Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.05.2009 між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачкою мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що подружнє життя не склалося. Станом на теперішній момент стало очевидно, що подальше спільне життя з відповідачкою не можливе. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства повністю припинено півроку за обопільною згодою через несумісність характерів і поглядів на життя, абсолютно різні цінності та цілі, втрату почуттів та довіри один до одного, що в сукупності унеможливлює збереження родини. Розірвання шлюбу є спільним, виваженим та остаточним рішенням обох сторін. Наразі шлюб носить лише формальний характер. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.07.2022 відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду в судове засідання (а.с. 19-20). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримала позовні вимоги та викладені у позові обставини, пояснила, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть понад шість місяців, відповідачка разом з дітьми знаходяться в Хорватії. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу змінити відповідачці прізвище на дошлюбне - [PERSON] , про що подала відповідну заяву. Пояснила, що сторони разом з дітьми живуть за адресою: [ADDRESS] , вирішували спільно побутові питання та питання по дітях, шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою були припинені у травні 2022 через погіршення стосунків між подружжям. 02.11.2022 відповідачка з дітьми за згодою позивача виїхала в Хорватію. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Встановлено, що сторони уклали шлюб 30.05.2009, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 382 (а.с. 5). Від шлюбу позивач та відповідачка мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки те не ведуть спільне господарство, позивач наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, позивач та відповідачка не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, при цьому відповідачка позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Представник відповідачки просить змінити прізвище відповідачки на дошлюбне [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Як убачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить судові витрати покласти на нього.

Outcome: approved