Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в якому просить : стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів, які стягуються на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 115 814 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот чотирнадцять) гривень 86 копійок. Мотивуючи свої позовні вимоги [PERSON] вказує, що перебувала у шлюбних відносинах з [PERSON] . Від даного шлюбу мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 2- 3043/08 від 11 грудня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2008 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що 28 листопада 2018 року Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 5774721, проте, [PERSON] рішення Ірпінського міського суду Київської області у справі № 2-3043/08 від 11 грудня 2008 року в повному обсязі не виконувалось, до січня 2021 року аліменти у розмірі, встановленим рішенням суду, не виплачувались. [PERSON] зазначає, що станом на 01 грудня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 115\~814 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот чотирнадцять) гривень 86 копійок. Враховуючи вищевикладені обставини, [PERSON] зазначає, що вимушена звернутися з позовною заявою про стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, до суду надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. У встановлений строк від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2008 року у справі за №2-3043/08 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2008 року до досягнення [PERSON] повноліття до [INFO] , на підставі якого 16 листопада 2018 року Ірпінським міським судом Київської області було видано дублікат виконавчого листа. З розрахунку заборгованості, складеного Головним державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберською Ольгою Іванівною видно, що на виконанні Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 2-3043 виданий 17 лютого 2008 року Іріпнським міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , та станом на 01 грудня 2018 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-3043 виданому 17 лютого 2008 року за період із листопада 2008 року по листопад 2018 року на загальну суму 115\~814 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот чотирнадцять) гривень 86 копійок. Тому при прийнятті рішення по суті суд приймає наявний у матеріалах виконавчого провадження розрахунок заборгованості, як належний доказ стосовно повноти та своєчасності сплати аліментів боржником [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачкою здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, згідно з яким пеня за період з листопада 2008 року по червень 2021 року становить 115\~814 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот чотирнадцять) гривень 86 копійок, який відповідачем не спростовано. З роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що передбачена ст.196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При цьому, за аналогією із цивільним законодавством у даному випадку слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасної сплати аліментів за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року включно та виникнення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від нього причин. Відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину в розмірі, визначеному судовим рішенням, яке, в силу положень\~ст. 18 ЦПК України, є обов`язковим для виконання, незалежно від того, чи було воно звернено до примусового виконання, а тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів. Положеннями\~ст.\~180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно вимог ч. 3 ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За приписами ст.195 СК України\~розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому\~СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»,\~спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно роз`яснень, які викладені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Отже неустойка, визначена у ч.1 ст. 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За приписами ч. 9 ст.7 СК України\~сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог\~ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст.9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення ст.8 СК України\~та ч. 1 ст.9 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Положеннями\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою\~статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків викладений в постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1412.2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. На переконання суду позивач довела належними та допустимими доказами умисне ухилення відповідача від примусового виконання у повному обсязі рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідачем не надано доказів на підтвердження свого майнового стану, проте відповідач не вживає ефективних заходів щодо належного виконання рішення суду щодо сплати аліментів, про що свідчить існування заборгованості. В матеріалах справи відсутні докази відсутності вини відповідача в несвоєчасній сплаті аліментів, - виникнення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. При цьому долучений позивачем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 08 грудня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 2-3043 виданого 17 лютого 2008 року, відсутня, не спростовує висновку суду про необхідність стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 28 листопада 2008 року по листопад 2018 року, оскільки судом встановлено відповідні вищевказані підстави для стягнення неустойки за цей період. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved