Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - відділ Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі, державний реєстратор Дзюба Тетяна Аркадіївна, в якому просила: визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, площею 0,2500 га на ім`я власника [PERSON] , з кадастровим №6821885600:01:005:0007, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] ; визнати незаконним прийняте державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 08.02.2018 за індексним №39570589, щодо реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію зазначеного права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1480180368218), здійснену 05.02.2018, номер запису про право власності 24732070 з вилученням із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів. В обгрунтування позову посилається на те, що є власницею земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,26 га, а також власницею земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0, 25 га, які знаходяться в межахс. Мала Побіянка Дунаєвецького району Хмельницької області, оформлених Державний актом про право приватної власності на землю №007755 серії ІІ-ХМ від 09.10.2002, та користується ними протягом 70 років. Вказані ділянки знаходяться на відстані, та від однієї до іншої існує прохід із земель загального користування, розташований між ділянками сусідів (на той час [PERSON] зліва та [PERSON] справа) 2,5 м. завширшки та 70 м. завдовжки, наявність якого підтверджується документально, в тому числі, і в Державному акті на землю №007755. Вказаний прохід використовується позивачкою для доставки продукції з городу та для можливості доставки засобів виробництва та трактора з метою обробітку землі. Відповідач [PERSON] у 2005 роціпридбав у [PERSON] земельну ділянку поруч з проходом, та до літа 2018 року відносини із ним були добросусідськими в аспекті земельних відносин. Проте, з літа 2018 року з боку відповідача, його батька [PERSON] , який використовує ділянку сина, стали лунати погрози щодо заборони проїзду та проходу, зокрема, недопущено рух мотоблоку для вивозу сіна. Позивачці стало відомо про виготовлення [PERSON] у 2017 році технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на придбану у 2005 році ділянку.При цьому, відповідачем землевпоряднику не було надано інформацію про існуванняземель загального користування у вигляді проходу (проїзду) довжиною 70 метрів до ділянки позивачки. У результаті, за рахунок вказаного проходу (проїзду) та прирощення саду, відповідач незаконно отримав у власність землі загального користування, орієнтовною площею більше 100 кв.м.Також, в порушення Закону України «Про землеустрій», розробник технічної документації не повідомив позивачку про здійснення досліджень на місці, що не дало змоги взяти у них участь як суміжний землекористувач. Хибна технічна документація стала підставою для державної реєстрації ділянки відповідача у ДЗК та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що є неправомірним. Отже, відповідач не набув права власності на землі загального користування, що складаються з проїзду та саду на підставі будь-яких правочинів, а державна реєстрація земельної ділянки відповідача у ДЗК на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі від 2017 рокута у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, призвели дообмеженняможливості для позивачкивреалізації права власності відносно її земельної ділянки, а тому підлягають скасуванню. Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області Шклярука В.М. від 28.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 31.03.2020 залучено до справи третіх осіб Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.09.2020 призначено по справі земельно технічну експертизу. Ухвалоюсудді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області Шафікової Ю.Е. від 07.02.2022 прийнято справу до провадження у зв`язку з виходом у відставку судді [PERSON] .. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22.06.2022закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22.06.2022вилучено відділ Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі зі складу третіх осіб. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 09.09.2022 відмовлено позивачу у призначенні комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно технічної експертизи. 25.02.2020 відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказав, що позивачка безпідставно вимагає усунення перешкод у користуванні її майном, оскільки ніколи не була власником чи користувачем частини,як вважає,«прирощеної» земельної ділянки відповідача. У 2005 році відповідач на підставі договору купівлі продажу придбав земельну ділянку з кадастровим №6821885600:01:005:0007 у [PERSON] . Межі зазначеної земельної ділянки у архівних документах, зокрема, у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА №965913 від 10.11.2005 не відповідають фактичному розташуванню і конфігурації меж зазначеної земельної ділянки в натурі. Ці розбіжності були виявлені в результаті складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої сертифікованим інженером землевпорядником. Потреба у зміні відомостей у ДЗК виникла саме через наявність помилки щодо координат поворотних точок земельної ділянки у архівних документах та їх невідповідність координатам фактичних меж.Під державної реєстрації виправлень щодо земельної ділянки, державний кадастровий реєстратор діяв в межах ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр», підстав для відмови у їх внесенні не було. Право власності позивачки, як суміжного землекористувача, не порушено діями Державного кадастрового реєстратора. Крім того, наголошує на безпідставність позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та скасування такої реєстрації з вилучення з Державного реєстру речових прав відповідних записів. Так, у державного реєстратора не було підстав, визначених ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку [PERSON] . Також, вважає необґрунтованим посилання позиваки на факт непогодження меж земельної ділянки відповідача під час складання технічної документації, що не є само по собі підставою для прийнятті рішення про відмову у затвердженні технічної документації. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 21.04.2020 подало відзив, у якому просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що державний кадастровий реєстратор не мав підстав, визначених ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки за відповідачем. Позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав, так як відсутній прохід чи проїзд до її земельної ділянки із земель загального користування, у зв`язку із реєстрацією права власності відповідача на відповідній землі. Разом з цим, чинним законодавством передбачено можливість укладення договору сервітуту. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради 29.04.2020 надіслав до суду відповідь на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що при проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим №6821885600:01:005:0007, державним реєстратором не було встановлено невідповідність заявлених прав до відомостей ДЗК, а тому реєстрацію права власності проведена з дотримання Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». 19.05.2020 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, згідно якої вважає безпідставним твердження про відсутність порушених прав [PERSON] .. Так, спірних прохід (проїзд) між земельними ділянками, що належать позивачці, слугував для сполучення між ними 70 років, по ньому доставлялась продукція до обійстя та засоби виробництва до городу, тому наявність такого проходу є необхідним для реалізації змісту права власності на землю (володіти та користуватись на власний розсуд і розпоряджатись, в тому числі плодами). Без зазначеного проходу доступ до земельної ділянки є неможливим. Із технічної документації із землеустрою, зробленою із виходом на місце при виготовленні державних актів не землю на ім`я позивачки та її сусідки [PERSON] (земля якою зараз володіє відповідач) видно прохід, який був землями загального користування, та на які не міг набути право власності відповідач. При розробленні технічної документації [PERSON] у 2017 році не було дотримано вимог земельного законодавства та допущено хиби, що потягнуло порушення прав позивачки як землекористувача проходом (проїздом). Також, посилається на те, що згідно витягу з ДЗК, дата державної реєстрації земельної ділянки відповідача 19.05.2016, а державна реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.02.2018, та згідно вимог ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державної реєстрація земельної ділянки скасовується у разі , якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. У 2018 році земельна ділянка зареєстрована державним реєстратором у зміненому вигляді, набуття речових прав на прирощений до ділянки сад та проїзд не мало місця. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з підстав, викладених у ньому та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та стороні відповідача, у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили. Від державного реєстратора Дзюби Тетяни Аркадіївни та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Дунаєвецької міської ради надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти позову не заперечують. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що є онуком позивачки та йому відомо, що у 2018 році у бабусі виник конфлікт і з [PERSON] щодо проходу між ділянками, із земель загального користування. Вказаним проходом користувались троє сусідів, але на даний час відповідач, як власник, каже, що буде пускати користуватись проходом, але не буде пускати трактора. В документах попередніх власників земельної ділянки [PERSON] було підтверджено,існування проходу, який був землями загального користування. Суд, заслухавши представника позивачки та представника відповідача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ №007755 від 09.10.2002 позивачка [PERSON] є власницею земельної ділянки, розташованої на території с.Мала Побіянка Дунаєвецького району, площею 0,51 га, а саме для обслуговування житлового будинку 0,25 га та для особистого селянського господарства 0,26 га..Як вбачається з плану зовнішніх меж земельної ділянки, вказаних в акті, фактично наявні три земельні ділянки, зокрема, розмірами 0,13 га,0,185 га та 0,20 га. За описом меж ділянки № [NUMBER] у точках від «А» до «Б» знаходяться землі загального користування, від «Б» до «В», землі [PERSON] , від «В» до «А» землі [PERSON] , за описом меж ділянки № [NUMBER] у точках від «А» до «Б`знаходяться землі [PERSON] , від «Б» до «В» землі сільської ради, від «В» до «Г» землі [PERSON] , від «Г» до «Д» землі сільської ради, від «Д» до «Е» землі [PERSON] , від «Е» до «А» землі загального користування(Т.1 а.с.25). Відомості про вказані ділянки не внесено до Державного земельного кадастру. Відповідач [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, з кадастровим №6821885600:01:005:0007,площею 0,25 га з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка),яку придбав у [PERSON] згідно договору купівлі продажу від 06.12.2005 (Т.1 а.с.33). Також, відповідач є власником земельної ділянки з кадастровим №6821885600:01:005:0008, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка не є предметом спору. Земельна ділянка з кадастровим №6821885600:01:005:0007 належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №965913 від 10.11.2005, де згідно плану меж земельної ділянки у точках від «А» до «Б» та від «В» до «Г» знаходились землі [PERSON] , від «Б» до «В» та від «Г» до «Д» землі загального користування (Т.1 а.с.26). Спірна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі 19.05.2016, що підтверджується витягом з ДЗК від 17.12.2019 №НВ-6810432002019, тобто,з вказаної дати відкрито і Поземельну книгу (Т.1 а.с.15). Так, за відомостями, які містяться Поземельній книзі земельної ділянки, з кадастровим №6821885600:01:005:0007, при її відкритті 19.05.2016 опис меж кадастрового плану земельної ділянки мав наступні умовні позначення (запис №002): «від А» до «Б» землі [PERSON] , від «Б» до «В» землі загального користування, від «В» до «Г» землі [PERSON] , від «Г» до «Д» землі загального користування, від «Д» до «А» землі [PERSON] .. Площа земельної ділянки становить 0,25 га.. (Т.2, а.с. 45-46). 02.02.2018 на підставі заяви [PERSON] в Поземельну книгу було внесено запис (№004) щодо виправлення відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки з відповідними змінами кадастрового плану, та експлікацією земельних угідь (запис №005), згідно якого опис меж наступний : від «А» до «Б» землі загального користування, від «Б» до «В» землі [PERSON] , від «В» до «Г» землі « [PERSON] , від «Г» до «Д» [PERSON] , від «Д» до «А» землі [PERSON] . Площа земельної ділянки становить 0,25 га, тобто залишилась незмінною, при цьому змінилась конфігурація ділянки та змістилось її розташування по координатам поворотних точок (Т.2 а.с. 51-52). Отже,за відомостями з Поземельної книги на земельну ділянку кадастровий №6821885600:01:005:0007 позивачка [PERSON] є суміжною землевласницею [PERSON] .. Підставою для внесення виправлень у ДЗК щодо земельної ділянки №6821885600:01:005:0007 стала технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 22.11.2017\~року, яка виготовлена на замовлення [PERSON] у зв`язку із виявленими невідповідностями меж земельної ділянки за даними ДЗК її дійсним межам (Т.2 а.с. 2-14). Вказана технічна документація містись акт приймання-передачі межових знаків на зберіганні від 26.12.2017 року, який складено в присутності [PERSON] та суміжних землекористувачів, серед яких і позивачка [PERSON] . В\~п.\~4\~акту зазначено,\~що власниками/землекористувачами\~суміжних земельних ділянок претензій щодомеж не заявлено, за наявності помилок, вказаних в п.2, що відображається у «Плані внесення змін» надрукованому на звороті, їх виправлення погоджуємо та підтверджуємо ці виправлення власними підписами. Акт приймання-передачі підписано суміжними землекористувачами, серед яких позивачка. Крім того, позивачка разом з суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] підписала акт погодження меж земельної від 22.11.2017, з якого вбачається,що користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. 05.02.2018 відомості про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку [PERSON] , з кадастровим №6821885600:01:005:0007 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,за рішенням державного реєстратора Дзюби Т.А. від 08.02.2018, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2019 (Т.1 а.п.20-21). Позивачка вважає незаконною та такою що підлягає скасуванню державну реєстрацію спірної ділянки відповідача у ДЗК, яку проведено на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 2017 року, оскільки при її виготовленні було безпідставно «прирощено» до спірної земельної ділянки сад та включено землі загального користування у вигляді проходу (проїзду). Проходом на законних підставах користується [PERSON] , що зазначено в її Державнму акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ №007755 від 09.10.2002, та відображено в позначенні меж ділянки від точки «Е» до «А».Також, вважає незаконним рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме про державну реєстрацію права власності відповідача, оскільки таке право зареєстровано на земельну ділянку у зміненому вигляді. В позасудовому порядку, 01.08.2018, позивачка звернулась до Дунаєвецької міської ради із заявою про вирішення спору щодо дотримання гр. [PERSON] правил добросусідства, посилаючи на незаконне приєднання останнім земель загального користування,орієнованою площею 100 кв.м. (Т.1, а.с.22) Згідно Акту від 08.08.2018 року комісія з питань розгляду звернень громадян на території Дунаєвецької міської ради, встановила, що до земельної ділянки (городу) [PERSON] , яка межує із земельною ділянкою [PERSON] відсутній проїзд із земель загального користування. Заявниця від власної присадибної ділянки проходить через ділянку [PERSON] , про що свідчить витоптана в цьому напрямку стежка в траві між плодовими деревами, будь-який інший під`їзд до городу із земель загального користування відсутній. За результатами звернення рекомендовано [PERSON] та [PERSON] для проходу (проїзду) укласти договір сервітуту.(Т.1 а.с.23). Таким чином, комісія з питань розгляду звернень громадян на території Дунаєвецької міської ради, не виявила з боку відповідача порушень земельного законодавства у вигляді незаконного приєднання земель загального користування, та порушення прав [PERSON] . Також,висновком судової земельно- технічної експертизи від 24.11.2021 (Т.2 а.с. 135) підтверджується, що станом на 09.06.2021 площа, межі та конфігурації спірної земельної ділянки з кадастровим №№6821885600:01:005:0007 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідає зазначеній у технічний документації 817/2017 фактичній межі, площі і конфігурації земельної ділянки на місцевості. В описовій частині висновку вказано, що межі земельних ділянок з кадастровими №№6821885600:01:005:0007 та №№№6821885600:01:005:0008 станом на 19.05.2016, тобто при первісній реєстрації в ДЗК, не відповідали фактичному користуванню, накладались на землі загального користування та на землі приватної власності. Як слідує з матеріалів справи, вказані невідповідності, стали підставою для виготовлення відповідачем у 2017 році технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та, в подальшому виправлення таких помилок у ДЗК. З фото таблиць (фото світлини точок 8,9,10,11,12), що є невід`ємною частиною висновку судової земельно\~-\~технічної експертизи вбачається, що між деревами існує витоптана у траві стежка, яка проходить попри земельну ділянку відповідача в напрямку земельної ділянки позивача, яка не є шляхом або проїздом. (Т.1 а.с. 138-144). Вказана стежка існує в незмінному вигляді на час розгляду справи, перешкод у користуванні нею відповідач для позивачки в ході судового розгляду не здійснював, що не заперечувалось учасниками справи. Проте, позивачка вважає, що саме незаконна державна реєстрація за відповідачем земельної ділянки, що накладається на стежку загального користування, створює для неї перешкоди у користуванні власними земельними ділянками, оскільки потенційно [PERSON] як власник може її огородити, а тому така реєстрація підлягає скасуванню. При застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує наступне. Відповідно до ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Відповідно до ст.ст.\~79,\~79-1 ЗК України\~земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.\~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Земельна ділянка\~може бути\~об`єктом\~цивільних прав\~виключно з\~моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно зі\~ст. 79-1 ЗК України\~ формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Згідно з п. 4 розділу\~VІІ \~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр»\~у разі, якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, в розділі «Виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру» передбачені види помилок та шляхи їх виправлення. Помилками, допущеними під час ведення Державного земельного кадастру, є: 1)\~\~технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру; 2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру); 3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель щодо визначення характеристик об`єктів Державного земельного кадастру в натурі (на місцевості) із порушенням (зміною) їх значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж земельних ділянок та/або площі (в тому числі виявлена під час або після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01.01.2013 до Державного фонду документації із землеустрою); 4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; 5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель; 6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки; 7) помилка у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилка, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 01.01.2013 та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру, та помилка у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, віддзеркалювання) з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим №6821885600:01:005:0007. Проте, у відомостях ДЗК, що були внесені при державні реєстрації ділянки у 2016 році, було виявлено невідповідності, а саме дані ДЗК не відповідали фактичному користуванню ділянкою, межі ділянки накладались на землі загального користування та на землі приватної власності. Вказані помилки було виправлено, шляхом внесення змін в ДЗК 02.02.2018 року на підставі технічної документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 22.11.2017 року. При цьому, зміщено координати та змінено конфігурацію ділянки, площа не змінилась, що спростовує твердження позивачки про «прирощення» та незаконне захоплення близько 100 кв.м. земель загального користування. \~ \~ \~ \~В межах територіальних громад, розпорядниками земель загального користування є відповідні селищні, сільські ради, у даному випадку Дунаєвецька міська рада. Разом з цим, вона, як розпорядник земель, при проведенні перевірки, не виявила порушення гр. [PERSON] правил добросусідства, та факт незаконного приєднання останнім земель загального користування, рекомендувавши вирішити питання між [PERSON] та [PERSON] шляхом встановлення сервітуту. Відповідно до статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував факт існування протягом тривалого часу стежки (проходу) вздовж його ділянки до ділянки позивачки і наголосив, що будь-яких перешкод у користуванні нею не здійснюється. Щодо відсутності для позивачки перешкод у користуванні стежкою на час розгляду справи не заперечував і представник позивачки, зазначивши, що конфлікт з приводу користування ділянкою відбувся у 2018 з батьком відповідача. Згідно зі\~ст. 152 ЗК України\~держава, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.13 ст.79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності, (рішення ЄСПЛ в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Позивачка для звернення до суду з позовом щодо забезпечення права на користування проходом до власної земельної ділянки, обрала спосіб захисту визнання незаконною та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки відповідача, тобто припинення існування ділянки як об`єкта цивільних прав, а також визнання незаконним рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації зазначеного права власності відповідача. \~ \~ \~ \~Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, в судовому засіданні позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що її право порушено, та відповідачем чиняться перешкоди у користуванні проходом (стежкою), скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК та скасування державної реєстрації права власності відповідача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно призведе до необґрунтованого втручання у мирне володіння своїм майном відповідача. У контексті оцінки кожного аргументу (доводу) позивача та відповідача суд звертає увагу на позицію ЄСПЛ, зокрема у справах «Проніна проти України» (п. 23) і «Серявін та інші проти України» (п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому слід відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed