Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Харківводоканал» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з урахуванням уточнень, заборгованість за послуги централізованого водопостачання за період з 01.06.2015 року по 28.02.2021 року у розмірі 28 370,07 грн. та послуги водовідведення за період з 01.08.2000 року по 28.02.2021 року у розмірі 21 841,85 грн., а також 3% річних у сумі 1215,34 грн., інфляційні витрати у сумі 2272,58 грн., а всього стягнути 53 699,84 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснюють, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги централізованого водопостачання за період з 01.06.2015 року по 28.02.2021 року у розмірі 28 370,07 грн. та послуги водовідведення за період з 01.08.2000 року по 28.02.2021 року у розмірі 21 841,85 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати у сумі 2272,58 грн. та 3% річних в розмірі 1215,34 грн. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що проти позовних вимог заперечує у повному обсязі. Вказує, що з жовтня 2004 року вона проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своєю донькою [PERSON] , однак зареєстрованим місцем проживання є квартира [ADDRESS] . В зазначеній квартирі із жовтня 2004 року проживає її донька [PERSON] , з якою остання жодного спілкування не підтримує. Вказує, що нею регулярно здійснювалась оплата послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що надавались за адресою [ADDRESS] , шляхом відрахувань із заробітної плати за місцем роботи, а саме з КП «Харківблагоустрій». Крім того просить застосувати строк позовної давності у три роки, а саме врахувати період з 28.02.2018 року по 28.02.2021 року, та не заперечує щодо солідарного стягнення заборгованості у загальному розмірі 18 096,56 грн. за вказаний період. Після скасування заочного рішення суду у вказаній справі ухвалою суду від 20.01.2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 28.07.2022 року витребувано з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) інформацію щодо виконання виконавчого листа №638/16592/20, виданого 15.09.2021 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованості у розмірі 53 699,84 грн. (ВП №67385800), а також щодо виконання виконавчого листа №638/16592/20, виданого 15.09.2021 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» судового збору у розмірі 2102,00 грн, по 700,67 грн. з кожного (ВП №67385694). Також зазначеною ухвалою витребувано від Комунального підприємства «Харківблагоустрій» інформацію з приводу відрахувань із заробітної плати [PERSON] , 1957 р.н., коштів на погашення заборгованості перед Комунальним підприємством «Харківводоканал». Ухвалою суду від 20.09.2022 року витребувано від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) детальний розрахунок суми коштів, які було стягнуто з [PERSON] за виконавчим листом №638/16592/20 на погашення заборгованості у розмірі 53 699,84 грн. (ВП №67385800), а також за виконавчим листом №638/16592/20 на погашення суми судового збору у розмірі 700,67 грн. (ВП №67385694) без врахування виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Ухвалою суду від 01.11.2022 року повторно витребувано від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) детальний розрахунок суми коштів, які було стягнуто з [PERSON] за виконавчим листом №638/16592/20 на погашення заборгованості у розмірі 53 699,84 грн. (ВП №67385800), а також за виконавчим листом №638/16592/20 на погашення суми судового збору у розмірі 700,67 грн. (ВП №67385694) без врахування виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, заперечення викладені у відзиві на позовну заяву вважав безпідставними. Також надав розрахунок заборгованості з урахуванням трьох річного строку позовної давності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності за наявними матеріалами справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, тобто є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за вказаною адресою. Окрім того, факт реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі не заперечується самими відповідачами. Облік нарахувань та оплат за вказані послуги здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Відповідно до п. 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону №1875 розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нарахування за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою проводяться на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до Закону №1875 та п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. При проведенні розрахунків зі споживачами до 01.01.2017 року позивачем застосовувались норми водопостачання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водопостачання і водовідведення, та порядку розрахунків» від 09.04.1997 року №256. З 01.01.2017 року підприємством застосовуються норми водопостачання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міського ради «Про затвердження нормативів (норм) водопостачання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 року №901. Згідно ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення Позивачем зазначено, що внаслідок невиконання зобов`язань, у відповідачів утворилась заборгованість в сумі 50 211,92 грн. з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.06.2015 року по 28.02.2021 року у розмірі 28 370,07 грн. та за послуги водовідведення за період з 01.08.2000 року по 28.02.2021 року у розмірі 21 841,85 грн. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом із цим, статтею 256 ЦК України закріплено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч.ч. 2.3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, відповідач у своїй заяві просила застосувати строк позовної давності у три роки. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 01.12.2020 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності і приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, в межах цього строку і в межах позовних вимог за період з 01.12.2017 року по 28.02.2021 року включно. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг відповідачів за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2017 по 28.02.2021 становить 18 645,93 грн, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2017 по 28.02.2021- 11 582,31 грн. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат у сумі 2272,58 грн. та 3% річних у сумі 1215,34 грн., надано розрахунок, з яким погоджується суд. Однак, суд зазначає, що відповідно до відповіді наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів з Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 15.11.2022 року №45683, за ВП №67385800 (про стягнення боргу з [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» заборгованості у розмірі 53 699,84 грн.) станом на 13.12.2021 року стягувачу КП «Харківводоканал» перераховано частину сплачених коштів у розмірі 19 332,30 грн. За ВП №67385694 (про стягнення з [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» судовий збір у розмірі 700,67 грн.) кошти не стягувались. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] частково сплачено заборгованість за надані послуги з водопостачання у спірному періоді в загальному розмірі 2104,68 грн. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] частково сплачено грошові кошти на погашення заборгованості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість за послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2017 року по 28.02.2021 року у розмірі 12 279,18 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних причин пропущення позовної давності. Доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять та не надані представником позивача в судовому засіданні. Посилання відповідача на те, що з її заробітної плати, нарахованої за місцем роботи КП «Харківблагоустрій» регулярно здійснювались відрахування на оплату послуг, наданих КП «Харківводоканал» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки відповідно до довідки, наданої КП «Харківблагоустрій» на виконання ухвали суду від 28.07.2022 року, за період роботи в КП «Харківблагоустрій» із заробітної плати [PERSON] не здійснювалися відрахування коштів на погашення заборгованості перед КП «Харківводоканал». При цьому, також не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача, що у позові слід відмовити, оскільки вона не мешкає у зазначеній квартирі та не користуються послугами водопостачання, водовідведення, у зв`язку з наступним. Порядок проведення перерахунку за надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам - фізичним особам регулюється ЗУ «Про питну воду і питне водопостачання» № 2918-ІІІ від 10.01.2002, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», введеними в дію Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630. Зокрема, пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Пунктом 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що за умови документального підтвердження, споживач має право на несплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) на період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Відповідно до пп.11 п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона не користувалась послугами з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення за вказаний період з дозволу відповідних органів виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства у відповідності з Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що вона зверталась з відповідними заявами до КП «Харківводоканал» щодо зміни кількості осіб, проживаючих за адресою: [ADDRESS] . Також звернень з питання здійснення перерахунку в зв`язку з не проживанням за адресою: [ADDRESS] від відповідача до КП «Харківводоканал» не надходило. Здійснивши аналіз акту, на підтвердження факту непроживання відповідача за вказаною адресою, складеного мешканцями будинку, суд зазначає, що зазначений акт не має юридичної сили й не може бути допустимим та належним доказами того, що [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. Також слід зазначити, що на момент відкриття провадження у цивільній справі відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, наявними в матеріалах справи. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.525, 526, 530, 625, 626 ЦК України, ст.ст.64, 67, 68, 162 ЖК України,

Outcome: partial