Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася\~до суду в порядку цивільного судочинства \~з позовом до [PERSON] ,\~в якому\~просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , як частку в спільному майні подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,25 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3221483601:01:002:0059, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 102734 від 10.01.1999 року, як частку в спільному майні подружжя. В обґрунтування своєї позовної заяви позивачка зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1986 року. Під час шлюбу спільним коштом вони побудували житловий будинок [ADDRESS] . Реєстрацію права власності на будинок з господарськими будівлями було здійснено 08.01.2009 року на ім`я відповідача. Також 08.01.2009 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. На підставі рішення №30 виконкому Ковалівської сільської ради від 29.05.1997 року відповідачем [PERSON] була приватизована присадибна ділянка загальною площею 0,57 га, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства. В силу вимог ст.ст. 368, 381 ЦК України та ст.ст. 60, 63, 69 СК України, 120 ЗК України житловий будинок [ADDRESS] та присадибна земельна ділянка, на якій він розташований - є спільним майном подружжя. Спільне життя у сторін не склалося і рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2017 року шлюб між ними було розірвано. Рішення набрало законної сили 26.05.2017 року. Проте, скасування державної реєстрації шлюбу із [PERSON] не вплинуло на права позивача, як співвласника будинку. Позивач та відповідач продовжували проживати в спільному домоволодінні [ADDRESS] , саджали город, збирали врожай, користувались господарськими будівлями. Отже, після розірвання шлюбу за взаємною згодою вони продовжували спільно користуватись набутим під час шлюбу майном. Жодних підстав вважати, що її права як співвласника майна порушуються хоч в будь-який спосіб, у неї не було. Таким чином, після розірвання шлюбу сторони ніякого поділу спільного майна не здійснювали. В травні 2020 року відповідач перейшов проживати із спільного будинку до літньої кухні, і повідомив позивачці, щоб та виселялась із будинку, оскільки вже весь будинок належить особисто йому, а у неї немає ніяких прав на це майно. Отже саме з цього часу - з травня 2020 року їй стало відомо про порушення її права співвласника спільного із відповідачем майна. Оскільки весь час з дня припинення їхнього шлюбу і до травня 2020 року сторони користувались спільним сумісним майном за взаємною згодою, то жодних порушень чи невизнання мого права на майно зі сторони [PERSON] не було, а тому у позивачки не було і підстав для поділу цього майна. Невизнання відповідачем права позивачки на частину набутого в шлюбі будинку унеможливлює здійснення поділу майна в позасудовому порядку. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 39). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року закрито підготовче судове засідання та справи призначена до судового розгляду (а.с.53). Позивачка в судовому засідання не з`явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити (а.с. 57). [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позов визнає в повному обсязі (а.с. 58). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання позову відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.1986 року, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року розірвано (а.с. 28). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Загальна площа будинку 91,1 кв.м., житлова площа 60,8 кв.м., будинок побудований у 1990 році (а.с. 14). Згідно технічного паспорту № 670, виданого на ім`я [PERSON] , житловий будинок 1990 року побудови загальною площею 91,1кв.м., житловою площею 60,8кв.м., позначений на плані літерою «А»; літ. кухня «Б»; прибудова до літ. кухні «В»; гараж «Г»; погрібник «Г»; погрібник «Д»; укриниця «К»; огорожа «О» (а.с.16-19). Відповідно до Державного акту на право власності на землю видано громадяну України [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 0,57 га, що розташована на території с. Ковалівка Ковалівської сільської ради (а.с. 24). Згідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка кадастровий номер 3221483601:01:002:0059 площею 0,32 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, знаходиться у власності [PERSON] (а.с. 27). Щодо ринкової вартості об`єкта нерухомого майна, що розташованої за адресою: [ADDRESS] експертом встановлена сума у розмірі 460600, 00 грн. (а.с. 29-34). Так, зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). За позовом дружини, чоловіка, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Крім того, відповідно до ч.1. ч.2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Відповідно до статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, судом встановлено, що сторони за час перебування в шлюбі побудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та відповідач отримав свідоцтво про право власності (а.с.14) на вище вказаний житловий будинок, загальною площею 91,1 кв.м., житловою площею 60,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами. 29.05.1997 року відповідач на підставі рішення № 30 виконкому Ковалівської сільської ради приватизував присадибну ділянку загальною площею 0,57 га кадастровий номер 3221483601:01:002:0058 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи відсутні дані щодо письмових домовленостей сторін про визначення часток, а тому суд дійшов висновку про рівність часток у праві спільної сумісної власності подружжя на будинковолодіння та земельну ділянку. Оскільки враховуючи, що будинок був побудований сторонами під час зареєстрованого шлюбу, тобто був об`єктом їхньої спільної сумісної власності, а тому кожен з них мав право на 1/2 частину вказаного будинку та земельної ділянки для його обслуговування. Враховуючи вище викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів взявши до уваги, що відповідач позов визнав, суд вважає, що позов слід задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею по сплаті судового збору у розмірі 3 636,00 грн. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved