Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03 листопада 1983 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, був зроблений відповідний актовий запис №2470. Від шлюбу спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Позивач посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися з причин відсутності спільного порозуміння з усіх побутових питань, які виникають у повсякденному житті, частих сварок та відсутності взаємоповаги, та як наслідок вони припинили сімейно-шлюбні стосунки з листопада 2003 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання, не з`явилася про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Подала до суду заяву електронним шляхом, яка в порушення вимог ч. 8 ст. 43 ЦПК України не скріплена електронним підписом, і тому дана заява повернута, у відповідність до ч. 4 ст. 183 ЦПК України, відповідачці без розгляду разом з доданими документами. Суд заслухавши позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 листопада 1983 року, що зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2470, вказана обставина підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 червня 2017 року (а.с. 6). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність спільного порозуміння з усіх побутових питань, які виникають у повсякденному житті, частих сварок та відсутності взаємоповаги, що призвело до втрати почуттів між ними, та припинення сімейно-шлюбних відносин з листопада 2003 року. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з листопада 2003 року, та до цього часу не поновили їх. Згідно зі ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідачки, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач, у відповідність до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір, який підлягав сплаті позивачем при подані позову до суду в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved