Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

У лютому 2022 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що із мобільного додатку ДІЯ дізналася, що 07 лютого 2022 року Шевченківським відділом ДВС в Миколаївському районі Миколаївської області було відкрито виконавче провадження № 68506877 за заявою відповідача про стягнення з неї коштів в сумі 12032 грн 14 коп. на підставі виконавчого напису, вчиненого 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. Вважала, що цей виконавчий напис є протиправним, оскільки сума стягнення не є безспірною, так як в порушення ст. 88 Закону України Про нотаріат виконавчий напис був виданий про стягнення суми боргу за правом вимоги, строк якої був більшим ніж три роки. Крім того нотаріусу не було подано документи, визначені законодавство, в тому числі й Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджених Кабінетом Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, оскільки цей нормативний акт (в частині стягнення за кредитними договорами), на підставі якого нотаріус мав вчиняти виконавчі написи, був визнаний нікчемним. Таким чином вважала, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 22 лютого 2022 року в справі було відкрито провадження в спрощеному позовному провадженні. При цьому, ухвалою судді від 21 лютого 2022 року було задоволено клопотання представника позивачки про забезпечення позову і зупинено виконавче провадження №68506877. Також, ухвалою суду від 22 лютого 2022 року було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. документи, на підставі яких прийнято рішення про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, проте ухвала виконана не була. В судове засідання на розгляд справи по суті позивачка не з`явилася. Згідно її заяви просила здійснити розгляд справи без неї, а позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням здійснити розгляд без участі їх представника, а справу вирішити на підставі наявних в ній доказів. Від нотаріуса заяв не надійшло, до того ж відповідно до інформації Міністерства юстиції України свідоцтво нотаріуса Горевічов О.М. анульовано наказом від 12 березня 2021 року № 932/5. Суд, вважаючи можливим вирішити позов без участі сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом Про нотаріат (далі - Закон), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та іншими нормативними актами. Так, в ст. 87 Закону передбачено, що виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: - подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3). Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису передбачають підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Розділом 2 Переліку документів було передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: - оригінал кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (К/800/6492/17, К/8007651/17) Розділ 2 зазначеного Переліку про стягнення заборгованості, які випливали із кредитних відносин, був визнаний незаконним та нечинним. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 та від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горевічовим Олегом Миколайовичем був вчинений нотаріальний напис про стягнення із [PERSON] грошового боргу за період з 08 жовтня 2016 року по 20 січня 2020 року в загальному розмірі 10784 грн 68 коп, який складався з наступного: заборгованість за тілом кредиту 4795 грн. 12 коп, заборгованість за процентами та комісією 1289 грн. 56 коп., заборгованість за пенею 4550 грн, а також стягнуто 150 грн плати за вчинення виконавчого напису. У виконавчому написі також зазначено, що він вчинений у відповідності зі ст. 87 Закону України Про нотаріат та пунктом 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. В ньому також зазначено, що стягнення відбувається на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами за договором кредиту № 490907256 від 04 червня 2013 року укладеного між публічним акціонерним товариством Альфа Банк та [PERSON] , правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія управління активами. Слід відмітити, що за рішенням Корабельного районного суду м. Миклаєва від 22 січня 2018 року прізвище позивачки після розірвання шлюбу було змінено на [PERSON] . В той же час, із виконавчого напису не вбачається достовірно які документи були представлені нотаріусу на підтвердження безспірності грошової вимоги. Із самого виконавчого напису, копія якого була отримана позивачкою у органу ДВС, не вбачається, що нотаріусу при вчиненні виконавчого напису були надані документів, які б підтверджували розрахунок заборгованості, наприклад нарахування відсотків, вірність нарахування відсотків та пені пені. Крім того відсутні достовірні дані, які б підтверджували отримання позивачкою відповідного повідомлення про необхідність повернення грошових коштів. Також, згідно виконавчого напису борг пропонується стягнути за період більше як три роки, що суперечить положенням ст. 88 Закону України Про нотаріат. Ненадання нотаріусу всіх документів, які є складовими кредитного договору та документів про безспірність виникнення боргу, вчинення виконавчого напису згідно з розділом 2 Переліку, який на час вчинення нотаріального напису був нечинним, а також вчинення виконавчого напису по боргу право вимоги за яким складає більше ніж три роки, свідчать про порушення нотаріусом вимог законодавства, в тому числі вимог підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку, В зв`язку з цим суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису від 27 червня 2021 року нотаріусом були порушені вимоги статей 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 Порядку. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право на оскарження нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Внесення змін до виконавчого напису або визнання його частково таким, що не підлягає виконанню, наприклад якщо суми грошового зобов`язання можуть бути змінені (зменшені), діючим законодавством не передбачено, тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 1488 грн 60 коп, який складається із судового збору в сумі 992 грн 40 коп, сплаченого за подання позову до суду, та 496 грн 20 коп сплаченого за подання заяви про забезпечення позову. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved