Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд визнати договір про надання послуг, укладений з ФОП [PERSON] від 10.09.2019 недійсним, стягнути з відповідача сплачені 2659 грн. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що на початку вересня 2019 року вона дізналася про пошук бажаючих прийняти участь у конкурсі краси, який відбудеться у грудні 2019 року. 10 вересня 2019 року при зустрічі з відповідачем вона сплатила 1000 грн. решту суми нею були перераховані 24 вересня 2019 року 1000 грн. та 30 вересня 2019 року 659 грн., а разом сплачено 2659 грн. Наприкінці 2019 року позивач звернулася до відповідача за інформацією щодо початку конкурсу. На що їй було повідомлено проведення конкурсу планується у січні лютому 2020 року. Перенесення строків за бажанням лише виконавця позивача не влаштовує. Договір нею підписувався з розумінням, що конкурс «ТОП Краса Дніпро 2019» буде проведений у 2019 році, у разі інших строків його проведення вона б його не підписувала. Дата на яку було запрошено, а саме 21 лютого без зазначення року не влаштовувала позивача через наявність інших планів на 2020 рік. Позивачка у судове засідання не з`явилася в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав. Від представника відповідача надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи. Так на протязі розгляду справи ані відповідач, ані його представник жодного разу не з`явилися у судові засідання, тричі з восьми судових засідань представник відповідача звертався із клопотанням про відкладення розгляду справи. З огляду на зазначене суд вважає таку поведінку відповідача та представника зловживанням процесуальними правами та вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 10 вересня 2019 року [PERSON] уклала договір про надання послуг з фізичною особою підприємцем [PERSON] . Предметом договору є надання послуг, що включають в себе організацію попередньої професійної фотосесії замовника в рамках півфіналу конкурсу «Топ Краса Дніпро 2019», створення образу замовника зачіска та макіяж на фотосесію, участь у конкурсі «ТОП Краса Дніпро 2019» у категорії size+. Відповідно до особистої розписки відповідача у договір та квитанцій №96546192493431485361 від 24.09.2019, №96546192498550496309 від 30.09.2019, позивачем сплачено грошові кошти в розмірі 2659,00 грн. на користь [PERSON] . 31.12.2019 року позивач звернулася з листом до ФОП [PERSON] з вимогою повернути сплачені грошові кошти у сумі 2659 грн. через спливу строку виконання обумовленої послуги. На таке звернення позивача ФОП [PERSON] надала відповідь від 10.01.2020 з якої вбачається, що частину договору у вигляді попередньої фотосесії було виконано, а також позивача запрошено на конкурс «ТОП Краса Дніпро» який відбудеться 21 лютого. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із договорів та інших правочинів. За змістом ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю (ст.216 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Отже, природа вказаного правочину передбачає надання Виконавцем певного виду послуг, які мають бути оплачені Замовником. Пунктом 7\~\~Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року\~\~передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом\~\~статті 216 ЦК\~\~та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до\~\~статті 11 ЦПК. Відповідно до положень ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, тощо. Частина 1 статті\~203 ЦК України каже, що\~\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Висновки суду. При дослідженні договору про надання послуг від 10.09.2019 року судом встановлено, що пункти договору 4.3, 6.2, Розділ 5, не відповідають вимогам ст.18 Закону України "Про захист прав споживача". Зокрема \~договором надано продавцю (виконавцю, виробнику) право не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника), а також загалом за договором при будь-яких умовах не повертається передоплата, яка складає 100% винагороди виконавця. Розділом 5 Договору передбачена відповідальність Замовника, в даному випадку позивача [PERSON] , проте відповідальності відповідача, як виконавця в даних правовідносинах не передбачена. А отже заявлені вимоги про визнання договору про надання послуг недійсним підлягають задоволенню. Твердження відповідача, викладені в її листі відповіді позивачу, щодо часткового виконання договору не підтверджуються належними доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, Договором передбачено, що приймання-передача наданих послуг оформлюється Актами здачі-приймання. Натомість до матеріалів справи такий акт не долучено. На звороті договору міститься бланк акту, проте він не заповнений сторонами та не містить переліку наданих послуг. Слід також врахувати, що між сторонами укладено договір надання послуг пов`язаних з організацією та проведенням конкурсу «ТОП Краса Дніпро 2019», що гіпотетично передбачає строк проведення такого конкурсу у 2019 році. Як випливає з листа відповіді ФОП [PERSON] від 10.01.2020 року позивача запрошено на конкурс «ТОП Краса Дніпро», назва якого різниться від тої щодо якої був укладений договір про надання послуг. До того ж дата, на яку запрошено позивача є неконкретною, що не може вважатися належним запрошенням. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання зобов`язань за договором. З точки зору закону в процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Такого висновку дійшов КГС ВС у своїй постанові від 06.12.2022 №\~ 904/738/22:\~ Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягненню на користь позивача сплачених коштів як винагороди виконавця у розмірі 2659 грн.

Outcome: approved