Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

в позові вказано, що позивач працювала у відповідача на посаді продавця промислових товарів з 21/06/2019 по 24/07/2020 та звільнена з посади за власним бажанням за наказом відповідача. При звільненні не виплачено заборгованість із заробітної плати. Тому позивач просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати, що зазначена в позові. Відповідач подала зустрічний позов, відповідно до якого позивачка працювала продавцем і допустила недостачу, тому відповідач втратила до неї довіру і вирішила припинити відносини сторін та звернулась із проханням до позивачки підписати відомості про отриману нею зарплату, повернути недостачу і припинити відносини. Тому позивачка спочатку відмовилась підписати відомості про отриману заробітну плату і використовувала це для незаконного уникнення відповідальності, а в наступному вигадала позов про заборгованість із заробітної плати для зловживання правами. Протягом тривалого періоду часу позивач не висувала жодних вимог до відповідача щодо будь-якої заборгованості із заробітної плати і не припиняла роботу продавцем, виходила на роботу, що неможливо для працівника, який не отримує заробітну плату. Тому відповідач просила стягнути з відповідача недостачу за матеріальні цінності 35361 гривень. В судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що працювала у позивача на касі; грошові кошти зберігала у себе; недостачі не було, відповідач не давала позивачу документи, а тому у неї відсутні докази, позивача звільнено через скорочення, на Незалежності треба було продавця, обіцяла, що все буде добре, торгівля йшла непогано, скарг не було, хотіла працювати і хотіла віддати борг; не вимагала у відповідача гроші і позичила 300 доларів США. Будь-який розрахунок заборгованості із заробітної плати в позові відсутній. Будь-якого підтвердження обставини відпрацювання позивачем спірних трудових днів до позову не надано. В судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що позивач після продажу товарів зберігала у себе всі грошові кошти, які отримувала від цього. Отже позивач не здавала відповідачу касу щодня. Таким чином позивач визнала перед судом в судовому засіданні обставину утримання нею спірних грошових коштів, про які вказано в зустрічному позові, що позивач їх не повернула відповідачу. Також позивач визнала перед судом обставину, що вона особисто розпоряджалась грошовими коштами на оплату за оренду торгового місця і за охорону; всі розрахунки за отримані товари і виплачені за них кошти, а також за інші фінансові операції, в тому числі із виплати зарплати розміщено в зошиті обліку, який позивач вела особисто. В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що за позивача сплачували внески; доказу отримання зарплати відповідач не подала; у відповідача немає доказів; зошит неналежний доказ. В судовому засіданні відповідач надала перед судом пояснення про те, що позивач працювала у неї один рік, її направили з біржі; жодних спорів і претензій про зарплату не було протягом року; щодо роботи і діяльності позивача було заведено зошит, який особисто своєю рукою вела позивач; місце торгівлі, де працювала позивач закрилось, позивач хотіла продовжувати отримувати дохід, але не було такої можливості і тому виник надуманий позивачем спір; причиною закриття торгової точки став карантин; спочатку були дискусії між сторонами про продовження роботи і повернення заборгованості, а потім виник спір; відповідач сплачувала за позивачку всі податки та обов`язкові платежі; позивачка отримала 54000 гривень заробітної плати за весь період як було домовлено; після карантину позивач вернулась і сторони розпочали робити звірку та виявили 65000 гривень недостачі; будь-яких претензій від позивача ніколи не було, а вони виникли після встановлення недостачі; відповідач просила позивача підписати відомості щодо отриманих нею грошових коштів в якості зарплати, але позивач відмовилась від цього та використовувала цю обставини для впливу на відповідача щоб не платити недостачу та працювати далі; відповідач поставилась до позивачки з довірою, покладалась на її самосвідомість, оскільки з іншими продавцями також відносини засновувались на довірі; позивачка відмовилась від підписання відомостей про отримані нею грошові кошти в якості зарплати при свідках; звірка розрахунків відбувалась через Вайбер, але зламався телефон; остаточний розрахунок вказує на те, що позивачка привласнила 35\~000 гривень понад розмір коштів, що виплачені їй в якості зарплати; позивач працювала касиром мала доступ до грошових коштів і використовувала їх для сплати собі зарплати; позивач отримувала особисто матеріальні цінності, яких не вистачає після звірки розрахунків; позивач була матеріально відповідальною особою за посадою та за власним бажанням нараховувала і виплачувала собі зарплату і платила витрати на охорону і оренду; позивач особисто висловила бажання працювати на тих умовах, що вона особисто сплачує грошові кошти за охорону, за оренду і за свою роботу самостійно; між сторонами було погоджено здійснювати облік діяльності позивачки в книгах, які вона вела особисто за результатами своєї роботи; як тільки було виявлено недостачу в результаті діяльності позивача як касира то одразу нею видумано неправдиву історію про невиплату їй заробітної плати, хоча протягом календарного року не було жодних претензій від позивача, що вона працює без отримання заробітної плати; пояснення позивача неправдиві та надумані і надані виключно для уникнення відповідальності; після закриття торгового місця, в якому працювала позивачка вона протягом двох місяців не висловлювала будь-яких вимог і претензій, оскільки чекала, що повернеться на попереднє місце торгівлі і продовжить там свою попередню діяльність та просила зберегти з нею відносини; позивач працювала на довірі відповідача; всі дії здійснювала особисто і щодо обчислення зарплати і щодо її отримання з обігових коштів, сама обчислювала прибутки і витрати; грошові кошти були безпосередньо у позивачки; позивачка передавала відповідачці по 10\~000 або 15\~000 гривень щомісячно, в якості платежу за наданий товар і обов`язкових платежів; відповідачем було домовлено з позивачем що позивач буде утримувати від 4200 до 4800 в якості окладу і так і здійснювалось; поки позивач мала доступ до грошових коштів відповідача у неї не було жодних претензій; претензії у позивачки виникли тоді, коли було виявлено її зловживання довірою відповідача і недостачу грошових коштів; після початку звірки розрахунків виникли не співпадіння, що потягло надумування позивачем її незадоволення для уникнення майнової відповідальності; з 54000 гривень зарплати позивачки відповідач сплатила 18% податків і обов`язкових платежів. В судовому засіданні свідко [PERSON] надала перед судом показання про те, що вона була очевидцем початку і розвитку спору між сторонами; позивач сама собі нараховувала та виплачувала заробітну плату щодня або раз в тиждень; також позивач утримувала гроші від проданих товарів для оплати за оренду місця і за охорону; свідок вела облік діяльності продавців, які передавали їй гроші на виплату податків; позивач отримала гроші на її спірну зарплату; позивач особисто казала свідку, що наторговує на свою зарплату; гроші на зарплату позивач утримувала від проданих товарів, якій їй надавала відповідач; інші продавці також отримували зарплату з виторгу від продажу товарів, отриманих від відповідача; позивач не могла не брати зарплату 2 роки; готівка була тільки у позивачки; позивачка вела зошит, в якому відображено отримання нею товарів і повернення грошей і товарів відповідачу; позивачка утримувала у себе касу; позивачка брала для себе гроші на зарплату з каси від продажу товарів відповідача; позивач несла матеріальну відповідальність за отримані товари і грошові кошти; за продаж товару відповідача позивач отримувала зарплату по визначеній сторонами ставці, а також і процент від виторгу; ніколи і ні у кого не було заборгованості по оплаті процентів за продажі; продажу були щоденними і зарплата отримувалась з них щоденно; конфлікт між сторонами виник з приводу торгового місця позивачки і припинення нею роботи, тому позивачка відмовилась підписати відомості за вже отриману нею зарплату; конфлікт сторін розпочався через прохання відповідача підписати відомості про виплачену позивачу зарплату та відмову позивача підписати такі відомості, оскільки вона пов?