Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, в якій позивач просить визнати за ним право приватної власності на гараж № [NUMBER] , який знаходиться в 4-му ряду обслуговуючого кооперативу «Автогаражний колектив «Надія», що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 156 - А, посилаючись на те, що відповіднодо ордеру Голови виконкому Октябрської районної ради народних депутатів та Голови Полтавського товариства ДОАМЛ №192від04.07.1984 року [PERSON] надано право на зайняття гаража в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний колектив «Надія»№24 ряд 4. Рішенням виконкому Октябрської районної ради народних депутатів м. Полтава №637 від 24.11.201976 року [PERSON] було надано дозвіл на використання земельної ділянки, на якій розміщений вищезазначений гараж. Згідно добровільно складеного позивачем заповіту від 26.12.2008, реєстраційний №3619, [PERSON] розпорядився передати даний гараж синові [PERSON] . При цьому, з 2012 року позивачем було передано гараж у постійне фактичне користуваннярідному внукові [PERSON] дізнався про те, що колишня дружина внука [PERSON] без будь якої юридичної підстави виготовила технічний паспорт в приватному підприємстві «Полтавське БТІ «ІНВЕНТАРИЗАТОР». Оскільки державна реєстрація права власності на вищевказаний гараж позивачем не проводилася, тому звертається з даним позовомдо суду. 18.04.2022 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 07.07.2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначенодо судовогорозгляду по суті. В судове засідання позивач не з"явився,направивши заяву про розгляд без його участі. Відповідач в судове засідання не з"явилася, не повідомивши про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягаєзадоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої хвимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 02.02.1982 року на підставі рішення Октябрського райвиконкому м.Полтави створено Обслуговуючий кооператив «Автогаражний колектив «Надія». Відповідно до ордеру №192від04.07.1984 року [PERSON] надано право на зайняття гаражу в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний колектив «Надія» №24 ряд 4, відповідно до рішення №637 від 24.11.1976 року. [PERSON] є членом Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний колектив «Надія» і користується гаражем № [NUMBER] у 4-му ряду з 04.07.1984 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 15 ЗУ «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будiвельного, дачного, гаражного чиiншого кооперативу аботовариства, якийповністювнiссвiйпайовийвнесок за квартиру, дачу, гараж, iншу будiвлю або примiщення, наданi йому в користування, набуває права власностi на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свiй розсуд: продавати, обмiнювати, здавати в оренду, укладати iншi угоди, не забороненi законом. На підставі ч. ч. 1, 2 ст.331ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинностіцим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Право власності на новостворене нерухомемайно (житловібудинки, будівлі, спорудитощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Окрім цього, як передбачено ч.5 ст.376ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом установлено, що законність користування побудованим вищевказаним гаражем № [NUMBER] в четвертому ряду по [ADDRESS] підтверджуєтьс янаданими доказами, відповідачі не спростували обставини, на які позивач посилається як на підставу позову, оформити своє право в позасудовому порядку позивач не може, тому суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст.16 ЦК України суд захищає невизнані, оспорюванні або порушені цивільні права кожної особи. Таким чином, ураховуючи ту обставину, що нежитлова будівля - гараж № [NUMBER] в четвертому ряду по [ADDRESS] , перебуває в користуванні [PERSON] на законній правовій підставі (дозвіл на зайняття (будівництво) гаражу), не порушує права інших осіб, використовується позивачем за його господарським призначенням, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Так як суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь держави витрати пов`язані зі сплатою ними судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved