Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначає, що він є власником зазначеного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач, зареєстрована за вказаною адресою, проте фактично в будинку тривалий час не проживає. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з"явився, надав заяву про заяву про розгляд справи без його участі, про підтримання позову та відсутність заперечень проти заочного розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дій, визначених ст. 178 ЦПК України відповідачем не вчинено. Враховуючи відсутність заперечень позивача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що будинок, про який йдеться у позові, належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 09.10.2012, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1642, Витягом про державну реєстрацію прав КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» № 35831183 від 12 жовтня 2012 року (а.с. 5-8). Зміна назви [ADDRESS] відбулася 12.01.2017 ( а.с. 16-17). В даному житловому будинку відповідач [PERSON] зареєстрована з 28.10.2014, проте не проживає з 2015 року, особисті її речі в будинку відсутні. Факт не проживання відповідача [PERSON] в будинку з 2015 року та відсутність її особистих речей в ньому підтверджується актами обстеження від 28.12.2021, 20.11.2021, 21.10.2021, 20.09.2021, 26.08.2021, 26.07.2021, 26.08.2022, 26.09.2022, 26.10.2022 ( а.с. 9-14, 34-36). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в будинку позивача, за власним бажанням, добровільно залишила помешкання понад рік тому, тобто визначила собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг. Наведене свідчить, що [PERSON] не проживає у спірному будинку без поважних причин більше одного року. Факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача як законного власника свого майна щодо користування та розпорядження вказаним житловим будинком. З врахуванням вищенаведених норм закону, та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved