Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

І. Короткий зміст заяви, виклад позиції заявника 29.11.2022 [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Шаргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Заява мотивована тим, що [INFO] в смт. Малорязанцеве Сєвєродонецького району Луганської області помер його батько [PERSON] , [INFO] , про що 21.09.2022 Відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки видано свідоцтво про смерть та складено актовий запис про смерть №536, яке не відповідає вимогам законодавства України, оскільки видане на території, що належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику з метою подальшого оформлення спадкових прав та пенсії по втраті годувальника для неповнолітніх дітей померлого. ІІ. Виклад позицій заінтересованих осіб, заяви і клопотання учасників справи Заявник [PERSON] у судове засідання не прибув, від нього до суду поступила заява про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримує (а.с.22). Представник заінтересованої особи - Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився. 29.11.2022 від начальника відділу ДРАЦС Магдалюк Л.В. до суду поступила заява про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечує (а.с.23). Інших заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 29.11.2022 заяву [PERSON] прийнято до розгляду в порядку окремого провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 16 годину 29 листопада 2022 року (а.с.19). Перешкод для розгляду справи судом не встановлено. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом У справі, що розглядається судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] був батьком заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] , повторно виданим Шаргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 11.11.2022, в якому батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). [PERSON] помер [INFO] у в смт. Малорязанцеве Сєвєродонецького району Луганської області (а.с.15). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 289 від 09.08.2022, виданого КНП Лисичанської міської ради Луганської області «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», причиною смерті [PERSON] стала ракова інтоксикація, саркома проксимального відділу великогомілкової кістки (а.с.16). Факт смерті [PERSON] зареєстрований відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 21.09.2022 про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.15), яке не відповідає вимогам законодавства України, оскільки видане на території, що належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження. Встановлення факту смерті [PERSON] має юридичне значення для заявника [PERSON] , оскільки необхідне заявнику для державної реєстрації смерті батька, проведеної державним органом України та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України, а також оформлення спадкових прав та пенсії по втраті годувальника для неповнолітніх дітей померлого. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з положеннями п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч.1 ст.316 ЦПК України). Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан або тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан або тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь - якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заявник [PERSON] згідно довідки від 13.04.2022 №525-7000628425 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактично проживає в [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 289 від 09.08.2022, виданого КНП Лисичанської міської ради Луганської області «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», причиною смерті [PERSON] стала ракова інтоксикація, саркома проксимального відділу великогомілкової кістки (а.с.16). Факт смерті [PERSON] зареєстрований відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 21.09.2022 про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.15), Вказані документи відповідно до інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо окремих питань застосування ЗУ від 04.02.2016 «Про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території» беруться до уваги під час розгляду даної справи, проте відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, медичні документи, свідоцтво про смерть, що підтверджують факт смерті особи на тимчасово окупованій території - смт. Малорязанцеве Сєвєродонецького району Луганської області, видані діючими сьогодні медичними та іншими закладами, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому, не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Документи, які видані органом, що створений на тимчасово окупованій території у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків. Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно зі ст.4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано законами України. В умовах воєнного стану правовий режим тимчасово окупованої території, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначається, змінюється і скасовується рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України. Пленум ВСУ у п. п.1, 10 постанови №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд вправі розглядати справи про встановлення фактів реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про смерть було видане на тимчасово-окупованій території України - в Луганській області. Отже, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 21.09.2022 є недійсним і не створює правових наслідків, оскільки було видане на тимчасово окупованій території органом, який не мав повноважень видавати відповідний документ. Відповідно до вимог статті 49 ЦК України, народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 32/5 від 18.10.2000 передбачено, що, органами державної реєстрації актів цивільного стану, які проводять державну реєстрацію, є відділи державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану), виконавчі органи сільських, селищних, міських рад). За заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у смт. Малорязанцеве Сєвєродонецького району Луганської області, яке Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 №1085-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року (ч.2 ст.1ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до вимог ст. 1 ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014, на строк до 31 грудня 2022 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у якому серед інших зазначено Сєвєродонецький район Луганської області. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до п.п. 1, 3 Наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції в цих населених пунктах. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі і на території Сєвєродонецького району Луганської області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. VІ. Висновки суду Аналіз перевірених і оцінених доказів переконує суд, що [PERSON] на підтвердження заяви надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву у суда і є достатніми для встановлення юридичного факту смерті батька [PERSON] , оскільки він помер на території тимчасово непідконтрольній Україні, його смерть не може бути зареєстрована в органах ДРАЦСУ на підставі документу, виданого закладом, який знаходиться на тимчасово не підконтрольній території Україні. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Ушаков та Ушакова проти України" від 18.06.2015 (остаточне - 18.09.2015), в пункті 78 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…". Вирішуючи заяву [PERSON] , суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема викладену в рішеннях у справах "Лоізіду проти Туреччини", "Кіпр проти Туреччини", "Мезер проти Республіки Молдова і Росії", "Ілашку і інші проти Молдови і Росії", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. У пункті 333 рішення у справі "Ілашку і інші проти Молдови і Росії", Європейський суд з прав людини висловив правовий висновок про те, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території внаслідок фактичної ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність і здійснювати юрисдикцію. Вона повинна всіма доступними дипломатичними і правовими засобами із залученням іноземних держав і міжнародних організацій продовжувати гарантувати права і свободи, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зазначив, зокрема, в п.п. 90, 91, 96, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Відповідно до правил ч.4 ст.317, п. 8 ч. 1 ст.430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання.

Outcome: approved