Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.10.2013 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі, в якому в них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11.02.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Вказана дитина проживає з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Однак, позивачу тяжко самостійно утримувати сина згідно з його потребами, так як вона змушена нести значні грошові витрати на придбання продуктів харчування, одягу, предметів побутового та господарського призначення, Крім того, в позивача виникла необхідність здійснення витрат на навчання сина, зокрема, на даний час нагальною потребою є забезпечення комп`ютерною або іншою технікою (комп`ютером, ноутбуком або смартфоном), без яких неможливе проведення дистанційного навчання в школі, запровадженого в умовах пандемії хвороби COVID-19 та воєнного стану, а також витрат на обслуговування зазначених засобів комп`ютерної техніки та придбання витратних матеріалів. Позивач із сином є внутрішньо переміщеними особами, оскільки з огляду на повномасштабне вторгнення Російської Федерації в Україну вони змушені переїхати з Луганської області, де ведуться бойові дії, до м. Коломия Івано-Франківської області. Через вимушену зміну місця проживання позивач змушена нести додаткові грошові витрати на оренду житла, оплату житлово-комунальних послуг, придбання предметів побуту, одягу та харчування. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, відповідач не проявляє жодної ініціативи щодо виховання та утримання дитини. Однак, остання потребує такої допомоги і від батька, який є здоровим та працездатним. Тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання вказаного сина в розмірі по 3 000 грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, 22.11.2022 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.49). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відзиву на позов суду не подав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до даних копії свідоцтва про народження від 14.03.2014 року, виданого виконкомом Петрівської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис №12, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11.02.2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с.23). Судом встановлено, що згідно з даними довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №2608-5000956263 та №2608-5000956613 від 11.04.2022 року місце проживання позивача та її сина зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , а вони фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеними особами. Позивач є законним представником, який супроводжує малолітню дитину (а.с.12, 22). Відповідно до копії підтвердження тимчасового поселення на території Печеніжинської селищної ради №10 від 28.02.2022 року позивач тимчасово перебуває за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. На підставі наведеного, враховуючи вік дитини сторін та пов`язані з цим витрати на його харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, суд вважає за можливе визначити аліменти в твердій грошовій сумі, яка заявлена позивачем, враховуючи різке підняття цін на продукти харчування, а також предмети першої необхідності для забезпечення найважливіших потреб дитини сторін внаслідок запровадження з 24.02.2022 року на території України воєннного стану. При цьому суд також враховує те, що позивач із сином є внутрішньо преміщеними особами, внаслідок чого позивач змушена нести додаткові витрати на проживання та організації їх життя в місцевості, де вони з дитиною тимчасово проживають. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі наведеного, ст.ст.180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved