Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить в якому просила суд: скасувати арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] постановою про арешт майна боржника АА 421300 від 05.09.2003 року Відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 1254877, зареєстрований 25.08.2004 року за № 1254877 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що набула право власності на вказану квартиру 07.02.1992 року до укладення шлюбу 02.11.1994 року з [PERSON] . Маючи намір здійснити відчуження вказаної квартири [PERSON] виявила, що Першою Білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області зареєстровано арешт на вищевказане нерухоме майно на підставі постанови відділу ДВС Білоцерківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.09.2003 року при примусовому виконанні ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2003 року про забезпечення позову по стягненню 14 642 грн. матеріальної та 3 000 грн. моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] , при цьому згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, власником квартири вказано колишнього чоловіка позивача [PERSON] . Вказує, що арешт на нерухомість накладено помилково, оскільки державний виконавець наклав арешт на нерухоме майно, адреса якого була вказана в ухвалі: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , тобто навіть не розбираючись, чи належить воно боржнику, отже помилково здійснено арешт квартири позивача. Вказаний арешт порушує право власності позивача, адже позбавляє її права вільно розпоряджатись своїм майном. 27.07.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 25.08.2022 року ухвалою судді прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, за клопотанням позивача витребувано від Білоцерківського міськрайонного суду Київської області належним чином завірену копію ухвали від 02.09.2003 року про забезпечення позову по стягненню 14 642 грн. матеріальної та 3 000 грн. моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідно до наявних у справі зворотних поштових повідомлень, позивач отримав копію ухвали про відкриття провадження 08.09.2022 року, копія ухвали про відкриття провадження з позовом та додатками, направлені на адресу відповідача, повернулись на адресу суду 05.09.2022 року без вручення, треті особи отримали копії ухвали з додатками 31.08.2022 року. 05.10.2022 року на адресу суду надійшов лист архіву Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про неможливість надання витребуваної ухвали. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 02.11.1994 року [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , який розірвано 02.03.2006 року. Відповідно до копії довідки Житлово-будівельного кооперативу «Учитель» № 56 від 12.05.1992 року, [PERSON] 07.02.1992 року виплатила паєнагромадження в сумі 8 136,65 грн. та є власником квартири в [ADDRESS] . 23.12.2008 року Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру. Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане позивачу Білоцерківським управління житлово-комунального господарства 08.05.2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 82 від 18.03.1996 року. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 22682187, 08.05.2009 року прийнято рішення про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27235969, номер запису: 10878 в книзі: 94. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 303485624 від 24.06.2022 року до розділу «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» внесено запис про обтяження квартири з реєстраційним номером 27235969 тип: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1254877, зареєстровано: 25.08.2004 10:06:46 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., Білоцерківський р., м. Біла Церква, вул. Банкова, 5, (04563) 9-29-97, підстава обтяження: постанова, ВХ.1666, 09.09.2003, Відділ держ.вик.служби Білоцерківського міськ УЮ, Ляхоцька, об`єкт обтяження: невизначене майно, состав: ціле, сост.: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , додаткові дані: архівний номер: 6006135KIEV468, архівна дата: 09.09.2003, дата виникнення: 09.09.2003, № реєстра: 98, внутр. № 2201142А2АF4272F3E2E. Відповідно до копії листа Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори № 548/01-16 від 27.06.2022 року, конторою зареєстровано арешт на все майно [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та в [ADDRESS] . Арешт накладено на підставі постанови міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.09.2003 року. Згідно з копією постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області серії АА № 421300 від 05.09.2003 року, при примусовому виконанні в органі ДВС перебувала ухвала Білоцерківського міського суду від 02.09.2003 року про забезпечення позову по стягненню 14 642 грн. матеріальної шкоди та 3 000 грн. моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] , за результатами виконання якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Виконавчих листів про стягнення з [PERSON] станом на дату надання відповіді на примусове виконання не надходило, а також тимчасові обмеження й арешти не накладались, що підтверджується листом Відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області № 41127 від 24.06.2022 року. В матеріалах справи міститься адвокатський запит представника позивача адвоката Капустіна В.В., на адресу відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області № 19 від 08.07.2022 року, щодо надання інформації про всі виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , однак відповідь в матеріалах справи відсутня. Відповідно до довідки архіву Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2022 року, неможливо надати копію ухвали від 02.09.2003 року про забезпечення позову про стягнення 14 642 грн. матеріальної шкоди та 3 000 грн. моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки архіву не надано достатньо інформації: в якому році розглядалася справа, суть позову та про учасників процесу. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На момент здійснення паєнагромадження правовідносини регулювалися Законом України «Про власність». Статтею 15 Закону України «Про власність» (який діяв на 07.02.1992 року) було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. На сьогоднішній день процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульована Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 (зі змінами) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (зі змінами), отже існує визначена законом процедура оформлення та реєстрація права власності. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до раніше діючого Закону України «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру дійсно виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації. З огляду на зазначені норми, судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виникло у [PERSON] з моменту виплати паю, тобто з 07.02.1992 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на момент укладення шлюбу між позивачем та [PERSON] ) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року під поняттям «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним\~\~ матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений\~ загальним\~\~ змістом\~\~ об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є\~ самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Пунктом 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах при зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може буті пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з неможливістю позивачем розпоряджатися нерухомим майно, належним їй на праві власності, оскільки в реєстрі наявний арешт, накладений нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.09.2003 року. Вказана постанова державного виконавця мотивована посиланням на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2003 року про забезпечення позову у справі про стягнення 14 642 грн. матеріальної та 3 000 грн. моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] . Матеріали справи не містять копії вищевказаної ухвали суду від 02.09.2003 року про забезпечення позову, при цьому арешт на майно позивача накладено саме на підставі постанови державного виконавця від 05.09.2003 року. Частиною 1 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Однак, позивач позбавлена можливості позасудового вирішення питання зняття арешту зі свого майна. У даній справі вказана правова норма не підлягає застосуванню, оскільки матеріали справи не містять самої ухвали суду про забезпечення позову, при цьому за змістом постанови державного виконавця від 05.09.2003 року позивач [PERSON] не була стороною у цивільній справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Порядок зняття арешту визначений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий, зокрема, за рішенням суду. Згідно з частиною 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено, що вона є власником квартири [ADDRESS] , а також об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею як власником своїх правомочностей, тому вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України, враховуючи, що вона не була стороною у виконавчому провадженні, де був накладений арешт.

Outcome: approved