Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» про визнання майнових прав на об`єкт нерухомості - однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.12.2013 між ТОВ «Капітал Ріелті» та [PERSON] було укладено договір № КР/7/269 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за договором є квартира [ADDRESS] . Відповідно до умов договору запланований термін закінчення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 1 квартал 2016 року. 14 травня 2014 року між ТОВ «Капітал Ріелті» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про заміну сторони у зобов`язанні, відповідно до якої сторони домовилися замінити ТОВ «Капітал Ріелті» у договорі № КР/7/269 купівлі-продажу майнових прав від 31.12.2013 на ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД». 31 березня 2016 року між ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору № КР/7/269 купівлі-продажу майнових прав від 31.12.2013 відповідно до якої станом на день укладення такої угоди покупцем вже сплачено продавцю вартість об`єкта нерухомості згідно договору № КР/7/269 купівлі-продажу майнових прав від 31.12.2013 у розмірі 244 950 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 40 825 грн., що складає 37 684 грн. площі об`єкта нерухомості. Залишок неоплачених квадратних метрів об`єкта нерухомості складає 2,616 кв.м., що дорівнює 17 004 грн. На підставі наказу від 01.03.2016 сторони погодили, що покупцю надається знижка у розмірі 10 % від суми зазначеної в п. 2 угоди, за умови оплати покупцем суми вартості залишку неоплачених квадратних метрів об`єкта нерухомості, що дорівнює 15 303,60 грн. одним платежем на протязі 2 робочих днів з моменту підписання угоди. У разі дотримання умов пунктів 2, 3 додаткової угоди сума, що має бути сплачена покупцем з урахуванням 10 % знижки складає 15 303,60 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 2 550,60 грн. Позивач стверджує, що нею було внесено 100 % загальної вартості майнових прав об`єкта нерухомості по договору № КР/7/269 купівлі-продажу майнових прав від 31.12.2013, що свідчить про повне виконання умов договору, натомість відповідачем свої зобов`язання виконано не було. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в судове засідання та роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу за адресою вказаною в позовній заяві, натомість до суду повернувся поштовий конверт з довідкою Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 31.12.2013 між ТОВ «Капітал Ріелті», як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір № КР/7/269 купівлі-продажу майнових прав (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору, Об`єкт капітального будівництва - житловий будинок з нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] (попередня поштова адреса [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, право на спорудження якого виникло у Продавця на підставі договору № 08/11 від 22.11.2010 року, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ТОВ «Капітал Ріелті». 12 грудня 2005 року між Київською міською радою, як орендодавцем, та ТОВ «Еверест плюс», як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки від 12.12.2005, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М. та зареєстрований у реєстрі за № 17-6522. Згідно п. п. 1.1, 2.1 договору оренди земельної ділянки, орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2005 № 729/3304, за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) Земельну ділянку, визначену цим Договором. Об`єктом оренди відповідно до цього Договору є Земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - [ADDRESS] ; розмір - 54 709 кв.м.; цільове призначення - для будівництва комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними стоянками; кадастровий номер - 8000000000:66:248:0025. Відповідно до п. п. 2.1, 22 договору, Продавець продає, а Покупець купує Майнові права на Об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж Об`єкту нерухомості. Сторони домовились, що Об`єктом нерухомості, Майнові права на який передаються за даним Договором, є об`єкт нерухомості, розташований в Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою [ADDRESS] (попередня поштова адреса [ADDRESS] з наступними характеристиками: Квартира [ADDRESS] , кількість кімнат - 1, загальна площа - 40,3 м.кв., поверх - 7, секція - 1. Пунктом 2.5 договору визначено, що запланований термін закінчення будівництва та введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва - 1 квартал 2016 року. Відповідно до п. 3.1 договору, майнові права на Об`єкт нерухомості за цим Договором передаються Продавцем Покупцю шляхом підписання Акту прийому-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості. Акт підписується Сторонами не пізніше 60 робочих днів з дати останньої з таких подій: здійснення Покупцем оплати 100% загальної площі Об`єкта нерухомості, що визначена у пункті 2.2 цього Договору, введення Об`єкту капітального будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до п. 4.3 даного Договору. Згідно п. п. 4.2, 4.3, 4.3.1 договору, орієнтовна загальна вартість майнових прав на Об`єкт нерухомості в день укладення цього Договору складає 261 950 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20 % - 43 658 грн. 34 коп. Розрахунок за даним Договором здійснюється у наступному порядку: Сторони визначають наступний порядок розрахунків да Договором: Покупець перераховує 76% вартості Об`єкту фінансування визначеної у п. 4.2 даного Договору, а саме 200 000 грн. 00 коп. в тому числі ПДВ 20% - 33 333 грн. 34 коп. на поточний рахунок Продавця або вносить в касу Продавця по 20 січня 2014 року включно. Решту суми, а саме 61 950 грн. 00 коп. Покупець сплачує строком до введення будинку в експлуатацію. Оплата проводиться щомісячно. 14 травня 2014 року між ТОВ «Капітал Ріелті», як стороною 1, [PERSON] , як стороною 2, та ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД», як стороною 3, укладено Додаткову угоду № 1 про заміну сторони у зобов`язанні до Договору купівлі-продажу майнових прав № КР/7/269 (далі - додаткова угода). Відповідно до п. п. 2, 4, 5 додаткової угоди, відповідно до цієї Додаткової угоди, Сторони домовилися замінити Сторону - 1 у Договорі купівлі-продажу майнових прав № КР/7/269 від 31 грудня 2013 року укладеного між Стороною - 1 та Стороною - 2 (Інвестором) на Сторону - 3. Сторони, 1, 2, 3, за взаємною згодою, домовилися замінити одну із сторін Основного Договору, а саме: передати Стороні 3 усі права та обов`язки Сторони 1 за основним Договором. У зв`язку із вищезазначеною заміною сторони за Основним Договором, з дати укладення цієї Додатковою угоди, у Сторони 2 (Інвестора) виникає право вимоги, відповідно до умов основного Договору, від Сторони 3 майнових прав, що Сторона 1 мала передати Стороні 3. 31 березня 2016 року між ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № КР/7/269 від 31 грудня 2013 року купівлі-продажу майнових прав (далі - додаткова угода № 2). Згідно п. п. 2, 3, 5.1 додаткової угоди № 2, залишок неоплачених квадратних метрів Об`єкта нерухомості складає 2,616 кв.м., що дорівнює 17 004 гривні 00 копійок. На підставі Наказу від 01 березня 2016 року, Сторони погодили, що Покупцю надається знижка у розмірі 10 % від суми зазначеної у п. 2 даної Угоди, за умови оплати Покупцем суми вартості залишку неоплачених квадратних мертів Об`єкта нерухомості, що дорівнює 15 303 гривень 60 копійок одним платежем на протязі 2 робочих днів з моменту підписання даної Угоди. Загальна вартість Об`єкта нерухомості, у разі надання 10 % знижки, складає 260 253 гривні 60 копійок, в тому числі ПДВ 20 % - 43 375 гривень 60 копійок. За умови надання 10 % знижки дана сума є 100 % вартості майнових прав на Об`єкт нерухомості. За змістом Довідки про фінансування 100 % майнових прав Об`єкта нерухомості по Договору № КР/7/269 купівлі-продажу майнових прав від 31.12.2013 за № 508 від 11.04.2016, яка підписана директором ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» та скріплена печаткою підприємства, довідка видана [PERSON] , в тому що вона відповідно до умов Договору сплатила Продавцю грошові кошти у розмірі 260 253 гривень 60 копійок, в тому числі ПДВ - 20 % - 43 375 гривні 60 копійки, що складає 100 % вартості майнових прав Об`єкта нерухомості, що знаходиться за будівельною адресою: м. Київ, вул. Лохвицька, будинок 7 (попередня поштова адреса [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог про своєчасну сплату позивачем коштів на загальну суму 260 253,60 грн. за укладеним між сторонами договором також надані копії платіжних доручень № І296493 від 13.01.2014 на суму 50 000 грн., № І297375 від 14.01.2014 на суму 50 000 грн., № І297705 від 15.01.2014 на суму 50 000 грн., № І298962 від 16.01.2014 на суму 50 000 грн., № І314027 від 17.02.2014 на суму 2 000 грн., № І324975 від 12.03.2014 на суму 2 000 грн., № І338179 від 08.04.2014 на суму 1 500 грн., № І357989 від 22.05.2014 на суму 1 000 грн., № І365934 від 11.06.2014 на суму 1 800 грн., № І381051 від 16.07.2014 на суму 1 200 грн., № І391154 від 12.08.2014 на суму 1 200 грн., № І402115 від 08.09.2014 на суму 1 900 грн., № І415446 від 09.10.2014 на суму 2 000 грн., № І433217 від 17.11.2014 на суму 2 500 грн., № І443890 від 10.12.2014 на суму 1 400 грн., № І458510 від 12.01.2015 на суму 1 000 грн., № І474551 від 16.02.2015 на суму 3 000 грн., № І485315 від 12.03.2015 на суму 1 600 грн., № І498091 від 10.04.2015 на суму 1 600 грн., № І510349 від 14.05.2015 на суму 1 250 грн., № І521990 від 12.06.2015 на суму 1 000 грн., № І531306 від 07.07.2015 на суму 1 000 грн., № І543779 від 11.08.2015 на суму 1 000 грн., № І554594 від 08.09.2015 на суму 1 100 грн., № І566786 від 12.10.2015 на суму 1 000 грн., № І579373 від 11.11.2015 на суму 300 грн., № І591674 від 11.12.2015 на суму 1 600 грн., № І603045 від 11.01.2016 на суму 1 100 грн., № І616994 від 12.02.2016 на суму 3 900 грн., № І628561 від 11.03.2016 на суму 6 000 грн. та № І636815 від 01.04.2016 на суму 15 303,60 грн. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Відповідно абзацу 12 частини другої статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Зміст вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) зазначено, що враховуючи характер спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав не заборонений законом та у світлі цієї справи є ефективним, оскільки іншим шляхом захистити її права позивачка не могла. Тому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності такого обраного позивачкою способу захисту її прав як визнання за нею майнових прав на квартиру як на частку в об`єкті незавершеного будівництва. Можливість застосування такого способу захисту як визнання майнових прав за інвестором підтверджена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), у якій зазначено, що інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав. У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). За нормою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Відповідно частини 1 статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Частиною першою статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України). Також у статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполученого Королівства», заява № 44277/98). У справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. У постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12 визначено, що майнове право як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Зазначене свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Визнання за особою майнових прав як різновид загального способу захисту - визнання права, може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права. Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України). Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. За умови коли позивач сплатила встановлену у договорі загальну вартість майнових прав на житлове приміщення у визначені в договорі строки, що підтверджується наявністю довідки про 100% фінансування за відповідним договором, а відповідач у встановлені договором строки не завершив будівництво об`єкту, не ввів об`єкт в експлуатацію, суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18) зазначено, що захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Встановивши під час розгляду справи, що відповідачем не виконувалися належним чином взяті на себе зобов`язання, а також, враховуючи, що будинок на той час не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем майнових прав на вищевказані спірні об`єкти. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) вказано, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна (постанова Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України). Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України). Оскільки відповідач не виконав належним чином зобов`язань за договором, не визнає майнових прав позивачки на спірне нерухоме майно, хоч вона і сплатила пайові внески у повному обсязі, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на об`єкт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачкою майнових прав на квартиру. Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 761/9951/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц, від 20 березня 2019 року у справі №761/20612/15-ц та від 11 вересня 2019 року в справі №1522/16455/12. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що 13 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 760/17864/16-ц (провадження № 61-699св17) підтвердив раніше сформовану позицію, викладену в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), яка полягає в тому, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав. Окрім наведених позицій Верховного Суду, суд також при вирішенні спору керується змістом постанов Верховного Суду у справі № 761/33286/15 від 13.12.2021 року, № 334/12729/17 від 12.01.2022 року, № 509/3297/19 від 12.01.2022 року, № 2-12986/11 від 27.01.2021 року. Отже, виходячи з умов укладених між сторонами правочинів та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про невизнання та порушення прав позивача на житлове приміщення згідно договору № КР/7/269 купівлі-продажу майнових прав від 31.12.2013 та додаткових угод до нього, адже маючи обґрунтовані та законні сподівання позивач позбавлена можливості отримання майнових прав та об`єкта нерухомості внаслідок недобросовісної поведінки продавця у зв`язку із порушенням зобов`язання про закінчення будівництва та введення житлового будинку в експлуатацію відповідно до визначеного договором строку - 1 квартал 2016 року. При цьому суд враховує, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, натомість відповідач допустився порушення умов договору, тож в даному випадку визнання за позивачем майнових прав на житлове приміщення є ефективним способом захисту її прав та інтересів. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 602,54 грн.

Outcome: approved