Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У квітні 2021 р. року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що вона постійно проживала та проживає у кв. [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності. 29.01.2014 року вона з онукою [PERSON] звернулись до нотаріуса з метою укладання правочину, щоб після її смерті онука могла успадкувати квартиру. Невдовзі після оформлення правочину відповідачка почала до неї погано ставитися, і вона звернулась до нотаріуса з метою скасувати заповіт, однак їй було роз`яснено, що насправді між нею та онукою було укладено не заповіт, а договір дарування квартири. Зазначає, що на момент укладення спірного договору дарування вона не розуміла значення цього правочину та думала, що підписує правочин, за яким до смерті залишається власницею квартири, через похилий вік та незадовільний стан здоров`я і поганий зір вона не ознайомилась із договором, не змогла надати йому належної оцінки. Після укладення договору вона продовжила проживати у подарованій квартирі та самостійно сплачувати всі комунальні платежі. Дана квартира є її єдиним житлом та вона не мала наміру її відчужувати, в зв`язку з чим просить визнати укладений договір дарування недійсним. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до\~ст. 128 ЦПК України\~належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~за відсутності заперечень до того позивача. Третя особа у судове засідання не з`явилась, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. 29.01.2014 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 261, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира належала [PERSON] на праві приватної власності та була отримана нею на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю № [NUMBER] від 06.01.1993 року. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи те, що позивачка на момент укладення правочину помилилася щодо його природи, а саме, вважала, що нею заповідається на ім`я онуки належна їй квартира, яку вона успадкує після її смерті, а вона до кінця життя продовжуватиме в ній проживати, та насправді не мала наміру її відчужувати на користь онуки та укладати договір дарування квартири, на підставі чого суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та визнати укладений договір дарування недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved