Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у якій просила: здійснити захист її прав споживача фінансових послуг шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича про стягнення з неї заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Вимоги за заявою обґрунтовано тим, що 26.11.2021 року на адресу позивачки , приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. направив копію постанови про відкриття виконавчого провадження платника по примусовому виконанню виконавчого напису №60907 виданого 25.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення невиплачених в строк грошових коштів за період з 26.11.2020р. по 30.04.2021 р. включно суму у розмірі: 10995,12 грн. заборгованості за тілом кредиту; 18735,26 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 50 грн.- плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 29780,38 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того вказаним приватним виконавцем було винесено постанови від 26.11.2021 року за цим же виконавчим провадженням ВП№67675208 про стягнення з [PERSON] основної винагороди в сумі 2978,04 грн., та про стягнення розмірі мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 400,00 грн.. Вищевказані документи позивачкою за місцем проживання отримано 01.12.2021 року, проте, грошові кошти у товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» позивачка не брала взагалі договору позики, чи будь-якого іншого договору зі вказаною фінансовою компанією не укладала, ні приватний нотаріус, ні товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» не повідомляли позивачку про наявність будь-якого договору та заборгованості в сумі 29780 грн., в зв`язку з чим [PERSON] , не відомо, на якій підставі приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис. В зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню Ухвалою суду від 20.12.2021 року відкрито провадження та справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 06.12.2021 року представником позивача було надіслано до суду клопотання в якому він просить зупинити стягнення по виконавчому провадженню ВП № 67675208 по примусовому виконанню виконавчого напису № 60907 виданого 25.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.. Ухвалою суду від 20.12.2021 року було зупинено стягнення по виконавчому провадженню ВП № 67675208 по примусовому виконанню виконавчого напису №60907 виданого 25.05.2021року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.. 04.05.2022 року на адресу суду від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надала відзив, в якому зазначають, що: - відповідачем виконано вимоги передбачені п. 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів,за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису 1) Оригінал кредитного договору та Розрахунок заборгованості за кредитним договором, а отже виконавчий напис, вчинений 25.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №60907, щодо стягнення з Позивача а користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 29780,38 грн. не підлягає визнанню такими, що не підлягають виконанню, оскільки зазначену в оспорювальному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною; - витрати на професійну правничу допомогу на суму 9100,00 грн. є не співмірними складністю цієї справи, не відповідають критерію реальних витрат та розумності їхнього розміру, більш того Позивачем не надано договору про надання правової допомоги; - як вбачається зі змісту позовної заяви Відповідачем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому належить ідентифікаційний код юридичної особи 25625014, але в позовній заяві зазначено код 14352406, що належить Акціонерному товариству « Банк Кредит Дніпро», а отже є не зрозумілим, хто по даній справі є відповідачем, а отже позовна заява не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, що є підставою для відмови у позовних вимогах у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, тому в зв`язку з вищевикладеним просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2021 року встановлено, що приватним виконавцем було винесено постанову на основі виконавчого напису № 60907 виданого 25.05.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. , згідно якої було постановлено стягнути з [PERSON] за період з 26.11.2020 року по 30.04.2021 року включно, суму у розмірі: 10992,12 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 18735,26 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; -50 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 29780,38 грн. (а.с 12-13, 16-18). Згідно постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.11.2021 року встановлено, що приватним виконавцем було визнано для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 400,00 грн. (а.с. 14-15). Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2021 року встановлено, що приватним виконавцем було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с. 19-20). Згідно постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 26.11.2021 року встановлено, що приватним виконавцем було постановлено стягнути з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 2978,04 грн.(а.с. 22). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Проте, у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. На зазначене зверталась увага у рішеннях касаційної інстанції, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17зазначено: в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, на які посилалася заявник в апеляційній та касаційній скаргах, постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова № 662) Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до пункту 5Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.96судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним визначає стаття 265 КАСУ, а саме: 1. Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. 2. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за №60907 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 29780,38 грн.. щодо звернення стягнення з [PERSON] заборгованості на користь відповідача, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Сторонами не було надано доказів, що укладений договір між позивачем та відповідачем був нотаріально посвідчений. Тому,суд приходить до висновку,що вчиняючи 25.05.2021 року спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. неправомірно керувався пунктом 2Переліку документів у редакції постанови №662,яка на той час уже була не чинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22лютого 2017року у справі №826/20084/14,оскільки не було надано доказів, що укладений договір між позивачем та відповідачем був нотаріально посвідчений, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина 3 статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини восьмої статті 141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, в матеріалах цивільної справи при подані позову до суду було додано копію ордеру, попередній розрахунок послуг на адвоката по договору №2021ц/57 про надання правничої допомоги від «01» грудня 2021 року. В обґрунтування заперечень представником відповідача зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 9100, 00 грн. є не спів мірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, більш того Позивачем не надано договору про надання правової допомоги, жодного платіжного доручення чи квитанції в підтвердження оплати правової допомоги , які б були оформлені у встановленому законом порядку, також, відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу, а отже суд не має підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9100,00 грн. Суд вважає, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, тому, враховуючи викладене та наявність доказів понесених витрат на сплату правничої допомоги, витрати в сумі 9100,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно квитанції позивач сплатив судовий збір за подачу позову в сумі 908 грн. 00 коп. та 454,00 грн. судового збору за подачу до суду заяви про забезпечення позову. Відповідно до вимог ст. 141ЦПК України судові витрати у даній справі повинні бути покладені на відповідача.

Outcome: approved