Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО», де треті особи Крамниця інтернет «Цитрус», Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про захист прав споживачів та розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 26.04.2021 в інтернет-магазині https://www.ctrs.com.ua/, шляхом укладення кредитного договору з АТ КБ «Приватбанк» №21042631295106 «Оплата частинами», позивачем була придбана кавомашина KRUPS EA870810, вартістю 15999 грн. Після придбання зазначеної кавомашини, детально ознайомившись з інструкцією до її придбання, позивач дійшов висновку, що за технічними характеристиками, описаними в інструкції, кавомашина не відповідає його бажанням, при цьому кавомашиною він не користувався, її товарний вид збережено, а тому 30.04.2021 [PERSON] звернувся до магазину мережі «Цитрус» щодо повернення товару без обміну. Утім, останньому було відмовлено у поверненні придбаного товару без пояснення причин. Після чого, [PERSON] неодноразово звертався через електронну адресу відповідача щодо бездіяльності їх співробітника, яка проявилася у відмові приймати кавомашину до магазину торгової мережі «Цитрус», проте дане питання залишилося без вирішення. У зв`язку з чим, дії відповідача спричинили позивачу душевні хвилювання, що відобразилися на стані його здоров`я, що підтверджується відповідними зверненнями останнього до медичних закладів. Таким чином, позивач вважає, що підстав для відмови у поверненні кавомашини у представника магазину не було, оскільки придбаний товар не включений до переліку товарів, що не підлягають обміну або поверненню, товар не був у користуванні, збережено його товарний вид, пломби (ярлики тощо), а також збережено розрахунковий документ, тому позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу - фіскальний чек №12411 від 27.04.2021, товарний чек №000265756 від 27.04.2021; розірвати кредитний договір 21042631295106 укладений між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] про оплату частинами товару вартістю 15999 грн., повернути сплачені кошти за даним кредитним договором; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» прийняти кавомашину KRUPS EA870810; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2022 відкрито провадження по цивільній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2022 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позов у якому зазначив, що подія дійсно мала місце, утім споживач приніс до магазину «Цитрус» для обміну кавомашину KRUPS EA870810 на якій чітко видно сліди експлуатації, забруднення на фільтрах, подряпини на корпусі та сліди вологи у всіх резервуарах, на підтвердження чого надано фото докази. Працівниками магазину, у присутності позивача, було чітко зазначено причини відмови у поверненні товару і в той же момент було здійснено фотофіксацію слідів використання та не збереженого товарного вигляду товару. Представник відповідача також звернув увагу, що позивачем не було зазначено жодного істотного недоліку товару, що могло б слугувати причиною для його повернення, а тому вимога позивача щодо розірвання договору купівлі-продажу є не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, представник відповідача також заперечував, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. На підставі викладеного, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.61-76). Представник третьої особи Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у судове засідання не з`явився, надавши до суду пояснення на позов, де зазначив, що позивач 05.05.2021 звернувся до Держпродспоживслужби зі скаргою щодо порушення прав споживача при придбанні побутової техніки у мережі магазинів «Цитрус». Держпродспоживслужба листом від 19.05.2021 зобов`язала Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві провести перевірку фактів, викладених у зверненні позивача щодо порушення його прав з боку ТОВ «ЦЕТЕХНО». Так, за результатами перевірки встановлено, що Головним управлінням листом від 10.08.2021 №06.4/12689 повідомлено позивача про результати розгляду його скарги. Таким чином, Держпродспоживслужба належним чином та в межіх своїх повноважень розглянула скаргу позивача щодо порушення його прав споживача. На підставі викладеного, просив суд розглянути справу за наявними матеріалами без участі представника Держпродспоживслужби (а.с.24-38). Представник третьої особи Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, утім надав до суду пояснення на позов, де зазначив, що позивач не навів жодних правових підстав для розірвання кредитного договору «Оплата частинами» №21042631295106. АТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором шляхом надання кредитних коштів у розмірі 15999 грн. на придбання кавомашини, в свою чергу позивач приступив до виконання кредитного договору та здійснює щомісячні погашення. Позивач не скористався своїм правом на розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладення, жодної заяви на протязі даного строку до банку не надходило. На підставі викладеного, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.53-57). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.04.2021 між [PERSON] та ТОВ «ЦЕТЕХНО» було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав у крамниці «Цитрус» кавомашину KRUPS EA870810, що підтверджується товарним чеком №000265756 від 27.04.2021 (а.с.7). 30.04.2021 [PERSON] звернувся до магазину мережі « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] із заявою про розірвання договору та повернення грошових коштів за придбаний ним товар, який не задовольнив його бажання та яким він не користувався і зберіг товарний вигляд. Утім, останньому, представником магазину, було усно відмовлено у поверненні товару. Після чого, 05.05.2021 [PERSON] надіслав на електронну пошту інтернет-магазину скаргу із зазначенням своїх вимог, що підтверджується копією електронного листа (а.с.13,14). Як вбачається з відзиву представника відповідача, [PERSON] у задоволенні заяви про повернення кавомашини було відмовлено, оскільки на придбаному товарі, на момент пред`явлення до магазину, було видно сліди експлуатації, забруднення на фільтрах, тобто її товарний вигляд не було збережено, а на момент покупки щодо якості товару ним претензій пред`явлено не було, що підтверджується наданими фотознімками (а.с. 69, 70, 71,72). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач наполягав на порушенні відповідачем його прав споживача, яке полягало у відмові у прийнятті товару, який не задовольнив його за технічними характеристиками, розірванні договору купівлі-продажу, розірванні кредитного договору та стягненні моральної шкоди. Статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено право споживача обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару тощо. Після придбання кавомашини KRUPS EA870810, позивач не звертався з вимогою про її обмін, а одразу заявив вимогу про її повернення, про що останньому було відмовлено з огляду на те, що кавомашина візуально мала видимі ознаки користування. Частинами першою-третьою ст. 698 ЦК України передбачено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Позивач зазначає, що придбавши кавомашину після здійснення покупки не був задоволеним її технічними характеристиками, тому звернувся до продавця з метою її повернення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 7,22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок застосування умов такого договору споживачеві завдано збитків, вони мають бути відшкодовані винною особою в повному обсязі. За встановлених судом обставин, позивач намагався повернути товар належної якості, що є його беззаперечним правом. Натомість відмовляючи у поверненні товару, відповідач не склав жодного акту про виявлені ним сліди експлуатації або незбереження вигляду, протягом розгляду справи такий акт не був наданий, при зверненні покупця до магазину він не був складений з зазначенням осіб, які зафіксували причини відмови у вимозі споживача. Так, зазначення про те, що товар перебував у використанні не містить посилань на те, які саме недоліки товару або інше свідчать про його використання та незбереження товарного вигляду або властивостей та унеможливлюють його повернення споживачем. Судом встановлено, що відповідачем не надано жодних відомостей про те, ким було зароблено такий висновок, на чому він базується, чи оглядався товар фахівцем, і, якщо так, то яким саме. При цьому, відповідач обмежився наданням до суду у доповнення до свого висновку фотографій кавомашини. Утім, зазначені фотографії не містять відомостей про те, що вони є додатком до будь-якого акту про невідповідність товару, не засвідчені фахівцями, працівниками магазину, споживачем тощо. Взагалі з наданих фотографій, не можна зробити будь-які висновки про те, що на фото саме той товар, який просив повернути споживач. Суд виходить з того, що укладання та виконання договору купівлі-продажу повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. І захистити цю «слабку сторону» є обов`язком держави шляхом відповідного законодавчого врегулювання. За умови відсутності будь-якої фіксації звернення споживача щодо повернення товару належної якості, в тому числі належної фіксації недоліків товару (із зазначенням, які саме виявлені зовнішні недоліки, опис їх місця розташування, зазначення осіб, якими ці недоліки були встановлені тощо), вимоги споживача є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору купівлі-продажу між [PERSON] та ТОВ «ЦЕТЕХНО», а тому слід зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» прийняти кавомашину KRUPS EA870810. Що стосується позовних вимог в частині розірвання кредитного договору №21042631295106 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] про оплату частинами вартістю 15999 грн. та повернення сплачених коштів за вказаним договором, суд зазначає наступне. Виходячи з приписів ст. 4 ЦПК України, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008. Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України). Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі №642/6181/16-ц, висловленого у постанові від 29.08.2019. Під час розгляду справи, позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» є належним відповідачем в частині позовних вимог про розірвання кредитного договору №21042631295106 укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] про оплату частинами товару вартістю 15999 грн., а також повернення сплачених коштів за даним кредитним договором, а тому в цій частині суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом також встановлено, що внаслідок порушення прав позивача, як споживача придбаного товару, йому було завдано моральної шкоди у вигляді нервових страждань, пов`язаних з необхідністю неодноразового звернення до відповідача зі скаргами на їх дії, зі зверненнями до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, за юридичною допомогою, до суду, він вимушений був докладати для цього додаткових зусиль, порушуючи звичний порядок життя, витрачаючи свій час, кошти, нерви. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Беручи до уваги роз`ясення, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та з`ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, суд, враховуючи об`єктивні та суб`єктивні обставини по справі, враховуючи принципи розумності та справедливості, вважає що сума морального відшкодування повинна складати - 1000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. За встановлених обставин, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Outcome: partial