Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відносно дітей [PERSON] та [PERSON] відповідачка [PERSON] рішенням суду позбавлена батьківських прав. Батько малолітнього [PERSON] записаний у порядку ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] , у якої під опікою перебувають двоє старших дітей відповідачки, звернулася до міського відділу поліції та служби у справах дітей про те, що [PERSON] залишила на неї малолітнього сина [PERSON] , а сама зникла у невідомому напрямку. Враховуючи стан здоров`я [PERSON] , те, що у неї під опікою вже перебувають двоє дітей, вона просила забрати від неї малолітнього [PERSON] . Працівниками поліції та служби у справах дітей 15 травня 2020 року дитина була доставлена до Олександрійської дитячої лікарні. Оскільки дитина була доставлена без супроводу рідних, працівниками дитячої лікарні було складено акт про дитину, покинуту у закладі охорони здоров`я. З 15 травня 2020 року до 18 травня 2020 року [PERSON] саму перебував у лікувальній установі, його доглядом, харчуванням та лікуванням займався медичний персонал. Лише 18 травня 2020 року відповідачка [PERSON] з`явилась до служби у справах дітей з проханням надати дозвіл забрати малолітнього сина з дитячої лікарні. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини було вирішено питання про повернення [PERSON] на виховання матері. Враховуючи, що [PERSON] разом з дитиною потрапила у складні життєві обставини (відсутність постійного місця проживання, відсутність доходів, крім соціальних виплат), працівниками служби у справах дітей було запропоновано відповідачці тимчасово влаштувати дитину до центру «Джерело життя». 28 травня 2020 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей із заявою про влаштування [PERSON] до Благодійного фонду «Джерело життя» з 28 травня 2020 року до 01 липня 2020 року. На підставі заяви [PERSON] її син [PERSON] був направлений до центру «Джерело життя», де знаходиться до теперішнього часу. Відповідачка жодного разу не відвідала дитину, не надає матеріальну допомогу, не цікавиться умовами його утримання, станом здоров`я та розвитком сина. [PERSON] перебувала на обліку у міському центрі соціальних служб з лютого 2019 року по червень 2020 року у зв`язку зі схильністю до вживання алкогольних напоїв та неналежним виконанням батьківських обов`язків. Неодноразово при відвідуванні родини [PERSON] соціальними працівниками відповідачка перебувала з ознаками алкогольними сп`яніння. Відповідачка не працює, на обліку в центрі зайнятості населення не перебуває. За період з травня 2020 року по серпень 2021 року [PERSON] не зверталась до служби у справах дітей або до комісії з питань захисту прав дитини з заявою про повернення їй на виховання та утримання сина [PERSON] . У серпні 2021 року питання виконання [PERSON] обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього сина [PERSON] було винесено на засідання комісії з питань захисту прав дитини. На засідання комісії відповідачка не з`явилась, пояснень не надала, а тому комісія, враховуючи зібрані документи, одноголосно прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Фактично [PERSON] усунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини. Представник позивача у судове засідання не з`явився. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв та клопотань не подала, правом на відзив не скористалася. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.03.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.06.2017 року. З довідки Олександрійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області від 07.09.2021 року № 1891-22.22-10 встановлено, що відомості про батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 15 травня 2020 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей із заявою про те, що 13 травня 2020 року її дочка [PERSON] , перебуваючи у нетверезому стані, прийшла з прогулянки з сином [PERSON] і залишила дитину у коридорі дому заявниці, після чого пішла з дому. З того часу до сина не з`являлася, знаходиться у селищі Нова Прага, де зловживала алкогольними напоями. 15 травня 2020 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , було доставлено до Дитячої міської лікарні, де складено акт про дитину, покинуту в закладі охорони здоров`я. 28 травня 2020 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей про тимчасове влаштування її дитини [PERSON] до Благодійного центру «Джерело життя» у зв`язку зі складними життєвими обставинами, зобов`язувалась систематично підтримувати дитину та надавати посильну допомогу. Згідно доповідних записок директора БФ Центр «Джерело життя» від 17.05.2021 року № 85/1, від 28.08.2021 року № 130/1, від17.09.2021 року [PERSON] вихованець закладу [PERSON] , [INFO] , знаходиться у закладі з 15 травня 2020 року по теперішній час. З 25.02.2021 року по 17.09.2021 року матір дитини [PERSON] жодного разу не відвідала свого сина, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала, вихованням сина не займається. З довідки закладу дошкільної освіти (ясла - садок) № 8 Олександрійської міської ради від 14.09.2020 року № 122 встановлено, що [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти (ясла - садок) № 8 з 09.06.2020 року. За час відвідування закладу матір дитини у закладі жодного разу не з`являлась, здоров`ям, життям та вихованням дитини не цікавилась. Згідно витягу з протоколу № 4 засідання педагогічної ради закладу дошкільної освіти (ясла - садок) № 8 від 27.08.2021 року встановлено, що адміністрація закладу не має заперечень відносно порушення клопотання перед комісією з питань захисту прав дитини Олександрійської міської ради про розгляд питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до листа Олександрійського міського центру соціальних служб від 19.08.2021 року № 177/01-13 сім`я [PERSON] перебувала на обліку з лютого 2019 року по червень 2020 року у зв`язку зі складними життєвими обставинами. Неодноразово під час відвідування даної родини [PERSON] була з ознаками вживання алкогольних напоїв, безвідповідально ставилась до здоров`я малолітнього сина (займалася самолікуванням дитини, а фахівцям повідомляла, що зверталася за медичною допомогою до лікарів), не завжди відчиняла двері до помешкання, тому фахівці звертались за допомогою до працівників поліції. Зі слів баби малолітнього [PERSON] - матері [PERSON] її дочка часто залишала на неї сина, а сама була відсутня декілька днів, повертаючись з ознаками тривалого зловживання алкогольними напоями. З [PERSON] проводились профілактичні бесіди щодо припинення зловживання алкогольними напоями та підвищення батьківського потенціалу матері, що не дало позитивного результату. На теперішній час малолітній [PERSON] перебуває в БЦ «Джерело життя». [PERSON] жодного разу не відвідувала сина та не цікавиться його життям. З листа КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» від 20.08.2021 року № 1563/05 встановлено, що на території обслуговування КП «ЦПМСД м. Олександрії» амбулаторії № 4 з 02.02.2021 року задекларований [PERSON] , [INFO] . Довірена особа, зазначена в декларації, - [PERSON] - медична сестра БФ « Джерело життя ». За період з 02.02.2021 року [PERSON] неодноразово хворів. За медичною допомогою зверталася медична сестра [PERSON] . Згідно листа Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 15.07.2021 року № 9126/11921 [PERSON] перебуває на обліку у відділі за вчинення домашнього насильства. 02 травня 2020 року до відділу надійшло повідомлення про те, що [PERSON] залишила трирічну дитину [PERSON] у знайомих заявниці [PERSON] , яка повідомила, що дитина не їла два дня та голодна. 10 березня 2020 року до відділу надійшло повідомлення від соціального працівника з виховної роботи про те, що за адресою: [ADDRESS] , без догляду знаходиться дитина [PERSON] трирічного віку, матір дитини [PERSON] залишила дитину вдома самого. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2019 року у справі № 398/1756/19 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 07.10.2021 року [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , має обов`язки піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитину, готувати її до самостійного життя. Надані позивачем докази підтверджують невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо дитини, тому суд дійшов висновку про необхідність застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Тому, під час ухвалення рішення про позбавлення відповідача батьківських прав суд вирішує про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. НОРМИ ПРАВА Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до дитини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток, а також той суд приймає до уваги той факт, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному забезпеченню дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо неї є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від виконання даного зобов`язання кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачка зобов`язана матеріально утримувати дитину, та, визначаючи аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, бере до уваги вищенаведені обставини справи. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 11.10.2021 року, отже аліменти стягуватимуться з 11 жовтня 2022 року. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992,40 грн. - за вимогу про позбавлення батьківських прав та 992,40 грн. - за вимогу про стягнення аліментів, а всього 1984,80 грн.

Outcome: approved