Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє- адвокат Голіней Л.Д.,звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . З відповідачем у справі позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2018 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Надвірнянського районного суду від 09 березня 2021 року. Цим же рішенням було встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу 06.05.2020 року і на цей час вони з [PERSON] уже не проживали близько трьох місяців. Отже, з січня 2020 року відповідач не проживає за однією адресою з позивачкою та не веде спільного господарства, а отже і не бере на себе жодних витрат по утриманню квартири. У січні 2020 року між сторонами виник конфлікт, під час якого відповідач зібрав речі та пішов з квартири, що в подальшому і призвело до розірвання шлюбу між сторонами. З того часу позивач не підтримує жодних відносин з відповідачем. З соціальних мереж [PERSON] відомо, що [PERSON] має іншу сім`ю. Під час останнього конфлікту позивач говорила відповідачу, щоб той знявся з реєстрації у її квартирі, оскільки не збирається там проживати, проте отримала відповідь, що це його не цікавить і нічого робити він не буде. Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі позивачки близько двох з половиною років, у квартирі відсутні його особисті речі та засоби першої необхідності. Також відповідач не оплачує плату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. Крім того, позивач, як власник житлового будинку не може в повній мірі здійснювати своє право власності (зокрема, не може оформити субсидії на комунальні послуги і т.п.), а також розпоряджатися належним їй майном, так як у квартирі залишається зареєстрованим відповідач. Просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належній позивачу квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2022 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача адвокат Голіней Л.Д. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, також зазначила, що у січні 2020 року між сторонами виник конфлікт, під час якого відповідач зібрав речі та пішов з квартири, що в подальшому і призвело до розірвання шлюбу між сторонами. З того часу позивач не підтримує жодних відносин з відповідачем, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у вільному користуванні належним їй майном, зокрема, порушує право на отримання субсидії. У добровільному порядку вирішити це питання неможливо. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11\~ст.128 ЦПК України\~(а.с.30-32, 36-37,39, 42-43). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст.280 ЦПК України\~за наявності згоди позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала. 23 листопада 2022 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він є рідним братом позивача. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та вони проживали разом в належній їй квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З січня 2020 року його сестра з відповідачем [PERSON] не проживає, в квартирі його речей немає, де він мешкає йому не відомо, коштів на ремонт та жодних витрат по утриманню квартири останній не надає . Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона є подругою позивача. Відповідача бачила останній раз в січні 2020 року, він поїхав у Польщу, після цього не приїздив, та вона його не бачила, в квартирі його речей немає. Відповідач з іншою сім`єю проживає у Польщі. Чи надсилав [PERSON] кошти на ремонт та витрати по утриманню квартири, їй не відомо. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступних висновків. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми\~Конституції України,\~Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) та\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~(далі - Закон №1382-IV). Згідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~статті 321 ЦК України\~зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень власності від 24.04.2017 року та копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.5-6). У належній позивачу квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.7-9), однак, у вказаному приміщенні останній не проживає з січня 2020 року, що підтверджується актом обстеження № 629 від 13.09.2022 року за адресою: [ADDRESS] , складеним депутатом Надвірнянської міської ради (а.с. 10). Також, у рішенні Надвірнянського районного суду від 09 березня 2021 року. яким було розірвано шлюб між сторонами, зазначено, що позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу 06.05.2020 року і на цей час вони з [PERSON] уже не проживали близько трьох місяців. Таким чином, з січня 2020 року відповідач не проживає за однією адресою з позивачкою та не веде спільного господарства, а отже і не бере на себе жодних витрат по утриманню квартири. Вказані обставини підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Приписами\~ст.\~\~383 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 150 ЖК України\~передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У правовій позиції ВСУ у справі № 6-709цс16\~\~зазначено, що згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі позивачем з 28.04.2018 року та проживав з нею в належній їй квартирі та був там зареєтрований. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Надвірнянського районного суду від 09 березня 2021 року. В квартирі за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з січня 2020 року, особистих речей його в будинку не має, обов`язки щодо утримання будинку не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику - позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень\~ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Враховуючи те, що позивач є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд приходить висновку, що право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу\~ст. 41 Конституції України\~і\~ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved