Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

27.09.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.10.2019 року відповідач [PERSON] отримав від нього у позику грошові кошти в розмірі 7332 євро з кінцевим терміном повернення 30.10.2019 року, про що власноруч склав розписку. Проте, до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти не повернув. Просив стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 7332 євро, три проценти річних, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 637,58 євро, а також пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, в розмірі 65249,21 грн. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи. Позивач до судових засідань не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, відзив не подав. Відповідно до ст.223 ЦПК України, суд ухвалює рішення за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 7332 євро, які зобов`язався повернути в строк до 30.10.2019 року. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] власноручно написав розписку (а.с.13, 22). Відповідно до статі 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2\~статті 1047 ЦК України\~визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка не є формою договору, а лише підтверджує факт укладення договору позики, оскільки підписується тільки позичальником. Іншими словами, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1\~статті 1049 ЦК України). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (висновки Верховного Суд України у постановах від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року №6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року №6-996цс17). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику і така правова позиція викладена у постанові ВС КЦС, справа №369/3340/16-ц від 22.08.2019 р. За змістом розписки, позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 7332 євро, які зобов`язався повернути в строк до 30.10.2019 року (а.с.13, 22). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір позики, за яким позикодавець [PERSON] передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти в розмірі 7332 євро, а [PERSON] отримав грошові кошти та зобов`язався повернути у такому ж розмірі до 30.10.2019 року. Як зазначено в\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). Порушення зобов`язання, відповідно до\~статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України). Крім того, частиною 1\~статті 1050 ЦК України\~регламентовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини 2\~статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (відповідно до частини 1\~статті 612 ЦК України). У встановлений в розписці строк [PERSON] не повернув [PERSON] грошові кошти в сумі 7332 євро і до таких висновків суд дійшов виходячи з наступного. Так, відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5\~статті 81 ЦПК України). Не підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які визнаються учасниками справи, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1\~статті 82 ЦПК України). Стаття 76 ЦПК України\~визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті\~77,\~78 ЦПК України). Відповідно до частини 3\~статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Обов`язок доведення повернення позики покладається, в даному випадку, на відповідача. Як зазначалося, відповідач відзив не подав. Відповідно до частини 1\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд, за наявності у позивача [PERSON] оригіналу розписки про отримання [PERSON] грошових коштів в розмірі 7332 євро від 11.10.2019 року, та відсутності з боку відповідача [PERSON] належних доказів повернення боргу у вказаній сумі, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики від 11.10.2019 року. Відповідно до\~статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі\~7332 євро, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 637,58 євро та пеню в розмірі 65249,21 грн. Встановивши, що позичальник [PERSON] своєчасно не повернув суму позики, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача суми боргу, а також трьох процентів річних, визначених частиною 2 статті 625 ЦК України, відповідають положенням частини 2\~статті 1050 ЦК України. Проте, перевіряючи наданий позивачем [PERSON] розрахунок суми трьох процентів річних за договором позики від 11.10.2019 року в розмірі 637,58 євро, суд зазначає наступне. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, наданий позивачем розрахунок суми трьох процентів річних підлягає коригуванню з урахуванням вищевказаного пункту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та розраховується за період з 31.10.2019 року ( з дня наступного за днем виконання грошового зобов`язання) і по 23.02.2022 року (до дня введення воєнного стану) за формулою: сума боргу х процентна ставка х кількість днів прострочення / 365 днів і становить 509,82 євро (7332 євро х 3% х 846 дн. / 365 дн). Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені в розмірі 65249,21 грн. Як зазначалося, пеня є видом неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Правові наслідки у вигляді пені настають за договором або за законом. Статтею 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Наданий позивачем розрахунок пені, обмежений останніми 12 місяцями, що передували зверненню до суду, виконаний у національній валюті на момент здійснення розрахунку 22.09.2021 року, виходячи з суми боргу в розмірі 229906,59 грн (7332 євро х 31,3566 грн (курс НБУ)) за подвійною ставкою НБУ та становить 65249,21 грн. Вказаний розрахунок підлягає коригуванню з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а отже пеня розраховується за період з 22.09.2021 по 23.02.2022 року за формулою: сума боргу х розрахункову ставку % (подвійна) х кількість днів / 365 днів: 22.09.2021 09.12.2021 229\~906,59 х 17% х 79 / 365 =8459,30 10.12.2021 31.12.2021 229\~906,59 х 18% х 22 / 365 =2494,33 01.01.2022 20.01.2022 229\~906,59 х 18% х 20 / 365 =2267,57 21.01.2022 23.01.2022 \~ 229\~906,59 х 20% х 34 / 365 =4283,19 Отже, пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором позики від 11.10.2019 року становить 17504,39 грн. Враховуючи викладене, а саме, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання за договором позики від 11.10.2019 року в розмірі 7332 євро, з останнього на користь [PERSON] підлягає стягненню грошове зобов`язання в розмірі 7332 євро, три проценти річних в розмірі 509,82 євро та пеня в розмірі 17504,39 грн, і саме в цій частині позов підлягає задоволенню. В решті позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів слід відмовити за необґрунтованістю. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень\~статті 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позову, покладає на сторони судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3538,16 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 85,20% (від заявленої суми позовних вимог), то підлягає частковому стягненню з відповідачки на користь позивача і судовий збір. Таким чином, з відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір у зв`язку з розглядом справи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3014,51 грн (85,2% від 3538,16 грн).

Outcome: partial