Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] в особі представника адвоката Патяк А.С. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачка з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.11.2003. За час сумісного життя у шлюбі, а саме 08.08.20013, було набуто (придбано) спільне майно квартиру за адресою [ADDRESS] , право власності на яку було оформлено на відповідача, а позивачка надала свою згоду на її придбання. Зазначена квартира є спільним майном подружжя і підлягає поділу судом, оскільки відповідач відмовляється від добровільного поділу. Позивачка просить суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому на стадії підготовчого провадження у справі представником відповідача було надіслано докази на спростування доводів позову. В судовому засіданні представник позивачки просив позов задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача пояснила, що спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки квартира була придбана відповідачем за кошти які надала йому у борг його мати [PERSON] згідно розписки від 21.06.2013. Згідно цієї розписки [PERSON] отримав особисто від [PERSON] грошові кошти у розмірі 340000,00 грн., що еквівалентно 42000,00 доларів США, для придбання квартири, які він зобов`язаний повернути у строк до 31.12.2017. Спірна квартира була придбана за вказані кошти 08.08.2013, при цьому шлюбні стосунки з [PERSON] фактично уже були припинені. З наведених підстав просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 01.11.2003 Дніпровським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №738 від 01.11.2003, про що видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2020 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний. Між сторонами виник спір щодо поділу майна, яке було набуте подружжям за час шлюбу - квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О., [PERSON] придбав квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підтвердження ринкової вартості спірної квартири позивачкою надано Звіт про проведення незалежної оцінки, проведений суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 12.02.2020, згідно якого ринкова вартість квартири становить 725958,00 грн. До правовідносин з приводу поділу квартири, яка була придбана в період шлюбу за договором купівлі-продажу від 08.08.2013, застосовуються положення СК України. За змістом\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Крім того, у п. 25 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як встановлено судом, квартира розташована за адресою [ADDRESS] , була придбана під час шлюбу сторін, спірне майно подружжя наявне на час розгляду справи. Факт належності квартири до об`єкта спільної сумісної власності відповідачем не визнається. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Доводи відповідача, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти і тому є його особистим майном, суд відхиляє з наступних підстав. Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Відповідач вказує, що грошові кошти у сумі 340000,00 грн., отримані від продажу квартири матері, вона передала йому у борг згідно розписки від 21.06.2013, які він повернув самостійно. На вказані кошти відповідач 08.08.2013 придбав спірну квартиру, самостійно погасив заборгованість за комунальні послуги. Шлюбні відносини на той час з позивачкою фактично були припинені, однак у зв`язку з перебуванням з нею у зареєстрованому шлюбі, під час укладання договору купівлі-продажу позивачка надавала згоду на її придбання. Для підтвердження цих обставин відповідач надав: -довіреність від 31.01.2011, посвідчену [PERSON] , консулом Генерального консульства України в Барселоні, зареєстрованою в реєстрі за №570/4/2-2559/11, якою мати відповідача [PERSON] уповноважила його продати належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , за ціну та на умовах за його розсудом, а також купити на її ім`я квартиру у м. Запоріжжі за ціну та на умовах йому відомих та зареєструвати за нею право власності на придбане нерухоме майно; -розписку від 21.06.2013, згідно якої відповідач [PERSON] отримав у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 340000,00 грн., що станом на день написання розписки становить 42000,00 доларів США, для придбання квартири у м. Запоріжжі. -договір №94971119/8 від 25.01.2014 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладений між КП «Основаніє» і [PERSON] , як власником квартири за адресою [ADDRESS] . Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що вони не містять відомостей і не дають підстав для висновку, що шлюбні відносини між сторонами були припинені на час придбання спірної квартири, що спірна квартира була придбана за вказані у розписці кошти. Щодо цього, допитані за клопотанням позивачки свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що на протязі 2013-2019 років [PERSON] і [PERSON] підтримували шлюбні відносини, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, під час їх проживання у Іспанії свідки у 2018 році відвідували їх, що також підтверджується численними спільними фотографіями. Відповідачем не доведено, що придбана в період шлюбу квартира була придбана за особисті кошти відповідача і є його особистою приватною власністю, а тому це майно вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя, придбаним в інтересах сім`ї. Так, згідно п.5 договору купівлі-продажу від 08.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О., дружина покупця [PERSON] [PERSON] надала згоду на придбання вищевказаної квартири за ціну та на умовах визначених цим договором. [PERSON] з 28.08.2013 по теперішній час зареєстрована у спірній квартирі. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що оскільки квартира була придбана сторонами за час шлюбу в інтересах сім`ї, вона є спільною сумісною власністю подружжя, і виходячи з принципу рівності часток, позивачка має право на 1/2 частину квартири. Відтак, позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved