Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

29.11.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовується тим, що 07.10.2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Разом сторони не проживають, донька залишилася проживати з позивачем, починаючи з вересня 2020 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач щодо доцільності визначення місця проживання дитини з нею зазначає, що вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям доньки. Відповідач практично ніколи не виявляв проявів самостійного виховання дитини. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. В порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України з метою визначення підсудності було здійснено запит щодо встановлення інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, представником було подано через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що він позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання, як і у всі попередні, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. В матеріалах справи міститься відзив, який надійшов до суду 15.02.2022 року, який свідчить про те, що він був обізнаний про розгляд справи та свідомо не з`явився у судове засідання. Відповідач у відзиві вказує, що за домовленістю між сторонами було укладено усний договір про визначення місця проживання дитини, згідно якого донька з кінця листопада 2020 року постійно проживає з матір`ю, а він як батько мешкає окремо. При цьому, весь час він регулярно матеріально допомагає утримувати доньку, забезпечуючи інтереси дитини. Хоча він з дитиною проживає окремо, проте сумлінно та належно виконує свої батьківські обов`язки. За доводами відповідача, сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Третя особа у судове засідання також не з`явилася, в матеріалах справи міститься лист, яким долучено рішення та висновок щодо визначення місця проживання дитини, а також заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , у якому [INFO] народилася їх донька - [PERSON] (свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2021 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки, спір стосовно місця проживання якої розглядається в судовому порядку, а рішенням Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 25.01.2022 року визначено способи участі батька у вихованні дитини. З матеріалів справи вбачається, що сторони проживають окремо, дитина залишилась проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачу. Відповідач приймає участь у фінансовому забезпеченні дитини та щодо місця проживання доньки з матір`ю - не заперечує. За доводами позивача, нею створені належні умови для виховання та всебічного розвитку дитини, тому, виходячи з інтересів дитини, доцільним є визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. За положеннями ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, з матеріалів справи вбачається, що підтверджено належними та допустимими доказами зі сторони позивача та не заперечувалося відповідачем, що малолітня [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти № 693 «Волошка» з 01.09.2018 року по теперішній час (довідка за вих. № 111 від 08.12.2020 року). В характеристиках вихованиці ЗДО від 02.12.2020 року та від 29.10.2021 року, складених вихователями дошкільного закладу, вказано, що дитина має все необхідне для життя і відвідування садочку. [PERSON] прив`язана до мами, яка проводить з донькою весь вільний час. Мати постійно цікавиться питанням виховання доньки, прислухається до консультацій і рекомендацій вихователів, а також регулярно відвідує батьківські збори. Тато жодного разу не вияви інтересу до життя доньки в дитсадку. У сім`ї дитина найбільше спілкується з мамою, яка всебічно розвиває дитину, водить її на гурток хореографії та басейн. Згідно характеристики вихованиці танцювальної студії «Starlight» від 29.10.2021 року, [PERSON] відвідує танцювальну студію з липня 2020 року, куди її приводить [PERSON] , яка цікавиться успіхами доньки, виконує з нею домашні завдання, готується до тематичних свят та відкритих виступів. Дитина має все необхідне для відвідування танцювального гуртку. [PERSON] жодного разу не був помічений у стадії разом з донькою. Крім того, від служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанскього району Київської області надійшов висновок органу опіки та піклування, з якого вбачається, що донька проживає разом з матір`ю та бабусею за адресою: [ADDRESS] . За результатом обстеження умов проживання працівниками КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» 16.11.2021 року з`ясовано, що в помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм, в квартирі чисто та затишно. Для дитини створені належні умови для повноцінного утримання та проживання, є окреме ліжко, шафа для речей, стіл для виконання завдань, іграшки, книжки. Дитина всім забезпечена. [PERSON] працює на посаді директора в ФОП « [PERSON] », має дохід в достатньому розмірі, що дає змогу створити всі необхідні умови проживання та задовольнити потреби доньки. Дитина відвідує заклад дошкільної освіти № 693 «Волошка». Батько дитини [PERSON] проживає окремо. При спілкуванні з працівниками служби спочатку повідомив, що заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, у зв`язку з тим, що відсутній предмет спору. Після введення в Україні воєнного стану, повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю та надав відповідну заяву. За даним висновком орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а, перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, наголошується, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 Конвенції, визначено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини, при цьому діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину. Статтею 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Тобто, можна зробити висновок, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама прагнула до них. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. [PERSON] - батько дитини, відносно якої розглядається питання щодо визначення місця проживання, фактично не заперечував щодо визначення місця проживання доньки з матір`ю, вважав, що між сторонами відсутній предмет спору з даного питання. Слід зазначити, що у даному випадку [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, реалізувала гарантоване Конституцією України та Конвенцією право на доступ до правосуддя у спосіб, що прямо передбачений законом. При цьому аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, а також вимог цивільного процесуального закону свідчить про те, що не заперечення відповідача проти того, щоб малолітня дитина проживала саме позивачем не є передбаченою законом підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з позивачем. Аналогічний висновок міститься в постанові Київського апеляційного суду від 15.12.2020 року (справа № 381/497/19). Виходячи з вимог чинного законодавства та наявних у справі доказів, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю буде відповідати її інтересам, а тому вимога позивача підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 908 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved