Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 22\~квітня 2019 року він був прийнятий у ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на посаду начальника відділу режиму і охорони, 03 червня 2019 року переведений на посаду заступника директора по економічній безпеці. В подальшому, 01 листопада 2021 року його переведено на посаду начальника управління контролю затрат, фінансів та бюджетування. 04 лютого 2022 року ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» видало наказ №\~05/п «Про реструктуризацію ДП», пунктом 1 якого встановлено, що в період з 04 лютого 2022 року по 18\~квітня 2022 року провести реструктуризацію ДП. Пунктом 2 цього наказу передбачено затвердити та ввести в дію з 04 квітня 2022 року організаційну структуру, а пунктом 3 затвердити та ввести в дію з 04\~квітня 2022 року штатний розпис ДП. Позивач зазначає, що 17 лютого 2022 року йому вручено попередження про наступне вивільнення з 18 квітня 2022 року через зміну штатного розпису та скорочення чисельності (штату), у якому зазначено наявні вакантні посади: начальник відділу планування і фінансів, майстер СПУ, розливник сталі, слюсар-ремонтник. Позивач стверджує, що він надав свою згоду на переведення його на посаду начальника відділу планування і фінансів ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» і виходячи на роботу після 18 квітня 2022 року вважав, що він уже переведений на вказану посаду. Проте, 02 травня 2022 року ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» видано наказ №\~105-к, яким його звільнено з 02 травня 2022 року з посади начальника управління контролю затрат, фінансів та бюджетування у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач не згоден з оскаржуваним наказом, вважає його протиправним, прийнятим з порушенням його трудових прав, гарантованих Конституцією України, які підлягають поновленню у судовому порядку. Зазначає, що при звільненні відповідачем в порушення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з`явились та існували на підприємстві з моменту повідомлення позивача про наступне вивільнення по день звільнення. Крім того, станом на 02\~травня 2022 року були відсутні правові підстави для звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки строк попередження про наступне вивільнення сплинув, станом на 18 квітня 2022 року позивача не було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, він продовжив трудові відносини з відповідачем, йому нараховувалася заробітна плата. Також зазначає, що на час звільнення з роботи у ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» існувала заборгованість по виплаті заробітної плати, яка станом на даний час складає 285\~355\~грн 22\~коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати наказ ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» №105-к від 02 травня 2022 року, яким його звільнено з роботи; - поновити його на посаді начальника управління контролю затрат, фінансів та бюджетування ДП\~«Завод обважнених бурильних та ведучих труб» з 02 травня 2022 року і в цій частині рішення суду допустити до негайного виконання; - стягнути з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03\~травня 2022 року по дату ухвалення судом рішення і допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць; - стягнути з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на його користь 285\~355\~грн 22\~коп. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та компенсацію за порушення строків виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати у розмірі 26\~617 грн 47 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2022 року задоволено заяву судді Шелєхової\~Г.В. про самовідвід у даній справі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» підтверджує заборгованість позивача по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, що станом на дату звільнення складала 285\~355\~грн 22\~коп. та залишається наразі несплаченою. Однак, вважає, що вимога про стягнення компенсації не несвоєчасну виплату заробітної плати є передчасною і суперечить законодавству, оскільки нараховується і виплачується після виплати доходу. Зазначає, що позивача було попереджено про наступне вивільнення 17 лютого 2022 року, а фактично звільнено 02 травня 2022 року більше ніж за два місяці, отже, з дотриманням встановленого ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України строку. Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що йому не були запропоновані всі вакантні посади, які існували на підприємстві та з`явились від дня попередження позивача про наступне звільнення і до дня його фактичного звільнення. Так, позивачеві одночасно з попередженням про наступне звільнення була запропонована робота відповідно до його професії начальник відділу планування та фінансів, а також інша робота майстра спу, розливника сталі, слюсаря-ремонтника. Однак, з попередження вбачається, що позивач 17 лютого 2022 року ознайомлений про наступне вивільнення, 17 лютого 2022 року йому було запропоновано іншу роботу, що підтверджується його підписом у документі, на яку він не погодився, власноручно закресливши «погодився» та поставивши підпис, який засвідчив заступник директора з персоналу на загальних питань [PERSON] . У подальшому, в період роботи позивача до його звільнення інших вакантних посад за його професією (спеціальністю) чи іншої роботи без встановлених кваліфікаційних вимог, що могла бути запропонована позивачу, на підприємстві не було (а.с. 70-72). У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] адвокат Кузченко Т.М. зауважує, що попередження втратило юридичну силу, оскільки позивач попереджався про наступне вивільнення 18\~квітня 2022 року, а фактично його звільнено лише 02 травня 2022 року. Посилання відповідача на те, що [PERSON] власноручно закреслив слово «погодився» і цим відмовився від запропонованої йому на дату вручення попередження про вивільнення роботи, яка відповідала його професії начальник відділу планування та фінансів не відповідає дійсності, вказане попередження про вивільнення було надано відповідачем на адвокатський запис, хто і коли закреслив слово «погодився» не відомо. Крім того, попередження про наступне вивільнення нижче від графи «запропоновані вакансії на 17.02.2022 року згодився (лась)» має графу «від запропонованих вакансій станом на (потім прочерк без дати) відмовився (лась) та прочерк для підпису». Вказана графа, що передбачає відмову від запропонованих вакансій не заповнена, підпису [PERSON] в ній не стоїть. Тобто, самим попередженням про вивільнення передбачено, що відмова працівника прийняти запропоновану вакансію фіксується письмово, а не закреслюванням слова «погодилась». Крім того, станом на дату звільнення позивача була наявна вакантна посада заступника директора по економічній безпеці і стала ця посада вакантною з 01 травня 2022 року. Також зауважує, що факт несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, тому посилання відповідача на те, що вимога про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати є передчасною не ґрунтується на нормах закону (а.с. 75-77). У письмових запереченнях відповідач ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» зауважує, що наказом № 05/п «Про реструктуризацію» директор підприємства надавав вказівки відповідальним виконавцям щодо суті та строків виконання його розпорядження. Безпосередньо позивачеві цим наказом ніяких розпоряджень не надавалось, дата видання наказу та строки, визначені у ньому, не впливали на права, обов`язки відповідача, отже, сам по собі наказ не створював для позивача юридичних наслідків. Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації стало очевидним, що реструктуризація повністю не буде завершена у встановлений у п. 1 наказу строк, тому директором підприємства було видано наказ від 14 квітня 2022 року № 39, яким продовжено період реструктуризації до 01 червня 2022 року. Додане до позовної заяви попередження про наступне вивільнення це копія з примірника позивача. Вважає, що сам позивач невірно витлумачив норми закону щодо порядку виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (а.с. 79-80). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» Симоненко Н.А. визнала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, в іншій частині заявлених позовних вимог заперечила проти задоволення повністю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є директором ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», пояснив, що він провів скорочення штату, оскільки підприємство мало борги. Було прийнято рішення про скорочення невиробничого персоналу, зокрема, управління контролю затрат, фінансів та бюджетування, яке очолював [PERSON] . Щодо обставин звільнення з роботи колишнього заступника директора з економічної безпеки [PERSON] , то свідок пояснив, що той прийшов до нього 05 травня 2022 року з проханням звільнити його заднім числом, на що він сказав йому, що максимум що йому можуть запропонувати, то це звільнення з 01 травня. На цю пропозицію він погодився і його звільнили з роботи 01 травня 2022 року, що було неділею. Зауважив, що цієї посади вже не існує, бо її скоротили у вересні 2022 року. Свідок [PERSON] , який є заступником директора з персоналу ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», пояснив, що рішення про скорочення чисельності і посад було прийнято у зв`язку з фінансовим станом підприємства. Попередження позивача про наступне вивільнення відбувалося особисто ним в кабінеті позивача. Від запропонованих вакансій позивач відмовився, закресливши слово «погодився». Позивач підписався, після чого він підписався. Щодо наявності вакантних посад, то свідок пояснив суду, що посаду охоронця, яку займав [PERSON] , скоротили того ж дня або наступного. Також вказав, що з 18 лютого 2022 року по 02 травня 2022 року вакантні посади були, але не пропонувалися позивачу, бо не відповідали його освітньо-кваліфікаційному рівню. Що стосується обставин звільнення [PERSON] , то свідок пояснив, що той звернувся на початку травня 2022 року з проханням звільнити його 23-24 квітня. Йому відповіли, що у квітні його звільнити вже не можна та запропонували заднім числом 1 травня. Заяву про звільнення він написав 5 травня, а звільнили його 1\~травня. Що стосується управління контролю затрат, фінансів та бюджетування, яке очолював [PERSON] , то свідок пояснив, що воно складалося з 3 відділів: планово-економічного, який очолювала [PERSON] , яка залишилась працювати на цій посаді, фінансовий відділ очолювала [PERSON] та відділ бюджетування, який очолювала [PERSON] . Новоутворений відділ планування і фінансів очолює [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка працює старшим бухгалтером ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» щодо обставин звільнення [PERSON] пояснила суду, що наказ про його звільнення від\~01\~травня 2022 року їй принесли після 07 травня 2022 року. Звичайно розрахунки вона проводить день у день, але буває і пізніше на день-два. Чому їй принесли наказ про звільнення [PERSON] від 01\~травня 2022 року лише після 07 травня 2022 року їй не відомо, причину їй не пояснювали. Заслухавши думку позивача та його представника про задоволення позову, пояснення представника відповідача про відмову у задоволенні позову, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 22\~квітня 2019 року позивач працював у ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на посаді начальника відділу режиму і охорони. 03\~червня 2019 року він був переведений на посаду заступника директора по економічній безпеці. В подальшому, 01 листопада 2021 року його було переведено на посаду начальника управління контролю затрат, фінансів та бюджетування (а.с. 10). Як вбачається з організаційної структури управління ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», яка була затверджена станом на 01 листопада 2021 року, управління контролю затрат, фінансів та бюджетування, яке очолював [PERSON] , складалося з 3 відділів: планово-економічного у складі 2 працівників, відділу бюджетування у складі 2 працівників та фінансового відділу у складі 2 працівників (а.с. 39, 40-43). На підставі наказу директора ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 04 лютого 2022 року №\~05/п «Про реструктуризацію ДП» прийнято рішення в період з 04 лютого 2022 року по 18\~квітня 2022 року провести реструктуризацію ДП. У зв`язку із зазначеним, затверджено та введено в дію з 04 квітня 2022 року організаційну структуру та штатний розпис ДП (а.с. 11). Відповідно до організаційної структури управління ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», яка є додатком № 1 до наказу №\~05/п від 04 лютого 2022 року, замість управління контролю затрат, фінансів та бюджетування, до складу якого входили планово-економічний відділ, відділ бюджетування та фінансовий відділ, залишився один відділ планування та фінансів у складі 4 працівників (а.с. 12, 43 на звороті, 44-47). 17 лютого 2022 року [PERSON] попереджений про наступне вивільнення з 18 квітня 2022 року у зв`язку зі зміною штатного розпису та скорочення чисельності (штату) та йому запропоновано вакантні посади: начальник відділу планування і фінансів, майстер СПУ, розливник сталі, слюсар-ремонтник. З оглянутого в судовому засіданні оригіналу примірнику попередження про наступне вивільнення, який міститься у відповідача, вбачається, що у графі «запропоновані вакансії на 17 лютого 2022 року» закреслено слово «погодився» (а.с. 38). В судовому засіданні позивач категорично заперечував, що він закреслював слово «погодився» та стверджував, що він дав згоду на переведення його на посаду начальника відділу планування і фінансів, оскільки ця посада відповідала його попередній. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] стверджував, що слово «погодився» закреслив саме позивач. При цьому, на запитання чому позивач не розписався в окремій графі «від запропонованих вакансій станом на (із зазначенням конкретної дати) відмовився» свідок не зміг пояснити суду, як і не пояснив, чому вказана графа ніким не заповнена. Крім того, учасники справи відмовились від проведення судової почеркознавчої експертизи у даній справі, право на призначення якої було роз`яснено судом, мотивуючи це відсутністю коштів. Відповідно до наказу директора ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 02\~травня 2022 року №\~105-к [PERSON] звільнений з 02 травня 2022 року із займаної посади начальника управління контролю затрат, фінансів та бюджетування у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 14). Відповідно до частини шостої\~статті 43 Конституції України\~громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою\~статті 40 КЗпП України\~звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до\~статті 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої\~статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги\~статті 49-2 КЗпП України\~про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18\~вересня 2018 року у справі\~№ 800/538/17. Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що звільнення позивача з роботи відбулось у результаті процесу реорганізації підприємства. Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи, реструктуризація відповідача, яка була розпочата згідно з наказом від 04 лютого 2022 року №\~05/п станом на момент розгляду даної справи завершена не була, що підтверджується службовими записками працівників відповідача (а.с. 126, 127). Так, за наданою відповідачем інформацією від 15 листопада 2022 року №\~79/15-214 [PERSON] займає посаду начальника фінансового відділу з 24 лютого 2020 року по теперішній час, з 04\~квітня 2022 року поза штатом. [PERSON] займає посаду начальника планово-економічного відділу з 02 квітня 2018 року по теперішній час, з 04 квітня 2022 року поза штатом. [PERSON] звільнена з посади начальника відділу бюджетування 19 липня 2022 року за згодою сторін. Начальника відділу планування та фінансів не призначено, обов`язки за цією посадою виконує [PERSON] згідно з наказом від 12 квітня 2022 року № 38 (а.с. 118). Із зазначеного вбачається, що двоє з трьох начальників відділів (фінансового та планово-економічного), які входили до складу управління контролю, затрат, фінансів та бюджетування, який очолював позивач, станом на день розгляду справи залишилися працювати на своїх старих посадах і не були переведені в новоутворений відділ планування та фінансів. При цьому, доказів виведення цих посад начальників фінансового та планово-економічного відділів поза штат суду надано не було, як і не було надано доказів про призначення на посаду начальника новоутвореного відділу планування та фінансів, посада якого пропонувалася позивачу та від якої він начебто відмовився. Крім того, відповідно до довідки ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 26\~липня 2022 року № 79/20/86 станом на 02 травня 2022 року в ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» були наявні наступні вакансії: начальник конструкторсько-технологічного відділу, механік сталеплавильної дільниці сталеливарного цеху № 31 відділу головного механіка, оператор машини безперервного лиття заготовок сталеливарного цеху № 31, розливальник сталі сталеливарного цеху № 31, токар механічного цеху № 33, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустановок відділу головного енергетика, слюсар-ремонтник з закріпленням за сталеливарним цехом № 31 відділу головного механіка, токар центральної заводської лабораторії (а.с. 59). Як пояснив в судовому засіданні позивач, він міг би виконувати роботу оператора машини та розливальника сталі, оскільки вказані професії не потребують спеціальної освіти, а навчання цим професіям відбувається безпосередньо за місцем роботи. На підставі наведених норм права та встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення. Заперечення відповідача про те, що вакантні посади не відповідають освітньо-кваліфікаційному рівню позивача суд відхиляє, оскільки у довідці ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 26\~липня 2022 року № 79/20/86 відсутні дані щодо наявності у вакантних професій вимог до відповідного тарифного розряду. До того ж, у попередженні про наступне вивільнення від 17 лютого 2022 року позивачу також була запропонована посада розливника сталі (а.с. 38). Таким чином, ураховуючи, що позивачу не були запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії станом на день звільнення, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України. За таких обставин, суд виходить з того, що [PERSON] звільнено з роботи відповідно до наказу від 02\~травня 2022 року № 105-к з порушенням вимог статті 49-2 КЗпП України, що згідно зі статтею 235\~КЗпП України є підставою для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до частини 1, 2 статті 235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100 (далі Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 10 травня 2022 року № 00000000041, середньоденна заробітна плата позивача із розрахунку за січень-лютий 2022 року складає 1808\~грн 51\~коп. (а.с. 15). Кількість робочих днів за період з 03 травня 2022 року (першого робочого дня після звільнення позивача з роботи) по 21 листопада 2022 року (день ухвалення судового рішення) становить 145 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається наступним чином: 1808,51\~грн * 145 робочих днів = 262\~233 грн 95 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати суд на підставі п. 1 ч. 2 ст. 49, ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України приймає рішення про задоволення позову в частині стягнення з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь [PERSON] 285\~355\~грн 22 коп. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Крім того, згідно з частиною\~1 статті\~116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як передбачено ст.\~34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати і позовні вимоги відповідачем в цій частині визнано. Враховуючи викладене, обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за порушення строків виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати у розмірі 26\~617 грн 47 коп., ураховуючи, що відповідач не оспорює правильність розрахунку суми компенсації. Отже, позов підлягає задоволенню повністю. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 7726\~грн 87\~коп. (2 * 2481 грн * 0,4 = 1984,80 грн за двома немайновими вимогами про визнання незаконним і скасування наказу та поновлення на роботі + 574\~206,64 грн * 1\~% = 5742,07\~грн за майновими вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та компенсації за порушення строків виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати). Крім того, у зв`язку з помилковою сплатою позивачем судового збору у розмірі 992 грн 40 коп. необхідно повернути йому сплачену суму судового збору згідно з квитанцією від 19 травня 2022 року №\~0.0.2551403968.1, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved