Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 27.06.2018 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 861. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27.06.2018 у між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в книзі реєстрації шлюбів вчинено відповідний актовий запис № 861. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалися через різні погляди на життя, в зв`язку з чим у них часто виникали сварки та непорозуміння, які стали підставою для втрати любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинено у лютому 2022 року, спільне господарство не ведуть. На даний час шлюб носить лише формальний характер, вжиті заходи для примирення не дали результату, подальше збереження сім`ї є неможливим, тому просила розірвати шлюб. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2022 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 26.09.2022 через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи повторно в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно частини 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням положень статей 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як визначено у статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 27.06.2018 сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 861, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.2018. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.09.2018. Як вбачається із позовної заяви, спільне життя у подружжя не склалося, вони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. За змістом положень частини 1 статті 51 Конституції України, частини 1 статті 21 СК України, частини 1 статті 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105, частиною 1 статті 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, такі як відсутність спільного господарства, фактичне припинення шлюбних відносин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу позивачу, за її заявою, слід залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам частини 1 статті 113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги частини 1 статті 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 992,40 грн. судового збору, сплаченого нею при поданні позову згідно фіскального чеку № 1028196214 від19.09.2022. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved