Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі по тексту АТ «Укргазбанк») в особі свого представника Артимича М.М. звернулося в суд з позовом до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач приєднався до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операцій за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками шляхом підписання 25 лютого 2020 року заяви-договору №2020/І_С/284-00549 за обраним продуктом «ЕКО-кредитка» з програмою кредитування «Пакет «ЕКО-кредитка». Відповідно до п.2.1 Розділу 2 «Загальні положення», ця заява разом з Правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», Тарифним планом, умовами банківських Продуктів-Пакетів, які розміщені на сайті банку є Договором комплексного банківського обслуговування. 25.02.2020 на підставі вказаної заяви між сторонами укладено кредитний договір № 2020/ОВР/284-000250 за програмою кредитування «Універсальна картка «Домовичок» без забезпечення. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Договір, укладений з відповідачем є договором приєднання, порядок укладення якого передбачений ст. 634 ЦК України. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та сплати процентів за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21 липня 2021 року становить 24555 (двадцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 45 коп., включаючи 16085,54 грн. заборгованості по кредиту (строкової); 3912,47 грн. - заборгованості по процентах (простроченої); 594,29 грн. -\~ заборгованості по процентах поточної, та 3963,15 грн. - простроченої заборгованості по відсотках. За наведених обставин просив позовні вимоги задовольнити. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотань не заявляв, повідомлення про розгляд даної справи розміщено на веб-сайті Хустського районного суду. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2020 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №2020/І_С/284-000549, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту овердрафту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування таким кредитом, шляхом підписання Заяви-Договору №2020/ОВР/284-000250 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк». У Заяві-Договорі зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Заява-Договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських Продуктів/Пакетів (що розміщені на сайті банку), є договором комплексного банківського обслуговування. До кредитного договору банк додав копії не підписаних відповідачем Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» та Тарифного плану «Кредитна картка пакет «Домовичок». Як вбачається з виписки по картковим рахункам за період з 25 лютого 2020 року по 21 липня 2021 року відповідач отримав обумовлені укладеним між сторонами кредитним договором кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення ліміту овердрафту та користувався ними протягом зазначеного періоду. Згідно наданого банком розрахунку станом на 21 липня 2021 року за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 24555 (двадцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 45 коп., включаючи 16085,54 грн. заборгованості по кредиту (строкової); 3912,47 грн. - заборгованості по процентах (простроченої); 594,29 грн. -\~ заборгованості по процентах поточної, та 3963,15 грн. - простроченої заборгованості по відсотках. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~\~ Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, 25.02.2020 [PERSON] звернувся до АТ «Укргазбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № 2020/І_С/284-000549, у якій відображено його волевиявлення на отримання банківських послуг за обраним продуктом «ЕКО-кредитка». У підписаній відповідачем Анкеті-заяві позичальника від 23.07.2020, чітко не визначені така істотна умова кредитного договору як процентна ставка, так само як і відсутні умови договору про сплату комісій, інших платежів за певні послуги, чи встановлення відповідальності у вигляді підвищених відсотків (ст. 625 ЦК України), неустойки (пені, штрафів), комісій тощо. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування відсотків та підвищених відсотків ст. 625 ЦК України), крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.02.2020, посилався на зазначені вище Правила та Тарифи. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Тарифи отримав відповідач та ознайомився і погодився з ними перед підписанням кредитного договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем банківських послуг взагалі містили умови на підставі яких банком здійснено відповідні нарахування. За наведених обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила та Тарифи, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Щодо наявного у заяві від 25.02.2020 такого розділу як «4. Паспорт споживчого кредиту», то з цього приводу суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво - і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво - або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року справа № 393/126/20 відступила від правової позиції про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Та зроблено правовий висновок, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Про те, що інформація відображена у розділі «4. Паспорт споживчого кредиту» не може розцінюватися як умови кредитного договору додатково свідчить і умова заяви від 25.02.2020 про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності Клієнта з урахуванням, зокрема, наданої інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. З урахуванням зазначеного та вказаного вище висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду суд не бере до уваги інформацію зазначену у паспорті споживчого кредиту. Відтак, позивач не довів факту прийняття [PERSON] запропонованих йому умов щодо розміру відсотків, комісії, пені та штрафів, а також підвищених відсотків (ст. 625 ЦК України). Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) та підвищених відсотків (ст.625 ЦК України) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такий висновок узгоджується з висновком Великою Палатою Верховного Суду викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, оскільки з виписки з рахунку [PERSON] , вбачається, що останній користувався коштами (кредитними), то Банк має право на стягнення у примусовому порядку з неї фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредит. При цьому, оскільки відповідачем фактично не заперечується наданий банком розрахунок заборгованості, в тому числі й щодо його складових, то суд бере до уваги такий розрахунок та виходить з того, що фактично отриманою сумою кредиту (яка не погашена) є визначена розрахунком заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 16085грн.54коп. і саме така сума підлягає стягненню з відповідача. Нараховані банком 3912,47 грн. - заборгованості по процентах (простроченої); 594,29 грн. - заборгованості по процентах поточної, та 3963,15 грн. - простроченої заборгованості по відсотках, стягненню з відповідача не підлягають, позаяк банком не доведено правомірність (умови та порядок) нарахування таких сум. З урахуванням наведеного, позов АТ «Укргазбанк» підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Банком пред`явлено позов на суму 24555 грн., і судом такий позов задоволено на суму 16085.54 грн., що складає 65.51% від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1487.08 грн. (2270 65.51%).

Outcome: partial