Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між АТ АКБ «Аркада» та ПАТ «ХК «Київміськбуд» 26 березня 2002 року укладено угоду про надання повноважень відповідно до Закону України «Про проведення експерименту в житловому будівництві на базі холдингової компанії «Київміськбуд» від 20 квітня 2000 року № 1674-III (далі - Закон № 1674-III) про здійснення довірчого управління фондами банківського управління за програмами, започаткованими за погодженням з холдинговою компанією «Київміськбуд». Позивач зауважує, що він має рахунок у пенсійному фонді банківського управління пайового типу АТ АКБ «Аркада» на підставі договору довірчого управління № 19276 від 06 травня 2003 року та свідоцтва про участь у пенсійному фонді банківського управління пайового типу від 29 липня 2003 року. Зауважує, що АТ АКБ «Аркада», який здійснював довірче управління коштами учасників фонду банківського управління, в тому числі і його, з метою їх накопичення для отримання додаткових пенсійних виплат, 25 серпня 2020 року рішенням Національного банку України віднесено до категорії неплатоспроможних, а 24 вересня цього ж року ухвалено рішення про відкликання ліцензії, розпочато процедуру ліквідації, призначивши уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач вважає, що довірче управління коштами, виплату цільових і додаткових пенсійних виплат здійснює банк, але АТ АКБ «Аркада» фактично втратив відповідні повноваження, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує кошти, передані банку в довірче управління, при цьому, він має намір продовжувати відносини за договором довірчого управління, тому його права є порушеними, оскільки більше року зобов`язання АТ АКБ «Аркада» за договором довірчого управління не виконуються та він не зміг отримати цільові та додаткові пенсійні виплати. Посилаючись на те, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» не здійснює жодних дій, спрямованих на призначення нового уповноваженого банку замість АТ АКБ «Аркада», хоча Закон № 1674-III та угода, укладена між ним та АТ АКБ «Аркада» містять положення про підстави та порядок призначення нового уповноваженого банку, позивач просить: визнати протиправною бездіяльність ПАТ «ХК «Київміськбуд» щодо незаміни АТ АКБ «Аркада» на інший уповноважений банк шляхом укладення угоди про надання повноважень уповноваженого банку відповідно до Закону № 1674-III з іншим банком; зобов`язати ПАТ «ХК «Київміськбуд» замінити АТ АКБ «Аркада» шляхом укладення угоди про надання повноважень уповноваженого банку відповідно до Закону № 1674-III. Ухвалою судді від 29 листопада 2021 року відкрито провадження в указаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ПАТ «ХК «Київміськбуд», з якого вбачається, що останній позов не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» не має статусу фінансової установи, не є правонаступником АТ АКБ «Аркада» та не несе відповідальності за фонди банківського управління; примірник угоди від 26 березня 2002 року у ПАТ «ХК «Київміськбуд» відсутній; Законом № 1674-III, на підставі якого проводився економічний експеримент на сьогодні завершений та не передбачено прав та обов`язків ПАТ «ХК «Київміськбуд» щодо здійснення заміни уповноваженого банку з управління коштами. 02 серпня 2022 року до суду надійшли пояснення від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з яких вбачається, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» може ініціювати призначення іншого уповноваженого банку та у разі призначення тимчасової адміністрації банку призначає та здійснює його заміну на інший уповноважений банк; у зв`язку із запровадженням тимчасової адміністрації та подальшим відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією, АТ АКБ «Аркада» не може виконувати функції уповноваженого банку з управління коштами фонду банківського управління; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не наділений повноваженнями приймати рішення щодо подальшого управління фондами банківського управління. Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року витребувано у АТ АКБ «Аркада» належним чином засвідчену копію угоди про надання банку повноважень уповноваженого банку від 26 березня 2002 року, укладену між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та АТ АКБ «Аркада». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, який просив задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. У судове засідання відповідачі не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 лютого 2002 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про проведення експерименту у житловому будівництві на базі холдингової компанії «Київміськбуд» № 3044-III. Згідно зі ст. 2 Закону № 3044-III, до 01 січня 2006 року на базі Київміськбуду проводиться економічний експеримент щодо посилення соціального захисту неповнолітніх, забезпечення їм більш сприятливих стартових умов самостійного життя у суспільстві, розширення можливостей пенсійного забезпечення населення України, відпрацювання нових організаційних форм та економічних механізмів стимулювання житлового будівництва, розширення можливостей запровадження інших програм соціального забезпечення населення України із залученням коштів юридичних і фізичних осіб у довірче управління уповноважених банків з наступним їх спрямуванням на придбання іпотечних сертифікатів. Відповідно до умов цього Закону та на підставі укладеної з «Київміськбудом» угоди про надання банку повноважень уповноваженого банку від 26 березня 2002 року, АТ АКБ «Аркада» має повноваження уповноваженого банку і здійснює довірче управління коштами пенсійного фонду банківського управління пайового типу. Статтею 1 Закону України № 3044-III визначено, що довірче управління коштами - це юридичні і фактичні дії уповноваженого банку щодо розпорядження активами фонду банківського управління від свого імені, але в інтересах учасників фонду банківського управління. Довірче управління коштами передбачає об`єднання уповноваженим банком коштів учасників фонду банківського управління в єдиний майновий комплекс. Поряд із цим, судом з`ясовано, що 06 травня 2003 між позивачем та АТ АКБ «Аркада» укладено договір довірчого управління,відповідно до умов якого [PERSON] набув статусу учасника пенсійного фонду банківського управління пайового типу. Метою участі у пенсійному фонді є накопичення коштів на рахунку учасника фонду банківського управління за рахунок його особистих внесків, внесків третіх осіб та доходів, нарахованих на кошти на рахунку учасника, за рахунок яких при настанні пенсійного віку або при повній втраті працездатності призначаються додаткові пенсійні виплати, виплата яких здійснюється на підставі договорів про додаткові пенсійні. 29 липня 2003 року позивачу уповноваженим банком - АТ АКБ «Аркада» видано свідоцтво про участь у пенсійному фонді банківського управління пайового типу, з якого також вбачається, що АТ АКБ «Аркада» здійснює довірче управління коштами пенсійного фонду банківського управління пайового типу відповідно до Закону України «Про проведення експерименту в житловому будівництві на базі холдингової компанії «Київміськбуд» в редакції від 07 лютого 2002 року № 3044-III та на підставі укладеної з «Київміськбуд» угоди про надання банку повноважень банку від 26 березня 2002 року. Основні завдання експерименту передбачалися ст. 2 вказаного Закону, редакція якої неодноразово змінювалася, та востаннє, Законом України від 02 грудня 2010 року № 2756-VI встановлено, що до 01 січня 2012 року на базі Київміськбуду проводиться економічний експеримент щодо посилення соціального захисту неповнолітніх, забезпечення їм більш сприятливих стартових умов самостійного життя у суспільстві, створення додаткових можливостей пенсійного забезпечення, стимулювання розвитку житлового будівництва та розширення можливостей запровадження інших програм соціального забезпечення населення України із залученням коштів фізичних і юридичних осіб у довірче управління уповноважених банків з наступним їх спрямуванням на придбання іпотечних сертифікатів. Також судом встановлено, що рішенням правління Національного банку України від 25 серпня 2020 року № 541-рш/БТ «Про віднесення АТ АКБ «Аркада» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 серпня 2020 року № 1583 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ АКБ «Аркада» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» у АТ АКБ «Аркада» запроваджено тимчасову адміністрацію. На підставі рішення Національного банку України від 25 вересня 2020 року № 601-рш, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав процедуру ліквідації неплатоспроможного банку АТ АКБ «Аркада». Процедура ліквідації призначена строком з 25 вересня 2020 року до 24 вересня 2023 року включно. Зазначена інформація є публічною та розміщена на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: https://www.fg.gov.ua/banki-v-upravlinni-fondu/banki-shcho-likviduyutsya/at-akb-arkada. Таким чином, починаючи з 26 серпня 2020 року, діяльність АТ АКБ «Аркада» здійснюється з врахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI). Згідно ст. 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до ст. 46 Закону № 4452-VI з дня початку процедури ліквідації банку поміж іншого: - припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; - банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; - строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; - Фонд здійснює заходи із виконання плану врегулювання, що передбачає виведення банку з ринку у спосіб, передбачений пунктом 2 частини другої статті 39 цього Закону, та відчужує майно (активи) та зобов`язання відповідно до статті 40 цього Закону на користь приймаючого банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Вчинення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна (активів) банку чи передачею його майна третім особам (крім приймаючого банку), допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку (якщо в банку не здійснювалася тимчасова адміністрація) забезпечують передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку Фонду/уповноваженій особі Фонду. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Отже, суд зазначає, що вказані обмеження в діяльності АТ АКБ «Аркада» щодо якого Фондом запроваджено процедуру виведення його з ринку свідчать про неможливість здійснення неплатоспроможним банком звичайних банківських операцій, в тому числі й щодо як залучення нових учасників фонду банківського управління та коштів від них у довірче управління, так і щодо виплати учасникам додаткових пенсійних виплат. При цьому, ч. 19 ст. 4 Закону № 1674-III в чинній редакції,у разі визнання уповноваженого банку банкрутом, активи фонду банківського управлінняне включаються до ліквідаційної маси уповноваженого банку. Тому, враховуючи вказані положення законодавства та зважаючи на те, що в АТ АКБ «Аркада» відкликана банківська ліцензія та розпочато процедуру його ліквідації, суд погоджується з посиланнями позивача про те, що АТ АКБ «Аркада» не відповідає вимогам до уповноваженого банку, не може здійснювати довірчого управління коштами фонду банківського управління та відповідно не може виконувати взяті на себе зобов`язання, передбачені укладеним із [PERSON] договором довірчого управління від 06 травня 2003 року. Разом з тим, за змістом статуту відповідача, надання фінансових послуг - не є метою та предметом діяльності ПАТ «ХК «Київміськбуд», ауповноважені банки можуть залучати кошти у довірче управління за іншими програмами соціального забезпечення, започаткованими за погодженням з Київміськбудом (ч. 2 ст. 2 Закону № 1674-III в чинній редакції). Крім того, ані Законом № 1674-III в чинній редакції, ані в редакції Закону України № 3044-III (діючій на момент укладення договору між позивачем і АТ АКБ «Аркада») не визначений механізм участі ПАТ «ХК «Київміськбуд» в передачі (заміні) одного уповноваженого банку іншим, в тому числі й за відповідним рішенням суду, що прийняте за зверненням учасника фонду банківського управління, тому позивач, як учасник фонду банківського управління АТ АКБ «Аркада» не вправі ставити вимоги про зобов`язання ПАТ «ХК «Київміськбуд» щодо укладення угоди про надання повноважень уповноваженого банку відповідно до Закону № 1674-III, оскільки такого обов`язку відповідача згаданим Законом не передбачено та, відповідно, визначений позивачем спосіб захисту не відповідає закону. Поряд із цим, відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Як правило, особа, чиї права порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно зі ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз ч. 2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Принцип ефективності закріплений і у чинному ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого застосований судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів правомочної особи. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції. У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. theUnitedKingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ зазначив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. ЄСПЛ, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набрало статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня2019 року у справі 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) та у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 686/936/19 (провадження № 61-14894св19). Суд, вважає, що обраний спосіб захисту прав шляхом подання вказаного позову в частині визнання протиправною бездіяльності ПАТ «ХК «Київміськбуд» щодо незаміни АТ АКБ «Аркада» на інший уповноважений банк шляхом укладення угоди про надання повноважень уповноваженого банку відповідно до Закону № 1674-III з іншим банком є неефективним, оскільки сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Крім того, як уже зазначено судом вище, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про проведення експерименту у житловому будівництві на базі холдингової компанії «Київміськбуд» від 07 лютого 2002 року № 3044-III, не передбачено обов`язку відповідача щодо заміниуповноваженого банку, а також на цей час такий економічний експеримент на базі Київміськбуду не проводиться(завершений ще 01 січня 2012 року). При цьому, за змістом ст. 3 Закону № 1674-III в чинній редакції, визначено, що саме уповноважений банк здійснює організацію довірчого управління фондами банківського управління, яка включає, зокрема, й такі дії як переведення коштів учасника ФБУ до іншого ФБУ; передача сукупності активів та зобов`язань, що становлять ФБУ, до іншого уповноваженого банку, в разі заміни уповноваженого банку, а не ПАТ «ХК «Київміськбуд». Що ж стосується вимог позивача про зобов`язання ПАТ «ХК «Київміськбуд» замінити АТ АКБ «Аркада» шляхом укладення угоди про надання повноважень уповноваженого банку відповідно до Закону № 1674-III, то суд, крім вище встановлених обставин про відсутність у відповідача законодавчо встановленого такого обов`язку, також зазначає, що зміст позовних вимог [PERSON] та викладених ним у прохальній частині позовної заяви в цій частині, не містить жодних чітких посилань на те, із яким саме уповноваженим банком необхідно зобов`язати відповідача укласти відповідну угоду про надання повноважень уповноваженого банку, так само як і не надано доказів існування та функціонування на території України такої банківської установи, яка визначена у відповідному порядку як уповноважений банк івиявила намір укласти з ПАТ «ХК «Київміськбуд» угоду про надання повноважень відповідно до цього Закону, погодившись на отримання активів та перехід до неї зобов`язань за залученими у довірче управління коштами, при цьомуст. ст. 627, 628 ЦК України імперативно встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов (пунктів), які визначаються на розсуд сторін і погоджені ними, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У зв`язку із чим, позивач, як учасник діяльності з недержавного пенсійного забезпечення, вправі реалізувати своє право на недержавне пенсійне забезпечення на підставі Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» від 09 липня 2003 року № 1057-IV, шляхом, в тому числі, й укладення договору про відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень з іншим, на свій вибір, недержавним пенсійним фондом і переведення своїх сплачених у фонд банківського управління коштів до цього фонду. За викладених обставин, суд не вбачає порушення прав позивача з боку ПАТ «ХК «Київміськбуд», в якого не виникло жодних зобов`язань перед [PERSON] як учасником фонду банківського управління, відповідно до вказаних ним юридичних фактів, отже відсутні правові підстави для зобов`язання останнього для вчинення дій у майнових інтересах позивача, як такої, що не передбачена ст. 4 Закону № 1674-III в чинній редакції, як захід щодо захисту коштів учасників фондів банківського управління від знецінення, втрат та інших ризиків. Відповідно доч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Частинами 1,6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом; будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Так, обставини щодо укладення між АТ АКБ «Аркада» та ПАТ «ХК «Київміськбуд» 26 березня 2002 року угоди про надання повноважень відповідно до Закону в редакції від 07 лютого 2002 року № 3044-III сторонами визнаються та не заперечуються. Крім того, судом проаналізовано умови вказаної вище угоди щодо обов`язків ПАТ «ХК «Київміськбуд» із заміни уповноваженого банку, де згідно з п. 6.2. визначено, що якщо АТ АКБ «Аркада» підлягає ліквідації, ПАТ «ХК «Київміськбуд», за погодженням з Наглядовою радою, створеною відповідно до Закону № 1674-III, може ініціювати призначення іншого уповноваженого банку, якому АТ АКБ «Аркада», за письмовим погодженням з усіма учасниками фондів банківського управління, повинен передати всі активи, права вимоги та зобов`язання, що випливають із положення про залучення коштів у довірче управління. Після завершення процедури такої передачі всі зобов`язання АТ АКБ «Аркада» перед учасниками фондів банківського управління переходять до нового уповноваженого банку, а угода буде вважатися припиненою. Тобто, цією угодоютакож не визначено прямого обов`язку ПАТ «ХК «Київміськбуд» замінити АТ АКБ «Аркада» шляхом укладення угоди про надання повноважень уповноваженого банку відповідно до Закону № 1674-III, що й цілком відповідає положенням спеціального законодавства України, зокрема Закону № 3044-III, який діяв на день укладення договору між АТ АКБ «Аркада» та ПАТ «ХК «Київміськбуд» і встановлено судом вище, а лише передбачено можливість порушення відповідачем такого питання. Таким чином, оскільки визначений позивачем спосіб захисту не відповідає закону та доводи останнього щодо існування у ПАТ «ХК «Київміськбуд» законодавчо встановленого обов`язку перед ним по заміні АТ АКБ «Аркада» іншим конкретним уповноваженим банком не підтверджені належними та допустимими доказами, що додані до позову, при цьому жодних вимог до АТ АКБ «Аркада» як другої сторони договору та, яка взяла на себе відповідні зобов`язання перед [PERSON] у цивільно-правових відносинах за договором довірчого управління від 06 травня 2003 року не заявлено, тому суд не вбачає підстав для задоволення його позову за недоведеністю вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed