Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

28.07.2022 року позивач ФОП [PERSON] через свого представника адвоката Котлубовську І.В. звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди, посилаючись на те, що13.08.2021 року між ФОП [PERSON] та відповідачем було укладено Договір оренди будівельне та інше обладнання. В рамках дії даного Договору, згідно Акту передачі обладнання в оренду на строк з 10.02.2022 по 12.03.2022 Орендодавець передав Орендарю в оренду обладнання, що підтверджується Актом передачі обладнання в тимчасове користування. З урахуванням ненадходження від Орендаря на рахунок Орендодавця станом на 12.03.2022 р 100 % передоплати за користування обладнання понад встановлений термін та непогодження сторонами наступного терміну оренди 12.03.2022 року Договір оренди припинив свою дію. 22.07.2022 року позивачем було направлено повідомлення (вимогу) за договором оренди з вимогами негайно повернути обладнання та погасити заборгованість по орендній платі, однак вимога була залишена без реагування. Таким чином, непогашення Орендарем заборгованості по орендній платі, неповернення орендованого майна та продовження користування обладнанням, свідчить про грубе порушення Орендарем своїх договірних зобов`язань, що послугувало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Просить стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в розмірі 15160,00 грн, 42028,62 грн, вартості не повернутого з тимчасового користування обладнання, 27420,00 грн розмір неустойки та судові витрати. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, на електронну пошту суду направили клопотання в якому просили розгляд справи здійснювати в їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, 13 серпня 2021 року між Фізична особа-підприємець [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар) укладено Договір оренди № А00122741. Згідно умов Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, а Орендар зобов`язується виплачувати Орендодавцю орендну плату і після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання. Відповідно до п.3.1 Договору Орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного Додатку до Договору або рахунку, виставленого Орендодавцем не пізніше дати передачі обладнання в оренду. Згідно п.5.4. Договору повернення обладнання здійснюється у зв`язку із закінченням терміну оренди за письмовою вимогою Орендодавця у випадках передбачених даним Договором. Повернення обладнання засвідчується сторонами шляхом підписання повернення обладнання з тимчасового користування. Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами до повного виконання Сторонами зобов`язаннь за даним Договором (п.8.1 договору). Згідно Додатку до договору оренди обладнання № 00122741 від 13 серпня 2021 укладеного між сторонами 10 лютого 2022 року вбачається, що згідно Акту 00000008210 від 10 лютого 2022 року передачі обладнання у тимчасове користування Орендодавець передав, а Орендар прийняв в тимчасове платне користування обладнання. Час початку оренди 10.02.2022, плановий час закінчення оренди 12.03.2022 але не пізніше ніж за 15 хвилин до часу закінчення роботи відділення. Гарантійний платіж 4500 грн, мінімальний строк оренди 30 діб. До сплати 8900,00 грн. Згідно прибуткового касового ордеру № 703 від 09 лютого 2022 року на виконання Договору Оренди № А00122741 від 13.08.2021 позивачем було отримано від відповідача 8900,00 грн. Як вбачається з повідомлення (Вимога) за договором оренди позивачем направлено відповідачу дану вимогу про повернення обладнання з тимчасового користування в комплектованому і технічному справному стані після закінчення терміну оренди або протягом 2-х діб з моменту отримання вимоги Орендодавця. З матеріалів позову вбачається, що відсутній Акт про повернення обладнання з тимчасового користування. На час подачі позову обладнання яке було надано відповідачу не повернуто. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. За змістом вищенаведених норм, в силу укладення договору оренди має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору. У відповідності до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України). Частина 3 статті 251 Цивільного кодексу України визначає, що строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням. Отже, за домовленістю сторін у відповідному правочині встановлюються договірні строки з метою визначення сторонами за договором певного періоду у часі, у який мають бути виконані конкретні зобов`язання, визначені договором. Додатком до договору від 10.02.2022 сторони погодили, що строк дії Договору № А00122741 від 13.08.2021 встановлений з10.02.2022 по 12.03.2022. Отже, як підтверджено матеріалами справи, відповідач після закінчення строку дії договору не повернув позивачу майно з орендного користування після закінчення дії Договору майно не повернуто і на час подачі позову, про що свідчить відсутність Акту про повернення майна в матеріалах справи. Звертаючись до суду з даним позовом позивачем здійснено нарахування орендної плати за період з 10.02.2022 року по 22.07.2022 з врахуванням предоплати, що становить 15160,00 грн (163 доби х 120,00 грн./доба) - 4400,00 грн). Також, в позові позивач посилаючись на приписи частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, заявлені до відповідача вимоги про стягнення неустойки у розмірі 27420,00 грн, нарахованої відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України (сума неустойки (пені) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за період з 13.03.2022 по 22.07.2022 (133 доби х 120,00/доба х 2 - 4500,00 (гарантійний платіж). Відповідно до п. 2.1 Договору Орендна плата нараховується до дати підписання Сторонами акту повернення обладнення з тимчасового користування. Разом з тим, як зазначено в статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Отже, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Отже, відповідно до статті 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав. За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди). Водночас неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі. Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Таким чином, яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного Господарського суду від 19.04.2021 року у справі № 910/11131/19 викладено висновок щодо застосовування норми частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України та одночасного стягнення орендної плати та неустойки відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України. Зокрема у зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України. Також, наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року по справі № 906/1037/16. Отже, стягнення з відповідача і орендної плати, і неустойки за період з березня по липень 2022 року є притягнення останнього до подвійної юридичної відповідальності за одне й теж саме правопорушення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу по орендній платі у сумі 15160,00 грн. за Договором оренди № А00122741 від 13.08.2021 року. З огляду на викладене вище, позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 27420,00 грн, нарахованої відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, суд, вважає обґрунтованими. Щодо стягнення з відповідача вартості обладнання згідно додатку № 1 до Договору від 10.02.2022 року суд зазначає, що стаття 766 ЦК України, передбачає настання правових наслідків не передання майна наймачеві, а саме, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить стягнути з відповідача вартість майна, яке було надано в тимчасове користування та не повернуто відповідачем, при цьому позивачем не надано суду належних доказів та правового обґрунтування настання правових наслідків, а саме збитків завданих затримкою повернення майна та їх розмір. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення вартості неповернутого майна в розмірі 42028,62 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial