Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Рішенням від 01.02.2022 р. задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник О.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 15.09.2022 р. [PERSON] звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій посилається на те, що вона під час розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн., докази на підтвердження яких було подано після ухвалення рішення, а тому вважає, що виникла необхідність у вирішенні питання про судові витрати, а саме щодо стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу. Також, заявник просив поновити їй строк на звернення до суду з вказаною заявою, оскільки він був пропущений з поважних причин. Заявник в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшла її письмова заява, зі змісту якої вбачається, що остання заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути заяву за її відсутності. Представник заінтересованої особа ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому зауважив, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу значно завищений та жодним чином не є співмірним із складністю справи. Враховуючи, що заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили, а тому відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву за їх відсутності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Зі змісту рішення від 01.02.2022 р. вбачається, що позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник О.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено, однак питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси сторони позивача під час розгляду справи представляв адвокат Дранчук І.Я., повноваження якого підтверджуються ордером від 22.10.2021 р. Так, на підтвердження факту надання і отримання професійної правничої допомоги, заявником подано до суду договір про надання адвокатом правової допомоги від 21.10.2021 р. та додаткову угоду до нього, акт приймання-передачі правової допомоги від 08.09.2022 р. та детальний опис послуг від 09.09.2022 р., відповідно до яких загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 20000,00 грн. Суд вважає, що заявником пропущено встановлений законом строк для подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомог з поважних причин, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а копію рішення заявник фактично отримала тільки 07.09.2022 р. у власному електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд», про що свідчить відповідна роздруківка, а тому суд приходить до висновку про поновлення заявнику вказаного строку. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 р. у справі № 910/906/18. Представник заінтересованої особи як на підставу для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилався на неспівмірність цих судових витрат, які заявлені до стягнення іншою стороною. Суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена [PERSON] сума є надмірною. При цьому, суд частково погоджується з доводами представника заінтересованої особи про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, надану [PERSON] , з реальним обсягом такої допомоги в суді, витраченим часом на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат. Враховуючи викладене, суд вважає що заявлений [PERSON] розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок ТОВ «Вердикт Капітал», є завищеним та неспівмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а тому приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити частково, а розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок ТОВ «Вердикт Капітал», з врахуванням заперечень його представника, підлягає зменшенню та стягненню в загальній сумі 7000,00 грн.

Outcome: partial