Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі на умовах повної зайнятості, стягнення середнього заробітку, стягнення належних до виплати грошових сум посилаючись на те, що 19.12.2017 року він був прийнятий на роботу до ТОВ «Берком» на посаду електромонтера з експлуатації розподільчих мереж згідно наказу № 119-к від 19.12.2017 року. Приймаючи його на роботу, відповідач свідомо ввів його в оману шляхом підписання трудового договору за сумісництвом, хоча він влаштовувався на дану роботу та посаду на повний робочий день, що в свою чергу, стало підставою для зменшення відрахувань зі сплати єдиного соціального внеску та інших обов`язкових платежів, що на його думку є протиправним зі сторони відповідача. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 795480 від 10.08.2021 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності з 11.08.2021 року за загальним захворюванням, та за висновком про умови та характер праці він «може працювати в спеціально створених умовах». 11.08.2021 року Київським міським центром медико-соціальної експертизи було затверджено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 1009/21. Згідно наказу відповідача № 21 від 25.10.2021 року його було звільнено з посади з 25.10.2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Даний наказ отримано ним (позивачем) поштою 01.11.2021 року. Відповідно до наказу № 22 від 29.10.2021 року наказ № 21 від 25.10.2021 року про його звільнення з 25.10.2021 року було скасовано, як незаконний. Однак, вже 22.11.2021 року на його робочому місці його було повідомлено про звільнення з 22.11.2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, з наказом його не було ознайомлено, копії не вручено. Даний наказ вважає незаконним, оскільки відповідачем порушені вимоги чинного законодавства України в частині працевлаштування інвалідів та створення належних умов праці згідно із рекомендаціями МСЕК. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали викладені обставини, заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач зауважив, що на момент працевлаштування він ніде не працював, приносив відповідачу трудову книжку. Вважав, що може виконувати роботу електрика. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, врахувати відзив на позовну заяву. Додатково зауважив, що позивач був прийнятий на роботу за сумісництвом, оскільки мав основне місце роботи. За сумісництвом влаштували на прохання самого позивача. Трудової книжки позивача в товаристві не було. Позивач часто хворів, про що не повідомляв. Він має ІІ групу інвалідності, та йому заборонено працювати електриком. Наказ про звільнення від 25 числа був скасований, оскільки на той момент позивач хворів. Крім того, позивач сам просив звільнити його за п. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки вакантних посад у них не було. Окрім того, у позивача скінчився допуск до роботи електриком. Вважав, що строк позовної давності сплинув. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що працював у відповідача приблизно з 2018 року по 2020 рік на посаді електрика. Це було основне місце роботи. Працювати три дні на тиждень, іншу половину працював напарник - позивач по справі. В основному вони з позивачем мали однакові години роботи. Його (свідка) заробітна плата становила від 3000 до 5000 грн., в залежності від відпрацьованих днів. Чи бував на лікарняному не пам`ятає, коли не міг працювати, просив позивача підмінити. Вважає, що до нього та позивача на час роботи у відповідача ставилися нормально, претензій не має, при звільненні повністю розрахувалися. При прийнятті на роботу електриком потрібна медична довідка, в подальшому, довідка подається щорічно, оскільки строк її дії - один рік. Свідок [PERSON] , який являється директором товариства, показав, що неприязних стосунків до позивача немає, жодних професійних порушень з його боку не було, по дисципліні так - не повідомляв про те, що хворіє, у зв`язку з чим були змушені терміново шукати заміну. Коли не виходив на роботу, йому дзвонили, він (свідок) особисто їздив до нього додому, говорив з його матір`ю. На час звільненні позивача в товаристві вакантних посад не було, а створити робоче місце для позивача, який має інвалідність ІІ групи, не могли. На час прийняття позивача на роботу він (свідок) був директором товариства, і позивач просив прийняти його на роботу за сумісництвом, оскільки мав іншу роботу. В 2017 році в товаристві було дві посади електрика, які наявні і зараз. Не заперечував того, що в товаристві працює людина з інвалідністю ІІ групи, працює на посаді адміністратора. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 20.12.2021 року. 21.12.2021 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 10.02.2022 року зареєстровано відзив на позовну заяву. 01.08.2022 року витребувано докази. 03.10.2022 року зареєстровано документи на вимогу суду. В суді встановлено, що 15.12.2017 року ТОВ «Берком» винесено Наказ № 119-к про прийняття на роботу [PERSON] з 19.12.2017 року на посаду електромонтера з експлуатації розподільчих мереж. Згідно даного наказу строк випробування - 3 місяці, робота - за сумісництвом, оклад (тарифна ставка) - 3850,00 грн. З даним Наказом [PERSON] був ознайомлений 15.12.2017 року. 19.12.2017 року між ТОВ «Берком» та [PERSON] підписано Трудовий договір, за умовами якого [PERSON] приймається на посаду електромонтера з експлуатації розподільчих мереж за сумісництвом. Умови даного Договору можуть бути змінені тільки за згодою сторін у письмовій формі. Наказом № 23 від 22.11.2021 року ТОВ «Берком» звільнило [PERSON] з посади електромонтера з експлуатації розподільчих мереж з 22.11.2021 року на підставі п. 2 чт. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я. В мотивувальній частині Наказу вказано, що відповідно до висновку Дніпровської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії № 1009/21 від 11.08.2021 року [PERSON] визнаний інвалідом 2 групи, йому протипоказані надмірні фізичні навантаження. Департамент охорони здоров`я Дніпровської міжрайонної МСЕК листом від 01.10.2021 року № 111 повідомив, що [PERSON] робота електромонтером з експлуатації розподільчих мереж - протипоказана. На даний час в ТОВ «Берком» відсутні вакантні посади. З Наказом № 23 від 22.11.2021 року позивач не згоден, просить його скасувати та поновити його на роботі, а саме на посаді електромонтера з експлуатації розподільчих мереж. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Пунктом 2 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Як убачається з наявних в матеріалах справи позивач був прийнятий на посаду електромонтера з експлуатації розподільчих мереж. Згідно медичної довідки «Медстрахсервіс» про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів Серії 2ААЛ № 896814 від 26.06.2018 року у [PERSON] протипоказань до виконання роботи в електромережах, електроустановках та на висоті не виявлено. Довідка дійсна до 26.08.2020 року. Відповідно до Сертифікату «Медстрахсервіс» Серії 2РРС № 291636 від 26.06.2018 року про проходження профілактичного наркологічного огляду у [PERSON] протипоказань до виконання роботи в електромережах, електроустановках та на висоті не виявлено. Строк дії Сертифікату до 26.06.2020 року. 11.08.2021 року Дніпровською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією видано Довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ № 795480, згідно якої [PERSON] з 11.08.2021 року встановлено 2 групу інвалідності на строк до 01.09.2022 року. Черговий огляд 10.08.2022 року. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1009/21 від 11.08.2021 року, [PERSON] , якому встановлено діагноз - G92Екзогенно-токсична енцелофаполінейропатія, рекомендовано медичне обстеження терапевта, невролога, лікувальний масаж та фізкультура, ортези на стопи, зимове та літнє ортопедичні вироби та взуття; трудова реабілітація - у спеціально створених умовах. 01.10.2021 року Дніпровська міжрайонна МСЕК листом № 111 повідомило ТОВ «Берком» про те, що враховуючи захворювання [PERSON] , ускладнення, які були на момент огляду і можуть настати надалі, останньому робота електромонтером протипоказана. Згідно заяви [PERSON] від 01.11.2021 року ТОВ «Берком», [PERSON] повідомив Товариство про те, що з 11.08.2021 року йому встановлено 2 групу інвалідності (довідка Дніпровської міжрайонної МВСЕК від 11.08.2021 року), у зв`язку з чим просив перевести його на легшу роботу з урахуванням медичного висновку МСЕК та індивідуальної програми реабілітації інваліда, у випадку неможливості переведення, звільнити за ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Зі Штатного розпису на 2021 рік ТОВ «Берком», який введений з 01.09.2021 року, убачається, що в Товаристві наявні наступні посади: директор - 1 одиниця, заступник директора - 3 одиниці, головний енергетик - 1 одиниця, економіст з праці - 1 одиниця, бухгалтер - 1 одиниця, адміністратор - 1 одиниця, контролер-касир - 3 одиниці, електромонтер з експлуатації розподільних мереж - 3 одиниці, прибиральник територій - 2 одиниці, прибиральник службових приміщень - 2 одиниці. Статтею 170 КЗпП України визначено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. По даній справі [PERSON] просить скасувати наказ про його звільнення та поновити його на посаді саме електромонтера з експлуатації розподільних мереж. Однак, враховуючи ті обставини, що за станом здоров`я позивача та рекомендаціями медичної комісії, йому категорично протипоказана дана робота, відсутність допуску, підстави для поновлення його на вказаній посаді, відсутні. З урахуванням висновків медичної комісії, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наказ про звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України є законним та не підлягає скасуванню. З урахуванням штатного розпису відповідача, суд не вбачає підстав і для вирішення питання роботи для позивача з більш легкими умовами праці згідно рекомендацій МСЕК. З приводу вимоги позивача про його поновлення на посаді електромонтера з експлуатації розподільних мереж на умовах повної зайнятості з моменту прийняття на роботу - з 19.12.2017 року, суд вважає за необхідне зазначити, що поновлення на роботі в судовому порядку передбачає скасування наказу про звільнення та відповідно, поновлення з дати постановлення наказу про звільнення. Спірні питання щодо умов роботи - основна чи за сумісництвом, слід вирішувати в іншому порядку. Окрім того, за умовами Трудового договору від 19.12.2017 року, який підписано позивачем та ним не спростовано, він був прийнятий на роботу за сумісництвом. Згідно зі статтями 2, 4, 19 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та п`ята статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed