Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернувся в суд до [PERSON] із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову [PERSON] вказує, що в березні 1999 року по домовленості із відповідачкою він з членами своєї сімї поселився в належний їй житловий будинок по [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] мала оформити на нього житловий будинок шляхом укладання відповідного договору, але виїхала із с. Веснянка, так і не оформивши на нього будинок. Адреса її місця проживання йому не була відома. З того часу він з членами своєї сімї проживає в даному будинку, зареєстровані в ньому, проводить капітальні та поточні роботи, сплачує комунальні послуги. Ураховуючи, що [PERSON] відкрито, безперервно володіє та користується житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] більше 10 років, який належить відповідачу по справі, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на зазначений будинок. Позивач звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилась, не повідомила суд про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності, письмовий відзив на позов не подала. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд вважає за можливе у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України розгляд справи здійснювати без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 19 березня 1999 року, р № 1-363. Позивач, з березня 1999 року разом зі з членами своєї сімї користується та проживає в цьому житловому будинку, зареєстрований в ньому та сплачує комунальні послуги. Зазначені обставини підтверджуються: витягом із погосподарської книги Веснянського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради; інформацією з Державного реєстру речових прав, згідно якого право власності на будинок не зареєстровано; повідомленням КП «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації № 66 від 08 серпня 2022 року про те, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] ; технічним паспортом на житловий будинок; довідкою про ринкову вартість житлового будинку. Згідно ст.344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої ст.344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст.344\~ЦК України). (п. 9 Постанови). З врахуванням вказаних норм законодавства правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України про те, що правила статті 344\~ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16\~ЦК України, а також частини четвертої статті 344\~ЦК України , згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] , відкрито та безперервно, добросовісно користується понад 10 років майном, яке належить відповідачу по справі, продовжує відкрито, безперервно володіти ним, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно.

Outcome: approved