язувала відповідну обставину із припиненням роботи і торгівлі; відповідач не бажала продовження роботи позивачки, оскільки було встановлено недостачу; відповідач провела звірку розрахунків між сторонами і встановила недостачу, висунула претензії до позивача; ніколи не було такого, щоб відповідач не виплатила зарплату будь-кому; заборгованість із виплати зарплати не може бути сформовано, оскільки торги і виплати щоденні та щотижневі, а грошові кошти безпосередньо у продавців; сторони постійно зустрічались, їх відносини були робочі; свідок бачила як позивачка особисто заповнювала і зошит з обліку товарів і матеріальних цінностей, вказувала всю роботу зарплату; грошові кошти за оплату охорони всіх інших продавців свідок передавала особисто і про це її просили всі продавці, крім позивачки, яка була єдиною, хто захотів здійснювати таку дію особисто. В судовому засіданні позивачка надала перед судом пояснення про те, що нею визнано наявність недостачі товарних матеріальних цінностей, але тільки за перший місяць роботи і тільки в сумі 20000 гривень, з яких нею 10000 гривень компенсовано відповідачці, але не може довести цю обставину. На порушення обов`язку щодо подання суду належним чином завірених копій документів позивачем не завірено копію трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так сторони не заперечували обставину прийняття та звільнення позивача з посади продавця у відповідача у відповідний спірний період. Позивач подав суду індивідуальні відомості Пенсійного фонду України про виплачені працедавцем страхові платежі для встановлення розміру заробітної плати позивача на основі пропорції платежів до розміру заробітної плати. Однак в постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року в справі № 242/3051/18 вказано «…Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно [PERSON] підтверджують лише його страховий стаж за період з 2005 року до 2016 року та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній за період з серпня 2013 року до червня 2018 року». Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином на час звернення з позовом до суду позивачу було однозначно відомо неможливість встановлення відповідних спірних обставин на основі відомостей Пенсійного фонду України. Так само в ч. 1 ст. 77 ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже за\~змістом постанови\~Верховного Суду\~від 31\~травня 2021\~року відомості Пенсійного фонду України не є належними доказами в справах про стягнення заробітної плати. В ст. 78 ЦПК України вказано, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Також в ч. 2 ст. 78 ЦПК України вказано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому позивачем порушено правила встановлення обставин, визначені процесуальним законом. Крім цього в ч. 6 ст. 81 ЦПК України вказано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже позивачу не гарантовано, а прямо заборонено процесуальним законом здійснювати доказування на основі припущення. Натомість позов подано позивачем на основі припущення про розмір заробітної плати позивача. Відповідач не визнала в судовому засіданні обставину заборгованості з виплати заробітної плати та розміру заробітної плати позивача чи періоду заборгованості, які б забезпечували можливість обчислення відповідної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Однак в позовній заяві позивача відсутній будь-який обґрунтований розрахунок заборгованості, який би забезпечував можливість встановлення відповідної спірної обставини в судовому засіданні та перевірку судом суми, здійсненого позивачем обчислення розміру його претензії до відповідача. Відповідно до змісту принципу змагальності за ст. 12 ЦПК України здійснення розрахунку і доведення такого розрахунку перед судом належить безпосередньо до обов?язку позивача. У свою чергу спростування розрахунку зустрічним розрахунком та підтвердження цього відповідними доказами і спростування доказів позивача належить до обов?язку відповідача. Отже до обов?язків суду не належить здійснення розрахунку розміру претензії замість виконання цього обов?язку безпосередньо позивачем. Однак ні в позовній заяві не вказано на безпосередній розрахунок розміру претензії, ні протягом усього судового розгляду позивачкою та її представником не доведено того, яким чином позивачем обчислено суму претензії до відповідача. Також в судовому засіданні відповідач та її представник надали перед судом пояснення про те, що сторони погодили самостійне нарахування та отримання позивачкою її заробітної плати з грошових коштів, які отримувались нею від продажу товарів в місці торгівлі. Крім цього безпосередньо позивачка в судовому засіданні надала перед судом пояснення про те, що вона отримувала товар від відповідача та продавала його, а грошові кошти від цієї діяльності залишала у себе і використовувала їх на оплату охорони, оренди торгового місця та виплати собі заробітної плати. Отже позивачка, крім функцій продавця також виконувала за місцем роботи функції із нарахування та виплати на свою користь заробітної плати. Таким чином позивачка безпосередньо виконувала основну та субсидіарну трудову функцію. Відтак позивачка в трудових відносинах з відповідачем прийняла на себе обов?язки продавця та працівника із нарахування та виплати заробітної плати на свою користь та здійснювала їх протягом усього періоду роботи. В судовому засіданні представник відповідача просила суд застосувати в спорі правові наслідки принципу естопеля - заборони стороні поводитися всупереч її попередній поведінці, оскільки відповідно до поведінки позивача вона протягом одного року самостійно нараховувала та виплачувала собі заробітну плату, не висувала протягом такого періоду часу будь-яких претензій щодо отримання заробітної плати, а висунула претензії тільки після того, як відповідач висунула претензії щодо недостачі матеріальних цінностей і припинення з нею трудових відносин. За змістом практики Верховного Суду в правосудді широко застосовується механізм принципу естопеля - заборони стороні поводитися всупереч її попередній поведінці (заявам, твердженням, обіцянкам, фактичній поведінці і бездіяльності). В разі порушення цього принципу суд застосовує положення чч.2, 3 ст.13 ЦК України - інститут зловживання правом. Так відповідачем однозначно доведено перед судом, що позивачка здійснювала самостійно торгівлю на виставці, відокремлено від місця діяльності відповідача та протягом усього строку роботи самостійно нараховувала та виплачувала на свою користь заробітну плату. Однак позивачка самостійно не склала відомості про отриману заробітну плату у відповідача і не підписала їх. Також позивачка відмовилась підписати такі відомості на вимогу відповідача, на час, коли між ними вже виник спір. Крім цього позивачка висунула вимоги до відповідача після того, як пропрацювала у відповідача протягом одного року, хоча за змістом КЗпП України метою виконання працівником роботи є отримання заробітної плати. Отже протягом року позивачка не висувала будь-яких претензії до відповідача, а здійснила це виключно після висунення відповідачкою вимог щодо недостачі матеріальних цінностей. Таким чином представник відповідача обґрунтовано просила суд про застосування принципу естопеля в даному спорі, а дії позивача вказують на подання нею позбавленого правовими підставами позову з метою зловживання відповідним правом і уникнення від претензії відповідача щодо повернення доходу від продажу товарів відповідача. Так, в судовому засіданні позивач та відповідач надали перед судом пояснення про те, що позивач продавала виключно товари, що були надані відповідачем, а записи про здійснені торгові операції вносились особисто і самостійно позивачкою в торгові книги, які для відповідача вела позивачка. Отже позивачем не спростовано обставину ведення нею особисто книг обліку товару і операцій з продажу товару, що за змістом пояснення відповідача відображають кількість і вартість товару, отриманого та проданого позивачем. Також позивачем не надано суду доказів того, що позивачка повернула відповідачу грошові кошти за продані товари, за змістом книги обліку продажу товарів. Власного розрахунку на спростування зустрічного позову позивачка суду не надала. Натомість в зустрічній позовній заяві міститься розрахунок заборгованості позивача перед відповідачем за продані товари із зазначенням розміру вартості товарів, які позивач отримала від відповідача, розміру грошових коштів, які відповідач визнала, що позивач їй передала в якості вартості наданих для продажу товарів та суми залишку неповернутих товарів або грошових коштів за відповідний товар, який позивач прийняла від відповідача для продажу. В судовому засіданні позивачка надала перед судом пояснення про те, що вона особисто мала доступ до каси, кошти залишала у себе або на робочому місці; в зошити вносила всі відомості про отриманий та проданий товар, облік руху товару і грошей та звіряла їх з відповідачем щотижня; відповідач просила вести такий зошит і позивач його особисто вела. Відповідно до п. 10 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації від 13/07/1976, в редакції на час виникнення спірних відносин, працівник несе повну матеріальну відповідальність перед роботодавцем, без підписання договору про повну матеріальну відповідальність, коли шкоди завдано недостачею. Так, відповідачем подано зустрічний позов з підстав недостачі товарних і грошових цінностей, наданих позивачу; в судовому засіданні позивач особисто надала перед судом обставину, що вона особисто вела зошит, в якому нею особисто відображено рух товарів і грошових коштів між сторонами. В ч. 2 ст. 43 ЦПК України вказано в якості обов`язку учасника справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Отже сторони зобов`язані були надати суду всі докази і правдиві пояснення до початку встановлення спірних обставин в судовому засіданні. Будь-яких належних і допустимих доказів на встановлення заборгованості відповідача перед позивачем позивачкою суду не надано. Разом з цим відповідачем надано суду копії зошитів про ведення обліку товарів та матеріальних цінностей, отриманих позивачем від відповідача, а також позивачкою надано пояснення суду, що за змістом відповідних зошитів відображено обставини отримання нею товарів від відповідача, а також, що позивач залишала у себе спірні грошові кошти та не повертала їх відповідачу. Позивач не спростувала достовірність інформації за змістом книг ведення обліку, обставину здійснення нею особисто обліку і обставину повернення грошових коштів відповідачці за її проданий товар. Крім цього в судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що бухгалтер вимагала від неї підписати відомості про отриману заробітну плату, але позивач їх відмовилась підписати не з тієї підстави, що не їй було виплачено зарплату, а з тієї, що вона хотіла примусити цим повернення відповідачем позики. Отже позивач відмовилась від підписання відомостей про отриману нею заробітну плату не з підстави не отримання заробітної плати протягом року, а з підстави надання нею позики відповідачу в сумі 300 доларів США. Пояснення позивача взаємно суперечливі та спростовують одні, а тому підлягають критичній оцінці з приводу їх юридичної достовірності. В одних своїх поясненнях позивач заперечила наявність недостачі товарних матеріальних цінностей перед відповідачем, в інших своїх поясненнях нею визнано недостачу в 20000 гривень та повернення частини цього боргу в сумі 10000 гривень. Таким чином за умови надання пояснення про те, що заборгованості не існує позивач надала інші пояснення про те, що існує заборгованість в сумі 10000 гривень з недостачі за товари, що складає різницю між 20000 гривень та 10000 гривень з них повернутих. Також позивачем визнано перед судом, що вона особисто виконувала функцію з виплати собі заробітної плати та з оплати за оренду місця і за охорону, а також, що особисто зберігала грошові кошти від торгівлі, щоденну та щотижневу касу від своєї діяльності і одночасно з цим позивачем надано пояснення про те, що вона не виплачувала собі заробітну плату, але виплачувала за оренду місця і за його охорону. Зазначені пояснення позивача не характеризуються юридичною вірогідністю та спростовані відповідачем і показаннями свідка. Крім цього позивачем надано пояснення про те, що відсутні будь-які докази її діяльності і тому до позову не надано доказів та одночасно з цим позивачем визнано ту обставину, що вона особисто вела зошит обліку руху матеріальних і товарних цінностей і передала такий зошит відповідачу. Отже у позивача була нічим не обмежена можливість надати суду докази, а також розрахунки як наявності заборгованості із зарплати, так і відсутності заборгованості перед відповідачем. Натомість будь-якого розрахунку в позові позивача не розміщено взагалі, будь-якого власного розрахунку на спростування розрахунків відповідача позивачем суду не надано. Отже обов"язку із спростування розрахунків і доказів відповідача позивач не виконала. Разом з цим позивач надала перед судом пояснення про те, що все ж нею допущено недостачу в сумі 20000 гривень, з яких за її припущенням вона повернула, але доказу цього немає. Таким чином факт отримання матеріальних цінностей і їх недостачі та заборгованості позивачем визнано особисто в судовому засіданні. Разом з цим саме факт недостачі товарних цінностей працівника, якому ввірено такі матеріальні цінності є правовою підставою для повної матеріальної відповідальності, відповідно до правового регулювання, що було чинно на час виникнення спору. Факт відмови позивача підписати відомості про отриману зарплату з підстави позики відповідача, а не з підстави невиплати заробітної плати також однозначно доведено перед судом за поясненням як позивача так і за поясненням відповідача і показанням свідка. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідачів. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved