Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Від імені та в інтересах позивача [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, звернувся адвокат Караштефан Олександр Васильович. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була власником 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду Асоціації «МІАР-ТС» від 12.04.2007 року. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , як єдиний спадкоємець до майна померлої звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва, однак отримав відмову нотаріуса, з підстав неналежного підтвердження правовстановлюючих документів щодо майна. На підставі викладеного, представник позивача просить, визнати незаконним дії приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України. Заявами від 02.07.2021 року (вх. № 19433) про долучення квитанції про сплату судового збору, 12.07.2021 року (вх. № 20504) про зміни до позовної заяви, та від 14.07.2021 року (вх. 20843) про надання оцінки вартості майна, представник позивача адвокат Караштефан Олександр Васильович усунув недоліки визначені ухвалою суду від 22.06.2021 року. Згідно змін до позовної заяви просив визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2021 року позовну заяву [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В подальшому, ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника позивача витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашічевої Галини Леонідівни матеріали спадкової справи № 4/2013 відкритої за заявою [PERSON] , до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.35). На виконання ухвали про витребування доказів, на адресу суду 12.08.2022 року (вх. № 14202) приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу надіслано копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.47-95). Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Караштефан Олександр Васильович не з`явились, разом з цим, представник позивача подав заяву про можливість проведення судового засідання у відсутність сторони позивача, просив позовні вимоги задовольнити (а.с.107). Представник відповідача Одеської міської ради про час та місце слухання справи повідомлений наджени чином та своєчасно (а.с.108), крім іншого, представник відповідача ознайомився з матеріалами справи 16.11.2022 року (а.с.109), про причини не явки суду не повідомив, з заявами про відкладення слухання справи не звертався, відзиву на позовну заяву також не надав, у в`язку з цим, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у відсутність сторін. Підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, дійшов висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Так, звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач зазначив, що є сином померлої [PERSON] , та відповідно, після смерті матері звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва на 1/3 частину житлового будинку, яка обумовлена тим, що право власності померлої на зазначену нерухомість не відповідає діючому законодавству, оскільки не було дотримано нотаріальної форми угоди обов`язковість якої була передбачена ст. 220, 657 ЦК України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , у віці 51 років, актовий запис № 258. Свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції (а.с.49). Відповідно до рішення Третейського суду від 12.04.2007 року (справа №ТС-14-А/2007) за [PERSON] , визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-6). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер:15702612 від 27.08.2007 року, реєстраційний номер об`єкта: 7298858 за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за [PERSON] . Підстава рішення суду (справа № ТС-14-А/2007) від 12.04.2007 року/Постійно діючий Трітейський суд Асоціації «МІАР-ТС». Форма власності приватна спільна часткова. Розмір частки 1/3. Номер запису: 40739 в книзі: 264-65 (а.с.10). Судом досліджується копія спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно якої [PERSON] , звернувся із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері, яка померла [INFO] . Так, згідно матеріалів справи [PERSON] , 25.04.2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 405, 6 кв. Крім іншого, 11.05.2018 року видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Та, 19.06.2018 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири під [ADDRESS] . Разом з цим, судом досліджується копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Г.Л. Пашичевою відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку в [ADDRESS] , з підстав недотримання нотаріальної форми угоди обов`язковість якої була передбачена ст.220, 657 ЦК України, а також згідно ЗУ «Про третейській суду» ст.6 п.7 де передбачено, що справи у спорах щодо нерухомого майна не можуть розглядатись третейськими судами. Таким чином судом, згідно матеріалів спадкової справи встановлено, що [PERSON] , є сином померлої [PERSON] , після смерті матері отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, та відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку житлового будинку в [ADDRESS] . Суд зазначає, що третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин. Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України та стаття 18 Закону України Про судоустрій України), а тому вони не здійснюють правосуддя, а їх рішення не є актами правосуддя. Згідно з положеннями частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. В свою чергу, відповідно до Закону третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (стаття 46), і саме ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов`язковими лише для сторін спорів (пункт 5 статті 4). Сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень (стаття 50 Закону). У свою чергу, виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа (частина третя статті 55 Закону). Тому, для здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду, до бюро технічної інвентаризації має надаватися виконавчий документ, виданий компетентним судом. Як встановлено, матеріалами справи згідно Витягу про реєстрацію права власності не нерухоме майно 1/3 частка будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] , 27.08.2007 року (а.с.89). Право власності на 1/3 частку житлового будинку зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Номер запису: 40739 в книзі № 264-65. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , на виконання вимог ст. 55 ЗУ «Про третейській суду» здійснила в добровільному порядку дії встановлені в рішенні, а саме, надала рішення суду на реєстрації до органів реєстрації. З огляду на зазначене, суд вважає, що позивач має право на спадкування 1/3 частки житлового будинку після смерті матері, право власності на яку зареєстровано та підтверджено Витягом про реєстрацію. За приписами статті 16\~ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За нормами визначеними ч.ч. 1-3 ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч.1ст.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.\~1296\~ч.\~1\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику в\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Матеріалами справи встановлено, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, з огляду на зазначене, позивачем доведено суду про не можливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на спадкове майно, тому, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме, визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] померлої [INFO] .

Outcome: approved