Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~звернулась [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та стягнення збитків. В позовній заяві зазначає, що 15.09.2017 року між нею та [PERSON] було підписано попередній договір № 113 купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно умов договору сторони повинні були у майбутньому в строк не пізніше 3-ох місяців після здачі будинку в експлуатацію, при умові повного розрахунку, укласти та належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна. Нерухомим майном за договором визначено 1-кімнатну квартиру, будівельний № 113, на 5 поверсі, загальною площею 35,05 кв. м. у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] . Будинок мав бути споруджений та введений в експлуатацію до кінця ІІІ кварталу 2018 року. [PERSON] до підписання документів повідомив, що є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку та у законний спосіб залучає кошти інвесторів. Проект договору розроблений та наданий ним був у простій письмовій формі. На виконання попереднього договору № 113 від 15.09.2017р. вона передала [PERSON] грошові кошти у сумі 339 774,70 гривень. Станом на день подання позову жодних повідомлень від відповідача про необхідність прибуття в будь-яке місце та в будь-який час для укладення основного договору не отримувала. [PERSON] істотно порушує умови договору, а також відмовляється повернути отримані від неї кошти. Відповідно до п.6.4. договору, у випадку невиконання договору продавцем, а саме безпідставна відмова від укладання основного договору, продавець має повернути покупуцю забезпечувальні кошти, отримані від покупця згідно п.5.1. цього договору, при цьому продавець сплачує штраф у розмірі 5% від такої суми. 5% від переданої нею суми в доларовому еквіваленті становить 648,43доларів США, з розрахунку 12968,50 доларів США * 5%. Просить суд розірвати попередній договір № 113 від 15.09.2017 року укладений між нею та відповідачем, стягнути з [PERSON] суму коштів в розмірі гривневого еквіваленту 13\~616,93 доларів США, що складається із збитків в розмірі гривневого еквіваленту 12\~968,50 доларів США та штрафу в розмірі гривневого еквіваленту 648,43 доларів США та понесені і документально підтверджені судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] ( [PERSON] ) не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Судом встановлено, що 15 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено Попередній договір № 113, відповідно п. п. 1.1 та 1.2 якого сторони зобов`язалися в строк не пізніше 3 місяців після здачі будинку в експлуатацію, при умові повного фінансового розрахунку згідно розділів 2 та 5 договору, укласти та належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна - 1-кімнатної квартири, будівельний номер 113 на 5 поверсі, загальною площею 35,05кв.м. у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] . Згідно п. 1.7 договору будинок має бути споруджений та введений в експлуатацію до кінця ІІІ кварталу 2018 року. Згідно п.п. 5.1., 5.2. договору на підтвердження намірів про наступне укладання Основного договору та відповідно придбання нерухомого майна, покупець передає продавцю в день підписання цього договору, в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 339\~774,70грн., що сторонами визначено як еквівалент 12968,50 доларів США, згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день укладення цього договору. В день підписання Попереднього договору № 113 від 15 вересня 2017 року [PERSON] передала [PERSON] в якості забезпечувальних коштів суму в розмірі 339 774,70грн. в рахунок оплати нерухомого майна № 113, що буде знаходитися на п`ятому поверсі, загальною площею 35,05кв.м. у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується Актом приймання-передачі коштів від 15 вересня 2017 року. Відповідно до п. 6.4 договору у випадку невиконання цього договору продавцем, а саме, безпідставна відмова від укладання Основного договору, продавець має повернути покупцю забезпечувальні кошти, отримані від покупця згідно пункту 5.1. та п.5.2., цього договору, при цьому продавець сплачує штраф у розмірі 5% від такої суми. Після цього, всі зобов`язання сторін за цим договором припиняються. 10 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з вимогою, у якій просила повернути суму коштів в розмірі 12 968,50 доларів США, а також сплатити штраф в розмірі 648,43 доларів США на її рахунок та не пізніше 7-ми днів з моменту отримання даної вимоги, проте відповіді не надійшло. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України «Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку». Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)». Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України «Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості». Згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК України «Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо Форма основного договору не встановлена, - у письмовій Формі». Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України «За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму». Відповідно до ст. 657 ЦК України «Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі». Згідно із ст. 654 ЦК України «Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту». Всупереч умовам попереднього договору Основний договір купівлі-продажу спірної квартири між сторонам згідно умов Попереднього договору укладений не був, даний факт відповідачем не заперечується. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені ст. 611 ЦК України, до яких, зокрема, відносяться розірвання договору, відшкодування збитків, стягнення неустойки. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 зазначено, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, необхідно встановити як наявність істотного порушення договору, так і наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримувати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Верховного Суду України № 6-158цс12 від 20.02.2013р зазначено, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Разом з тим згідно із ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом.» Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р по справі № 6-75 цс13 « Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.» Порушення відповідачем умов Попереднього договору від 15.09.2017 року, а саме не укладання Основного договору у терміни та на умовах встановлених цим договором є істотним порушенням даного договору. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором від 15.09.2017 позивач втратила можливість отримати у майбутньому право власності на цей об`єкт. У даному випадку суд вважає наявне істотне порушення договору від 15.09.2017, укладеного між сторонами, оскільки таке порушення призвело до неможливості досягнути ті цілі, задля досягнення яких укладався цей договір. Тому суд задовольняє вимоги позивача в частині розірвання попереднього договору № 113 від 15.09.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотними порушеннями договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Як зазначав Верховний Суд України у своїй постанові від 22.01.2013 по справі №3-72гс12, за змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, вини збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Загальне поняття «збитки» складається із двох складових. По-перше, це так звана «реальна шкода», під якою розуміється дві групи витрат: 1) витрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі. В даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою. Це може вартість знищеної речі, інші реальні втрати, які зазнала особа у зв`язку із знищенням речі (наприклад, вартість втраченого ремонту внаслідок знищення шарового крану стояку водопостачання в квартирі та затоплення квартири) тощо; 2) витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тут мається до уваги перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо. Також під дане визначення підпадають ті грошові штрафні санкції, які потерпілий сплатив або має сплатити у зв`язку із невиконання ним зобов`язання перед третьою особою, якщо таке невиконання є наслідком порушення його цивільного права. Крім того, поняття «збитки» включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права (наприклад, особа домовилася про надання грошей в позику під проценти, але не надала гроші в позику, оскільки боржник з нею не розрахувався. Саме сума запланованих, але недотриманих процентів в даному випадку буде складати упущену вигоду). Відповідно до п. 6.4 договору № 113 від. 15.09.2017 року у випадку невиконання цього договору продавцем, а саме, безпідставна відмова від укладання Основного договору, продавець має повернути покупцю забезпечувальні кошти, отримані від покупця згідно пункту 5.1. та п.5.2., цього договору, при цьому продавець сплачує штраф у розмірі 5% від такої суми. Так, позивач, сплативши у повному обсязі визначений у Попередньому договорі забезпечувальний внесок в розмірі 339 774,70грн., що сторонами визначено як еквівалент 12968,50 доларів США, згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день укладення цього договору, у дійсності не отримала те, на що розраховувала при укладенні договору, а саме - право на отримання права власності на об`єкт нерухомості. У зв`язку з чим суд вважає, позивачу було спричинено збитки, які підлягають до відшкодування. За змістом ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п. 2.4 попереднього договору № 113 від 15 вересня 2017 року всі розрахунки здійснюються в національній валюті України гривні, згідно з комерційним курсом продажу готівкового долара США на день проведення відповідного розрахунку. Згідно акту приймання-передачі коштів від 15.09.2017 року [PERSON] було передано [PERSON] в якості забезпечувальних коштів суму в розмірі 339774,70грн. Враховуючи, вище зазначене, суд приходить до висновку, що стягнення збитків заподіяних [PERSON] слід проводити в національній валюті України гривні. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивачу було заподіяно збитків коштів в розмірі 339774,70грн, що були сплачені як забезпечувальні кошті згідно вимог попереднього договору № 113 від 15вересня 2017 року. Крім того, з відповідача слід стягнути і штраф у розмірі 5% від 339774,70грн, а саме: 1\~698,89грн. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00грн. В матеріалах справи міститься лише: ордер серія ІФ № 100151 від 30.10.2020 року на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Лютяк Л.Л. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 54 від 10 травня 1994 року; ще ордер серія ІФ № 022800 від 16.11.2020 року на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Шевченко К.Т. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 856 від 02.03.2012 року. Матеріали справи не містять жодного документального підтвердження витрат на правову допомогу договору укладеного про надання правової допомоги, акту про прийняття виконаних робіт та їх розрахунку, оскільки, позивачем їх надано не було. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] щодо стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи на суму 20000,00грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована та безпідставна. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 440,40 грн. за подання позовної заяви та 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову. На підставі ст. 16, 509, 526, 530, 533, 610, 611, 612, 627, 635, 654, 655, 657, 651, 652, 653, 1166 ЦК України,

Outcome: partial