Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є власником будинку за адресою [ADDRESS] , який вона придбала у [PERSON] . Відповідно до домовленості попередній власник добровільно зналася з реєстраційного обліку в будинку. Однак вона дізналася, що у будинку зареєстрований син колишнього власника [PERSON] , який тривалий час там не проживає, оскільки проживає за кордоном. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує її право на вільне користування та розпорядження майном. Посилаючись на приписи ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотань не заявляв, повідомлення про розгляд даної справи розміщено на веб-сайті Хустського районного суду. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2022 (а.с.4-6). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 17.10.2022 встановлено, що [PERSON] разом з сином [PERSON] проживає у будинку за адресою [ADDRESS] . Більше за даною адресою ніхто не проживає (а.с.12). Відповідно до акту депутата Хустської міської ради від 01.11.2022 [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] , 2003 року народження, більше шести місяців за даною адресою не проживає (а.с.13). Також установлено, що [PERSON] народився у м.Будапешт, Угорщина, 29.05.2003 року (а.с.8-11). Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному будинку, однак тривалий час там не проживає. Відповідач, будучи зареєстрованими у будинку позивача до тепер, порушує його права та законні інтереси, як власника, зокрема, позбавляє права на вільне розпоряджання майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до вимогст.141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 992,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved