Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, про те, що особові рахунки працівника банку по заробітній платі за 1995-1996 роки, у яких зазначено ім`я « [PERSON] », належать саме [PERSON] . На обґрунтування заяви зазначила, що в липні 2021 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком. При призначені пенсії їй не було враховано роки роботи за 1995-1996 роки в Підволочиському відділені банку «Україна», оскільки під час перевірки були виявлені розбіжності в особових картках за 1995-1996 роки та 1997-1999 роки, а саме: в особових картках за 1995-1996 роки зазначено « [PERSON] », а в особових картках за 1997-1999 роки зазначено « [PERSON] ». Відповідно до трудової книжки в період з 15.01.1991 по 09.12.1996 рік вона працювала на посаді керівника (начальника) комерційного відділення Підволочиського відділення банку «Україна», в період з 10.12.1996 по 08.09.1998 рік працювала на посаді головного спеціаліста в цьому ж банку, з 09.09.1998 по 18.02.2000 роки була переведена на посаду заступника керуючого начальника комерційного відділу Підволочиського відділення банку «Україна», зазначені обставини також підтверджуються наказами по Акціонерному комерційному Агропромисловому банку «Україна» Підволочиське відділення Тернопільської області. Крім того, відповідно до наказу Агропромислового банку «Україна» Підволочиське відділення Тернопільської області № 25 від 25 квітня 1991 року, текст якого вчинений російською мовою, зазначено що з 16 квітня 1991 року заявниця рахується на роботі під прізвищем « [PERSON] », тобто при заповнені даних про неї, при здійснені перекладу наказу з російської мови на українську, була допущена помилка в її прізвищі. Просить суд задовольнити заву. Заявник в судове засідання не з`явилася, представник заявника [PERSON] надала заяву до суду про розгляд справи за відсутності заявника та її представника, заяву підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Москалик І., надійшли заперечення, згідно з якими, заявником надано недостатньо доказів про те, що особові картки по заробітній платі належать саме заявниці, крім того, із заяви вбачається спір про право оскільки встановлення факту потрібно заявнику для перерахунку пенсії. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком, проте отримала повідомлення від начальника відділу обслуговування громадян №8 (сервісний центр) про те, що актом перевірки №1900-1102-112251 від 30.05.2022 року встановлено розбіжності в особових картках за 1995-1996 роки. В особовій картці за 1995, 1996 роки значиться « [PERSON] », а в особовій картці за 1997-1999 роки значиться « [PERSON] ». Відповідно до трудової книжки заявника, в період з 15.01.1991 по 09.12.1996 рік [PERSON] працювала на посаді керівника (начальника) комерційного відділення Підволочиського відділення банку «Україна». З 10.12.1996 по 08.09.1998 рік [PERSON] працювала на посаді головного спеціаліста комерційного відділення Підволочиського відділення банку «Україна», з 09.09.1998 по 18.02.2000 роки була переведена на посаду заступника керуючого начальника комерційного відділу Підволочиського відділення банку «Україна», зазначені обставини також підтверджуються наказами Акціонерного комерційного Агропромисловому банку «Україна» по Тернопільській області №56 від 04.10.1996 року, № 63 від 10.10.1996 року, № 65-а від 09.09.1998 року, №33-А від 09.09.1998 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб заявник [PERSON] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 25 квітня 1991 року Акціонерним комерційним Агропромисловим банком «Україна» по Тернопільській області було видано наказ №25 про зміну прізвища на роботі, на російській мові, відповідно до якого було змінено прізвище заявника з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У відповідності з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що "у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів". Факт, який просить встановити заявник, має юридичне значення, оскільки впливає на розмір заробітної плати, що враховується при призначенні пенсії, заявник не має можливості внести виправлення у відповідні докуменети, оскільки органцізація, що їх видала, припинила свою діяльність. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, оскільки право заявника на отримання пенсії ніким не оспорюється, а факт належності особових рахунків працівника банку по заробітній платі за 1995-1996 роки заявнику має значення для встановлення розміру доходу для призначення пенсії. За таких обставин доводи заінтересованої особи щодо наявності спору про право суд вважає формальними необґрунтованими. Таким чином, розбіжності у написанні прізвища заявника виникли при перекладі прізвища з російської мови на українську, внаслідок помилки посадових осіб підприємства, заявником надано докази перебування в трудових відносинах із Акціонерним комерційним Агропромисловим банком «Україна» в 1995-1996 роках, що вказує на належність їй відповідних документів. За таких обставин, вимога заявника є обґрунтована та суд вважає за необхідне її задовольнити. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved