатніми у розумінні ст. 77, 80 ЦПК України (а.с. 13-18). Крім того, суд вважає доведеним факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з компанією - нерезидентом України, Укрінвест [PERSON] та те, що [PERSON] за період лікування та реабілітації втратила заробіток у розмірі 675 140 грн., зважаючи на виписку з карткового рахунку ERSTE-банк від 19.05.2022 року. Отже, зважаючи на викладене, суд вважає, що у справі містяться усі належні та достатні докази, які б свідчили про те, що [PERSON] та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» мають відшкодувати матеріальну шкоду [PERSON] , яка була їй завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило їй тяжкі тілесні ушкодження. У відповідності із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, потрібно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] зазначила, що внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, вона досі відчуває почуття приниження гідності, образу, досаду, обурення поведінкою винуватця. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, що дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, становить 100 000 грн., які підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Досліджуючи наявні матеріали справи, суд вважає доведеним спричинення [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., зважаючи на характер завданих їй тілесних ушкоджень та наявних доказів, що вказують на події, що довелось їй пережити, зокрема, проведення операцій, реабілітація, відсторонення від роботи та ін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58). За таких обставин, суд вважає необхідним задоволити позов у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved