Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовні вимоги мотивував тим, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.12.2020 року відповідача визнано винним у вчиненні щодо нього кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Внаслідок протиправних дій відповідача вона отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ у вигляді струсу головного мозку, синців у ділянці навколо правого ока, правої вушної раковини, зовнішньому квадранті лівої молочної залози. Зазначає, що за період лікування витратила на придбання медикаментів, лікарських засобів та інших медичних призначень кошти у суму 2474,36, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, враховуючи тяжкість отриманих травм, обставини їх отримання та тривалість лікування, вона зазнала моральні і фізичні, які оцінює в розмірі 15000 грн. моральної шкоди. З врахуванням вищевикладеного, просить стягнути з відповідача на її користь 12474,36 грн. матеріальної шкоди, з яких: 2474,36 грн. - витрат на лікування, 10000 грн. - витрат з оплати послуг адвоката та 15000 грн моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 992,40 грн, понесені ним при сплаті судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву чи заяви про розгляд справи з викликом сторін до суду подано не було. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до наступного висновку. У відповідності з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що йому були спричинені тілесні ушкодження і, у зв`язку з отриманими травмами, він вимушений був тривалий час лікуватися та витрачав кошти на придбання ліків. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Факт ушкодження здоров`я позивача [PERSON] та вина в цьому відповідача [PERSON] підтверджена вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.07.2022 року, відповідно до якого останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України /а.с.13). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із норм ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається зі матеріалів справи, позивачем [PERSON] на підтвердження своїх вимог до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди представлено: товарні чеки на придбання ліків і медичних препаратів на загальну суму 2474,36 грн. /а.с.10-12/. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 2474,36 грн, а тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача 2474,36 грн матеріальної шкоди підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується тим, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині третій статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який скоїв кримінальне правопорушення, позивач отримав ушкодження здоров`я, звертався до лікаря та проходив лікування. Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки ситуація з її побиттям та наслідки цього стали для [PERSON] психотравмуючими, завдали негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду). Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з наступного. Внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнала моральні страждання, спричинені фізичним болем та стражданнями, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Кримінальне правопорушення, вчинене відповідачем призвело до моральних страждань позивача, які обумовлені фізичним болем, необхідністю докладати певний час і додаткові зусилля для організації свого життя. З врахуванням наведеного, із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, ступінь настання негативних явищ в житті позивача та тривалість строку порушення її законних прав, суд приходить висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої суд оцінює у 10000 грн, а тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно п. 3 ч. 1 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем зазначено, що нею понесені витрати на оплату правової допомоги у розмірі 10000,00 грн., на підтвердження надано договір про надання правничої допомоги від 04.07.2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордера серії 01 АГ № 004349 від 04.07.2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 04.07.2022 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на оплату правничої допомоги у сумі 10000,00 грн. підлягають задоволенню повністю, так як заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Також, з відповідача слід стягнути на користь позивача, понесені ним судові витрати у сумі 992,40 грн при сплаті судового збору, згідно ч 1 ст. 141 ЦПК України, а також 992,40 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial