Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

У січні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 05 вересня 2011 року у розмірі 87234,80 грн. та судові витрати у розмірі 2481 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є\~ Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг та 05 вересня 2011 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт\~ у розмірі 300 грн., який у подальшому збільшився. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Банк виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надав відповідачу платіжну картку, на яку зараховано кредитні кошти в межах погодженого ліміту. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 28 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 118588,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 87234,80 грн., в т.ч.: заборгованості за простроченим тілом кредиту 87234,80 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 31353,80 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача у судовому засіданні просила у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивачем не доведено факт використання платіжної картки відповідачем. Позовні вимоги заявлено з пропуском строк позовної давності. Крім того, у справі №183/992/18, судом касаційної інстанції надано правову оцінку спірним правовідносинам. Також зазначила, відсоткову ставку сторонами не погоджено, а надані позивачем у даній справі «Умови та правила надання банківських послуг» відрізняються від досліджених у судовому засіданні «Умов та правил надання банківських послуг», які надані позивачем під час розгляду справи №183/992/18. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 05 вересня 2011 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.35). За клопотанням представника відповідача оригінал вказаного доказу оглянуто у судовому засіданні, відмінностей з наданою суду копію не встановлено. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зазначена вище Анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії. До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. У судовому засіданні за клопотанням представника позивача було оглянуто матеріали цивільної справи №183/992/18 в межах якої розглядалися позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у кладеним 05 вересня 2011 року з [PERSON] . Під час огляду справи встановлено, що банком у цій справі надано Умови та правил надання банківських послуг, які істотно відрізняються від тих, які надавалися в межах розгляду справи №183/992/18. У довідці позивача зазначено, що відповідачу було надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії до вересня 2016 року, № [NUMBER] з терміном дії до квітня 2020 року (а.с.34). Зазначена довідка не містить підпису [PERSON] про отримання зазначених карток. Як вбачається\~ з виписки за рахунком, у якому в другій колонці відображено номери карток, зазначені у довідці, відповідач активно користувався ними, а також здійснював поповнення вказаної картки (а.с.24-32). Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 28 грудня 2021 року, у якому зазначено, що розмір заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2011 року становить 118588,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 87234,80 грн., в т.ч.: заборгованості за простроченим тілом кредиту 87234,80 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 31353,80 грн. ( а.с.22-23) Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт неодноразово змінювався: 19.02.2013 встановлено кредитний ліміт 300 грн; 19.02.2013 його збільшено до 3400 грн; 31.01.2017\~ його збільшено до 10900 грн; 19.07.2018\~ його зменшено до 0,00 грн (а.с.33). Вказане також підтверджується випискою по рахунку. Випискою про рух коштів по карті відповідача встановлено, що [PERSON] активно користувався кредитною карткою після встановлення кредитного ліміту, а також здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, тобто погодився зі змінами кредитного ліміту по картці (а.с.24-32). Слід звернути увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, та береться судом до уваги у сукупності з іншими доказами. [PERSON] не було подано до суду будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання ним кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, факту користування кредитними коштами, а також відсутності у нього заборгованості за кредитним договором б/н від 05 вересня 2011 року, який є предметом розгляду у вказаній справі. Відповідно до розрахунку Банку, сума заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 87234,80 грн. станом на 28.12.2021. Проте, судом здійснено власний розрахунок по наданій виписці в результаті якого встановлено, що [PERSON] за період з 19.02.2013 по 28.12.2021 використано кредитних коштів на загальну суму 140052,80 грн та за вказаний період здійснено погашення наявної заборгованості на загальну суму 94755,12 грн, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 вересня 2011 року фактично отриманих та використаних коштів у розмірі 45297,68 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача на його користь заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 45297,68 грн. Стосовно посилань представника позивача на судові рішення у справі 183/992/18 суд зазначає,\~ що постановою Верховного Суду від 02.12.2020 судом касаційної інстанції справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи судами не встановлено, а ухвалою суду від 08.12.2021 позов залишено без розгляду. Відтак рішення у вказаній справі не можуть мати преюдиційного значення.\~ Оцінюючи доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності, суд виходить з наступного. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За змістом правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, та постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/15-ц, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості здійснено 29 січня 2019 року на суму 956,18 грн., тобто вчинено дію, що свідчить про визнання боргу та є підставою переривання строку позовної давності. Строк дії останньої платіжної картки сплив у квітні 2020 року, а з даним позовом позивач звернувся 31 січня 2022 року. З огляду на наведене, суд вважає безпідставними твердження представника відповідача про пропуск строку позовної давності. Відповідно до ч.1\~ ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено вимоги на суму 87243,80 грн., з яких задоволено вимоги на суму 45297,68 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1288,16 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial