Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

29 вересня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Гребінківська міська рада Полтавської області (орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей). Позовна заява обґрунтована тим, що з 22 грудня 2015 року по 11 квітня 2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. [INFO] у них народилася [PERSON] , а [INFO] народилася [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дітей не приймає. Ніяким чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться навчанням, станом здоров`я, крім того, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей становить 67 708,68 грн. [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, тому позивач просить суд позбавити його батьківських прав щодо їх малолітніх дітей. Ухвалою судді від 03 жовтня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі (а.с.15). 27 жовтня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради (а.с. 35). Позивач в судовя засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив заяву про проведення судового розгляду у його відсутність. Не заперечував проти задоволення позову, оскільки згодний з позовними вимогами (а.с. 33). Представник третьої особи Гребінківської міської ради Полтавської області (орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей) в судове засідання не з`явився, направив висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Представник третьої особи відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив провести судовий розгляд у його відсутність, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 329 від 17 листопада 2011 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 96 від 26 березня 2016 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області). Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , складеного державним виконавцем Миргородського ВДВС у Миргородському районі Полтавської обрості, заборгованість [PERSON] згідно виконавчого листа № 2/541/366/2018, виданого 10 квітня 2018 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, станом на 22 серпня 2022 року становить 67 708,68 грн (а.с.7). За змістом ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Гребінківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого 22 листопада 2022 року, зазначено, що 14 жовтня 2022 року працівниками служби у справах дітей спільно з працівниками Гребінківського міського центру соціальних служб обстежено умови проживання малолітніх дітей за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає разом із чоловіком та трьома малолітніми дітьми. Старша дочка [PERSON] має інвалідність, сама себе не обслуговує. Для виховання та розвитку дітей створені належні матеріально-побутові умови, діти забезпечені в достатній мірі всім необхідним, мають засоби для дистанційного навчання. Утримання дітей забезпечується соціальними виплатами та коштами, які заробляє чоловік [PERSON] , [PERSON] . Батько дітей, [PERSON] , за словами [PERSON] , останній раз спілкувався з дітьми влітку 2019 року. Має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 67 708 грн. Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Відповідно до заяви від 27 жовтня 2022 року [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 33). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей. Участі і їх вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про здоров`я дітей. Фінансової допомоги для виховання та утримання дітей не надає, не виявляє у відношенні до них батьківської турботи, подав заяву про згоду на позбавлення його батьківським прав, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дітей, тому підлягає задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved