Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів у розмірі 49,74 грн, з яких: 28,40 грн. компенсації за невикористані дні відпустки у період 26.03.2020-15.03.2021 та 21,34 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.03.2020 був прийнятий на роботу за сумісництвом у Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на посаду фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів, а 15.03.2021 - звільнений із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 43-1 Кодексу законів про працю УкраїниУ день звільнення, тобто 15.03.2021, позивач не отримав у повному обсязі належних мені коштів, оскільки відповідач неправильно обрахував розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності (лікарняні).До теперішнього часу позивач не отримав грошові кошти, тому змушений звернутися до суду з даною позовною заявою для захисту своїх трудових прав та інтересів. Ухвалою суду від 20.09.2022 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін . Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність, на задоволенні вимог наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Копію позовної заяви отримав, що підтверджується розпискою від 27.09.22, відзиву не надано. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 26.03.2020 по 15.03.2021 рр. перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки(а.с.4-6). На підставі наказу від 11.03.2021 позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 43-1 Кодексу Законів про працю України (а.с. 7). У день звільнення, тобто 15.03.2021, [PERSON] не отримав у повному обсязі належних йому коштів, оскільки відповідач невірно обрахував розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності (лікарняні). Факт виплати заробітної плати за січень, лютий 2021 року нижче мінімальної було згодом підтверджено відповідачем, який у серпні 2021 року додатково нарахував позивачу 1 591,21 грн., з яких 1 483,05 грн. доплатив до мінімальної заробітної плати, 36,32 індексації заробітної плати та 71,84 грн. компенсації за невикористаних дні відпустки, що разом за відрахуванням податків та зборів склало 1 280,93 грн. (1 280.93 = 1 591,21 - 286,42 (18% ПДФО) - 23,86 (1,5% ВЗ). 18.08.2021 вказані кошти надійшли на картковий рахунок позивача, що підтверджується роздруківками квитанцій Ощадбанку (а.с.9-13). Отже, розраховуючи середньоденний заробіток для визначення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності, відповідач не прийняв до уваги частину заробітної плати у сумі 1 483,05 грн. за січень, лютий 2021 року, та нарахував й виплатив позивачу грошові кошти у менших сумах, ніж належало за законом. При звільненні 15.03.2021 позивачу було нараховано та виплачено 3 554,90 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а 18.08.2021 - ще 71,84 грн. компенсації за невикористаних дні відпустки, що разом становило 3 626,74 грн. (З 626,74 = 3 554,90 + 71,84). Це підтверджується розрахунковим листком та відомостями за березень, серпень 2021 року (а.с.14) За час роботи з 26.03.2020 по 15.03.2021 у позивача виникло право на 23 дні основної щорічної відпустки за фактично відпрацьований час (менше року): тривалість щорічної основної відпустки - 24 дні (ст. 6 Закону України «Про відпустки»); кількість календарних днів у робочому році за відрахуванням святкових й неробочих днів -352 (352 = 365 - 13); кількість календарних днів у фактично відпрацьованому періоді 26.03.2020-15.03.2021 (менше робочого року) за відрахуванням святкових й неробочих днів - 342 (342 = 355 - 13); кількість днів відпустки за фактично відпрацьований час (26.03.2020-15.03.2021) - 23 (23,19 = 24:352 x342). У 2020 році позивач використав 4 дні щорічної основної відпустки у період з 25.08.2020 по 28.08.2020 включно. Таким чином, за фактично відпрацьований період 26.03.2020-15.03.2021 залишилось 19 невикористаних днів щорічної відпустки, які підлягали компенсації при звільненні. Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.199 № 100 (далі - Порядок № 100) цей Порядок застосовується, зокрема, у випадках виплати працівникам компенсації за невикористані відпустки (пп. «а» п. 1 Порядку № 100). У п. 2 розділу II Порядку № 100 вказано, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць». Отже, у даному випадку, оскільки позивача було прийнято на роботу не у перший робочий день місяця, він пропрацював менше року (26.03.2020-15.03.2021), то розрахунковим періодом буде квітень 2020 року - лютий 2021 року. Згідно з п. 3 розділу III Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт». За квітень - грудень 2020 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 56 329,73 грн., до якої входили, оклад, щомісячна премія, відпускні; за січень, лютий 2021 року він отримав 6 000,00 грн. (мінімальна заробітна плата на умовах неповного робочого дня, 0,5 ставки), до якої входили оклад, премія та донарахування до мінімальної заробітної плати, тобто всього за період квітень 2020 року - лютий 2021 року - 62 329,73 грн. (62 329,73 = 56 329,73 + 6 000,00). Таким чином,

Outcome: approved