Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що судовим рішенням апеляційного суду від 24.10.2013 року їй відмовлено у задоволенні позовних вимог стосовно договору купівлі-продажу і визнання права власності на частину будинковолодіння за адресою у [ADDRESS] , але в мотивувальній частині цього рішення вказано, що документальне підтвердження понесених подружжям [PERSON] витрат на придбання будівельних матеріалів може бути лише підставою для відшкодування їх затрат на будівництво. Позивач зазначає, що будівництво прибудови до частини будинку житлових приміщень з надбудовою другого поверху загальною площею 200,9кв.м., що складає 32/50 частин всього будинку, велось саме нею; також нею придбано 2/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд у [ADDRESS] за п`ятнадцять тисяч доларів США, з яких вона 1/3 частину майна отримала у спадок, однак ще не оформила нотаріально, а решту хоче за рахунок відповідачів своїх двох сестер [PERSON] і [PERSON] відшкодувати, оскільки вони також успадкували по 1/3 частині майна матері [PERSON] , котра залишила після смерті три дочки-сироти, які не мають миру між собою. У ході судового провадження позивач уточнила позовні вимоги, - просила тільки стягнути з відповідачів вартість будівництва прибудови, розмір чого визначити за наслідками проведеної оціночної експертизи. У судові засідання як правило з різних безпідставних причин позивач не прибувала, але коли за час провадження у цивільній справі з`являлася до суду, то власний позов достатньо переконливо підтримувала, ознайомлювалася із матеріалами та заявляла про позитивне вирішення спору. 08.11.22р. у судовому засіданні представник позивача адвокат Кульчицький О.С. в інтересах довірительки підтримав її вимоги, у вступному слові та під час дослідження матеріалів справи посилався на викладені обставини у позові та наполягав на його задоволенні повністю; вважав за необхідне у судових дебатах виступити не лише йому, але й позивачу [PERSON] безпосередньо. Однак на сьогодні на закінчення розгляду справи ні адвокат, ані його довірителька позивач не прибули, бо остання захворіла, - що не є перешкодою для прийняття судового рішення. Будучи присутнім у всіх судових засіданнях представник відповідачів адвокат Іванов О.О. позову не визнав та заперечив проти його задоволення з посиланням на викладені обставини у письмовому відзиві. Водночас кожен раз ним було звернуто увагу суду на недобросовісну процесуальну поведінку позивача як щодо складання позову, подання доказів, зволікання із провадженням і безпосередньо розглядом справи. Тому, із урахуванням тривалого перебування на розгляді цивільної справи та ситуацій через які процесуально не відбувались судові засідання виключно із-за причин, що виходили зі сторони позивача, беручи до уваги однозначну позицію [PERSON] про тільки позитивне вирішення цивільного спору і вже представлених нею суду обставин і доказів, що були досліджені, судом ухвалено приймати судове рішення без заключного слова сторони позивача за нетривалого виступу з промовою у судових дебатах лише представника-адвоката відповідачів, - що все відображено у протоколах судових засідань. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до переконання, що у позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування витрат на будівництво будинку по [ADDRESS] слід відмовити повністю за недоведеністю правильності позиції сторони позивача та за безпідставністю з наступних міркувань і, при цьому суд виходить із далі встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин: У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними положеннями ЦПК України є обов`язком суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом установлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно і Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.05.2004 року [PERSON] була власником будинку по [ADDRESS] ; 25.10.2005 року вона згідно Свідоцтва про смерть померла у віці 68 років (а. с. 95 97 Т. 1). За договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 09.08.2002 року [PERSON] продала співвласниці [PERSON] 2/25 частин будинковолодіння за адресою по [ADDRESS] ; далі рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради №516 від 08.09.2003 року ухвалено прийняти в експлуатацію [PERSON] прибудову до своєї частини будинку житлових приміщень загальною площею 200,9кв.м., після чого житлова площа її частини будинку становила 171,8кв.м., загальна 321,8кв.м., корисна 315,5кв.м., а житлова частини будинку [PERSON] становила 50,8кв.м., загальна 71,7кв.м. по [ADDRESS] ; також вирішено виділити частину будинків в окреме будинковолодіння: п. 2.1 [PERSON] житловою площею 171,8кв.м., загальною 321,8кв.м., корисною - 315,5кв.м. номер 1«б» по [ADDRESS] та закріпити за ним земельну ділянку по фактичному користуванню площею 699кв.м.; п. 2.2 [PERSON] житловою площею 50,8кв.м., загальною 71,7кв.м. і присвоїти йому окремий вуличний номер [ADDRESS] та закріпити за ним земельну ділянку по фактичному користуванню площею 514кв.м. (а. с. 93, 94 Т. 1). Також судом із наявних даних у матеріалах цивільної справи встановлено, що ніким не заперечувалось і визнавалось, що після смерті [PERSON] її спадкоємцями були позивач та відповідачі у цій цивільній справі, відтак вони стали власниками кожен по 1/3 частині будинку [ADDRESS] , - відповідачі на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом №1-355, 1-356 від 07.07.2016 року та рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.06.2017 року. Згідно ст.\~328\~ЦК України право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас ст. 1219 ЦК України регламентовано, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема \~особисті немайнові права. Тому відповідачі [PERSON] і [PERSON] не мають жодної причетності до будинку [ADDRESS] , - про що ставить питання позивач [PERSON] ; а за даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Судом із позиції позивача не з`ясовано, які реально її права порушені відповідачами, а також те, чи є метою пред`явлення позову позивачем [PERSON] захист (відновлення) її прав і законних інтересів і чи можливо при обраному нею способі захисту відновити (захистити) її права. За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою. Водночас як убачається із позиції сторони позивача, [PERSON] вважає, що їй матір`ю [PERSON] очевидно спричинено шкоду, а до відповідачів за ст. 1231 ЦК України перейшов обов`язок її відшкодувати, що була заподіяна і відшкодовується на основі ст. 1166 ЦК України, - як вказує в інтересах довірительки у позові представник [PERSON] . У даних правовідносинах суд переконаний у правильності позиції сторони відповідача, що [PERSON] мала б у даному випадку вказати на протиправність дій, бездіяльності або рішення, вказати в чому виразилась шкода та навести причинний зв`язок між діянням [PERSON] і шкодою; можливість ставити питання про компенсацію витрат і відшкодування коштів на будівництво від власника є у випадку речово-правового способу захисту цивільного права або за зобов`язально-правовим способом, - у разі існування таких зобов`язань. Однаково при цьому суд відмічає, що за приписами Цивільного кодексу не передбачено спадкування прав спадкодавця на звернення до суду за захистом своїх прав. Відтак стороною позивача не представлено жодних належних та допустимих доказів, що [PERSON] як спадкоємцю і свого роду правонаступнику за законом у відповідній частці спричинено шкоду і саме іншим спадкоємцями, - відповідачами у цивільній справі [PERSON] чи [PERSON] ; не мотивовано у який спосіб вони повинні відповідати за позовом і, чому саме вони; жодним чином позивачем не вказано про реалізацію власного права на спадкування і, якого конкретно майна, котре є у межах спадкової маси, а також, за основне позивачем цілком опущено майнове питання правового режиму добудованого об`єкту, як зазначає її представник у позовній заяві, - подружжям [PERSON] , - чому тоді у колі осіб у спорі відсутній чоловік позивача, у зв`язку чим це зовсім не описано та не додано документального підтвердження понесених подружжям [PERSON] витрат на придбання будівельних матеріалів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Узагальнюючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про недоведеність і безпідставність позиції позивача стосовно порушеного нею майнового спору, а в зв`язку з таким вирішенням справи слід розподілити судові витрати відповідно до вимог Цивільного процесуального Закону та Закону України «Про судовий збір», - із позивача слід присудити стягнути один відсоток ціни позову: із загальної вартості будинковолодіння за висновком експертизи 32/50 частки складають розмір 918762грн, де 1% складає 9188грн; з цієї суми необхідно відняти вже сплачені позивачем і документально підтверджені 551грн і 90грн.

Outcome: dismissed