Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості\~ за договором позики, покликаючись на те, що 23 вересня 2021 року [PERSON] у [PERSON] було одержано у якості позики грошові кошти, про що відповідачем власноруч складено боргову розписку від 23.09.2021 року, за умовами якої відповідач одержав у позику 90 000 гривень. Згідно з зазначеною борговою розпискою відповідач зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в термін до двох тижнів від дати складання розписки, тобто не пізніше 07.10.2021 року. З 23.09.2021 року і по день пред`явлення даного позову відповідачем не було повернуто суму боргу, що становить 90 000 гривень. Позивачем було нараховано три проценти річних та інфляційні збитки від простроченої суми в період з 07.10.2021 року по 24.01.2022 року, що становить 2901,70 грн. з яких: 813,70 грн. нарахованих 3% річних та 2 088,00 грн. інфляційних збитків. Зважаючи, що відповідачем не було виконано обов`язку щодо повернення у встановлені термін грошових коштів, які він отримав у якості позики за борговою розпискою, загальна сума заборгованості становить 92 901,70 грн., з яких: 90 000 гривень основного боргу, 813,70 гривень нарахованих 3% річних та 2 088,00 гривень нарахованих інфляційних збитків, які позивач просить стягнути з відповідача. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, про що у справі є відповідні докази. Від нього не надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням думки позивача, який не заперечував щодо заочного розгляду справи, положення частини 1 статті 280 ЦПК України та того, що відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року [PERSON] отримано у [PERSON] у позику грошові кошти, про що відповідачем власноруч складено боргову розписку від 23.09.2021 року. З розписки від 23.09.2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] одержав у позику 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень у [PERSON] . Отримані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути у термін до двох тижнів від дати складання розписки, тобто не пізніше 07.10.2021 року. Позивач вказує, що з 23.09.2021 року і по день пред`явлення даного позову відповідачем в термін, обумовлений в розписці, не було повернуто суму боргу, що становить 90 000 гривень. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. З наданої суду розписки зазначено, що відповідач [PERSON] одержав від [PERSON] 90 000 гривень, отже підтверджено факт отримання коштів, а також зазначено термін договору - до двох тижнів від дати складення розписки (23.09.2021) до 07.10.2021 року. Відтак, боржник отримуючи кошти, розумів, що він фактично укладає договір позики. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду із вказаним позовом [PERSON] , крім переданих відповідачу в позику грошових коштів, просить стягнути на його користь 813,70 грн. нарахованих 3% річних та 2 088,00 грн. інфляційних збитків. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Зважаючи, що відповідач не виконав договору позики, оформленого розпискою, у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Враховуючи невиконання відповідачем грошового зобов`язання у встановлені Розпискою строки - до 07.10.2021 року, відповідач зобов`язаний також сплатити передбачені ст. 625 ЦК України 813,70 грн. нарахованих 3% річних та 2 088,00 грн. інфляційних збитків. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 92 901,70 грн., з яких: 90 000 гривень основного боргу, 813,70 гривень нарахованих 3% річних та 2 088,00 гривень нарахованих інфляційних збитків, які позивач просить стягнути з відповідача. Також, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. та понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 5000 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved