Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

06 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 квітня 1982 року його батько подарував йому 29/100 часток житлового будинку з частиною надвірних споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Його сусідкою була [PERSON] , яка на підставі рішення суду від 16 вересня 1944 року отримала у спадщину 15/100 часток у вказаному будинку. До її частки входила кімната площею 11,3 кв.м, та у спільній власності у них були кухня, прихожа та санвузол. З нею здебільшого спілкувався його батько [PERSON] , зі слів якого йому відомо, що приблизно у 1950 році [PERSON] вийшла заміж і виїхала за межі України. Інколи вона приїжджала в Україну на відпочинок і використовувала свою власність за призначенням. У її відсутність кімнатою користувався його батько, а потім і він, коли став власником своєї частки будинку. Приблизно у 1996 році [PERSON] померла. Її родичі пообіцяли подарувати йому частку [PERSON] , але в подальшому зв`язки з ними перервалися, і спадковим майном тривалий час ніхто не цікавиться. Він та його батько продовжили користуватися цією часткою та підтримувати її в нормальному стані, періодично проводили ремонти, провели газове опалення, водопровід, каналізацію. Посилаючись на те, що він на протязі майже сорока років добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, просив визнати за ним право власності на 15/100 часток вказаного вище житлового будинку в порядку набувальної давності. Особи, які беруть участь у справі, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представники позивача та відповідача надали заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; представник позивача, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги, представник відповідача вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Як вбачається з копії нотаріально посвідченого договору дарування, 24 квітня 1982 року позивач [PERSON] прийняв у дар 29/100 часток житлового будинку з частиною надвірних споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-15). 12 листопада 2021 року позивач зареєстрував за собою право власності на вказану частку житлового будинку, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 285213698 від 17 листопада 2021 року (а.с. 18). З копії відповіді на адвокатський запит представника позивача за підписом начальника Очаківської районної філії ММБТІ вих. № 621 від 08 грудня 2021 року вбачається, що згідно з архівними даними станом на 2013 рік нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 15/100 часток на підставі свідоцтва про право власності від 21 серпня 1961 року згідно з обліковим записом в реєстраційній книзі № 1 (а.с. 19 (зв. бік). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, що належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається лише за рішенням суду. Із системного аналізу зазначеної норми вбачається, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно, по-перше, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом із цим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство тощо). Відповідно до п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень нині діючого ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України. Набувальна давність як підстава виникнення права власності запроваджена ст. 344 ЦК України, застосовується з 01 січня 2004 року, а з врахуванням п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК не раніше 01 січня 2001 року. Згідно з п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів 15/100\~частками житлового\~будинкуза\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~на протязі\~більше десяти\~років не\~приховував факт\~знаходження цього\~майна у\~його володінні,\~продовжує відкрито\~і безперервно\~володіти ним,\~і оскільки\~відповідачем не\~заявлено вимог\~щодо повернення\~вказаного нерухомого\~майна у\~комунальну власність,\~визнання права\~власності за\~позивачем не\~суперечить закону,\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача за клопотанням представника останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved