Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.07.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків. У серпні 2021 року від позивача надійшла нова редакція позовної заяви, в якій позивач розширив коло учасників, а саме визначив відповідачами: [PERSON] та [PERSON] (законним представником якої є [PERSON] ), третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. У позовній заяві позивач просить суд: - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . - визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29.08.1985 по теперішній час в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 4 особи, а саме [PERSON] (власник 3/4), син позивачки - [PERSON] , [INFO] , племінниця - [PERSON] , [INFO] , та брат [PERSON] (власник 1/4). Відповідач [PERSON] з дочкою [PERSON] не проживають в квартирі понад одного року, не сплачують комунальних платежів, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою вони не цікавляться. [PERSON] з кінця січня 2018 року по теперішній час проживає в іншій країні, а саме в рф за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації відповідача порушує право позивачки, як співвласника, вільно розпоряджатися і користуватися майном, оскільки позивачка позбавлена можливості переведення всіх рахунків по квартирі та прагнення зменшити квартплату, а також неможливість оформити субсидії. [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мiж [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано рішення суду у справі 754/3500/18 вiд 24.10.2018. Дитина зареєстрована в квартирі батька, але після розлучення колишнє подружжя вирішило, що неповнолітня дочка повинна жити з мамою. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження Підготовче засідання призначено на 04.10.2021. 20.09.2021 законним представником відповідача - [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона повністю заперечує щодо задоволення позовних вимог та вказує, що право користування неповнолітньої дитини - [PERSON] є похідним від права власності її батька на квартиру. У підготовчому засіданні 04.10.2021 представником позивача заявлено клопотання про витребування від адміністрації Державної прикордонної служби України доказів перетину кордону України громадянином України [PERSON] в період з 01.01.2017 по 04.10.2021 із зазначенням дат виїзду та країни виїзду, а також дат в`їзду в Україну. Ухвалою суду від 04.10.2021 клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Якимчука Михайла Миколайовича про витребування доказів задоволено, витребувано з адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України громадянином України [PERSON] в період з 01 січня 2017 року по 04 жовтня 2021 року із зазначенням дат виїзду та країни виїзду, а також дат в`їзду в Україну. Також у підготовчому засіданні представником відповідача подано пропозицію щодо укладення мирової угоди, з якою сторона позивача не погодилась. Судом відкладено розгляд справи на 24.11.2021. 23.10.2021 від Державної прикордонної служби України на виконання вимог ухвали суду надійшов лист з витребуваною інформацією. 23.11.2021 від відповідачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи 24.11.2021 відкладено на 19.01.2022. 13.01.2022 від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому представник просить суд проводити розгляд справи за відсутності третьої особи. Також надано висновок щодо розв`язання спору про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] від 31.12.2021. 19.01.2022 через електронну пошту суду представником позивача подано клопотання про проведення підготовчого засідання без сторони позивача. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2022 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті на 23 березня 2022 року. 23 березня 2022 року розгляд справи не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 13.07.2022. У судовому засіданні 13.07.2022 оголошено перерву до 18.10.2022 за клопотання представника позивача. 18.10.2022 розгляд справи не відбувся. Наступне судове засіданні призначено на 29.11.2022. У судовому засіданні 29.11.2022 позивачка просила суд позов задовольнити в повному обсязі, представник позивачки наполягав на задоволенні позовних вимог в частині визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на майно № 6066 від 30.12.1999, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київською міського нотаріального округу Алейнік Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 272, належить 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Таким чином, позивачці на праві власності належить ѕ частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на майно № 6066 від 30.12.1999, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради належить 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2013, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 02.08.1984 по теперішній час, а його донька - [PERSON] , [INFO] , з 13.12.2013 по теперішній час. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/5500/18 від 24.10.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04.09.2013, актовий запис № 1136 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві - розірвано. Питання щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , судом не вирішувалось. Згідно з інформацією, надано Державною прикордонною службою України [PERSON] 31.05.2019 виїхав за межі України та станом на 04.10.2021 не повертався. Позивач вказує, що відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] понад одного року, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають, на підтвердження чого надає Акти від 16.01.2018, від 16.01.2019 та від 05.03.2021 посвідчені начальником ЖЕД - 305 Мірутою М. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником 1/4 частки квартири за адресою [ADDRESS] , отже, має право володіти, користувався, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд на рівні з позивачкою. У зв`язку з викладеним вимога позивачки про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] порушує права останнього, як власника квартири, а тому є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачки про визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] суд зауважує таке. Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Позбавлення дитини права користування житлом не відповідає інтересам дитини. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19 травня 2021 року у справі № 759/19579/17. Відповідно до висновку органу опіки та піклування № 102/02/38-7996 від 31.12.2021 причини відсутності малолітньої [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , є поважними. На підставі матеріалів справи та рiшення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 25 від 02 грудня 2021 року), Деснянська районна в Києвi державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] (опікун - [PERSON] ) про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] є безпідставними та такими, що порушують житлові права дитини [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що місце проживання малолітньої [PERSON] зареєстроване разом зі її батьком [PERSON] , який є власником 1/4 частки спірного житлового приміщення, позовні вимоги про визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed