Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] - є їх сином, зареєстрований за цією ж адресою, але вже понад півтора роки не проживає за даною адресою. Свою частку в квартирі відповідач подарував позивачам та добровільно виїхав з квартири, відносин з батьками не підтримує, в квартирі відсутні його речі, комунальні платежі за квартиру не сплачує, участі в утриманні житла не приймає. Реєстрація відповідача [PERSON] в квартирі створює позивачам перешкоди в користуванні житловою площею, крім того, вони сплачують комунальні послуги за нього та не можуть повноцінно скористатися субсидією з оплати комунальних платежів. Враховуючи викладене, позивачі просять суд, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням -квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2021 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.07.2022 викликано у судове засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ); підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивачі у засідання суду не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду від 15.11.2022 представником позивачів було подано заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Заперечень щодо проведення заочного розгляду справи не висловив. Водночас, разом із заявою було долучено клопотання позивача [PERSON] про подання доказів та письмові пояснення свідків. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачів суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] , [PERSON] та відповідачу [PERSON] належала на праві власності квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.06.1996, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі 18.06.1996 реєстраційний № В 4906/6435 (а.с.85). Відповідно до договору про визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру від 18.05.2020, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Іванець О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №10-145, позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] домовились про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та, відповідно, про зміну виду спільної власності на цю квартиру з сумісної на часткову. Сторони домовились, що їхні частки у справі спільної власності на цю квартиру є рівними, тобто по 1/3 частці у кожного (а.с.14-15). Згідно договору дарування від 25.05.2020, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Іванець О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №10-153, відповідач [PERSON] подарував позивачам [PERSON] , [PERSON] належну йому на праві спільної часткової власності 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в рівних частинах кожному. (а.с.24-25). Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, станом на 02.11.2021 у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 30.07.1996 року зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 27). Згідно з довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА №76244152 від 21.12.2021, за адресою: [ADDRESS] , з 30.07.1996 по теперішній час зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 5). Факт не проживання відповідача [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] підтверджується відповіддю на запит представника позивача [PERSON] від Оболонського УП ГУНП в м. Києві від 05.11.2021 за №7894, відповідно до якої під час розгляду звернення встановлено, що як повідомили мешканці сусідніх квартир, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає протягом тривалого часу, а саме близько двох років (а.с.28). Як вбачається із письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , які надані до суду позивачем [PERSON] , відповідач [PERSON] з 2020 року не проживає в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , особисті речі відповідача у квартирі відсутні, перешкод у користуванні житловим приміщенням позивачами відповідачу не чинилися. Отже, установлено, що відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає за місцем своєї реєстрації більше двох років, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей у квартирі немає, житлом не цікавиться. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На спростування доказів позивачів відповідачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не подано жодного доказу. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причин більше двох років, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже, суд дійшов висновку про необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою задоволено в повному обсязі, то витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved