Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

12\~березня 2021\~року [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулись\~до Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси з\~позовом до [PERSON] про стягнення індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, уточнивши який, просять суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 166994,68 грн., з яких 152671,61 грн. втрати від інфляції (за період з травня 2018 року по травень 2021 року), 14323,07 грн. 3% річних (з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року); на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 41748,67 грн., з яких 38167,90 грн. втрати від інфляції (за період з травня 2018 року по травень 2021 року), 3580,77 грн. 3% річних (з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року); усі судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/2006, яке набрало законну силу 21 грудня 2006 року на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області по цивільній справі №22-6452/06, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 69116,66 грн.; на користь [PERSON] борг в сумі 138233,32 грн.; та на користь [PERSON] борг в сумі 50624,85 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2014 року у виконавчому провадженні № 41620297 з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/06 замінено стягувача [PERSON] правонаступником [PERSON] . Позивачі вказують, що відповідач не виконує рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/2006. У зв`язку з чим, [PERSON] та [PERSON] вважають за необхідним стягнути з відповідача індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У відкрите судове засідання позивачі та їх представник не з`явились. Представник [PERSON] та [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. [PERSON] та його представник у відкрите\~судове засідання\~не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки не повідомили. 07 червня 2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву із запереченнями щодо позову. Обґрунтовуючи свої заперечення зазначив, що відповідачі в категоричній формі упродовж тривалого часу відмовляються від погашення ним заборгованості частинами, що на сьогоднішній день, враховуючи судові процеси з 2006 року по теперішній час, дало б йому можливість повністю погасити існуючу заборгованість. Вказує, що через відмову позивачів на погашення заборгованості частинами, останні звертаються до суду із позовними заявами про стягнення штрафних санкцій з метою збільшення перед ними суми боргу, та позбавлення відповідача права власності на особисте майно. Крім того, 10 жовтня 2022 року [PERSON] \~подав до\~суду клопотання\~про долучення\~доказів із\~копіями поштових\~квитанцій про\~перерахунок позивачам\~грошових коштів.\~Відповідач вважає,\~що вказані\~докази підтверджують\~відсутністьз його боку будь-яких умисних та свідомих дій щодо ухилення від виконання рішень судів. Вказує, що за період 2013-2022 років перерахував на користь позивачів грошові кошти на загальну суму 682500,00 грн., що є фактично сумою, яку за рішеннями судів зобов`язано сплатити вказаним особам. Вважає,\~щонаразі виконано усі зобов`язання, відповідно до рішень судів, але це виконання навмисне не прийнято стягувачами, з їх прямої вини та особистої зацікавленості. З боку стягувачів вбачається систематичне перешкоджання виконанню рішень судів, намагання затягнути процес розрахунків. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/2006, яке набрало законну силу 21 грудня 2006 року на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області по цивільній справі №22-6452/06, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 69116,66 грн.; на користь [PERSON] борг в сумі 138233,32 грн.; та на користь [PERSON] борг в сумі 50624,85 грн. (Т.1, а.с. 13-15, 16-18). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2014 року у виконавчому провадженні № 41620297 з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/06 замінено стягувана [PERSON] правонаступником [PERSON] (Т.1, а.с. 20-21). Встановлено, що відповідач рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/2006 не виконує належним чином. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок невиконання зобов`язання, та регулюються Розділом І Книги V ЦК України. У ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст.\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України,\~можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 3\~ст. 510 ЦК України\~визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. За змістом вказаних норм, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, оскільки рішення суду зводиться до сплати грошей, то це є грошовим зобов`язанням. Відомості про повне виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року матеріали справи не містять. З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2014 року, 13 жовтня 2015 року, 27 жовтня 2016 року та 24 липня 2017 року Малиновським районним судом м. Одеси було розглянуто аналогічні позови [PERSON] та [PERSON] . Позов який розглядається судом, пред`явлений позивачами в межах позовної давності за період з травня/червня 2018 року по травень 2021 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із наданого позивачами розрахунку заборгованості вбачається, що втрати від інфляції (за період з травня 2018 року по травень 2021 року) та 3% річних (з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року) за час прострочення грошового зобов`язання у [PERSON] становить: перед [PERSON] : 50890,54 грн. втрати від інфляції; 4774,36 грн. 3% річних; перед [PERSON] , як правонаступником [PERSON] : 101781,07 грн. втрати від інфляції; 9548,71 грн. 3% річних; перед [PERSON] : 38167,90 грн. втрати від інфляції; 3580,77 грн. 3% річних. Щодо наданих відповідачем квитанцій про перерахунок грошових коштів позивачам, суд вважає за необхідне зазначити, що з їх змісту неможливо встановити призначення коштів, які надсилав відповідач, оскільки в них не зазначено призначення платежу. Крім того, з наданих 10 жовтня 2022 року квитанцій вбачається, що позивачем проводились вищевказані платежі з червня 2021 року. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі просять стягнути втрати від інфляції за період з травня 2018 року по травень 2021 року та 3% річних з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року. Тобто, зазначені виплати не відносяться до періоду, за який позивачі просять сягнути індекс інфляції, а також три проценти річних. Суд також звертає увагу відповідача про право позивачів не приймати заборгованість частинами, а тому вважає доводи відповідача в цій частині необґрунтованими. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд в тому числу, керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір\~по справі\~за вимоги [PERSON] складає 908,00\~гривень (0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму на\~одну працездатну\~особу),\~судовий збір\~за вимоги [PERSON] \~складає 1669,94гривень (1 % пропорційно ціні позову). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 гривень, а [PERSON] має пільги щодо сплати судового збору на підставі п. 9, ч. 1, ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 гривень, та користь держави у розмірі 1669,94гривень.

Outcome: approved