Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

13 жовтня 2022 року позивач [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 234 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 16 квітня 2004 року по 26 серпня 2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював прохідником з повним робочим днем на шахті ім. «Орджонікідзе». Рішенням МСЕК від 13 жовтня 2022 року позивачу первинно та безстроково було встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 30% вібраційна хвороба, 20% радикулопатія, 15 % ХОЗЛ, встановлено третю групу інвалідності. Зазначив, що у зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який у віці 43 років позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль у шийному і попереково-крижовому відділах хребта, з іррадіацією у кінцівки, більше у ліву ногу, біль та оніміння в кистях, мерзлякуватість у них, побіління пальців рук на холоді, судоми у литкових м`язах передплічь, частіше в нічній час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий, періодичний, загальну слабкість. Також зазначив, що у зв`язку із наявністю професійних захворювань він не може не лише працювати а й виконувати навіть домашню роботу, яку виконував до отримання професійного захворювання. Вказав, що внаслідок професійного захворювання був порушений не тільки його звичайний спосіб життя, але й звичайний спосіб життя його дружини, яка замість позивача виконує частину домашньої роботи. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач 10 листопада 2022 року подав до суду відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Також вказав, що позивач мав можливість змінити умови праці, тобто позивач певні пільги вважав важливішими замість задовільного стану здоров`я. Крім того вказав, що позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію а не за станом здоров`я. Вказав, що покладення відповідальності лише на відповідача за зважені, тривалі дії працівника та нехтування ним своїм здоров`ям і обрання певних пільг замість здоров`я необґрунтовано та не справедливо. Також вказав, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем є знано завищеним. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 16 квітня 2004 року по 26 серпня 2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював прохідником, з повним робочим днем, на шахті ім. «Орджонікідзе», і 26 серпня 2021 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] ( а.с.28-32). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 серпня 2022 року встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня); радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом нижніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня, із зазначенням причин їх виникнення - вібрація, важкість праці, пил переважно фіброгенної дії (а.с. 21-24). Також, відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 17 років 04 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо. Позивач 13 жовтня 2022 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому при первинному огляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких 30%- вібраційна хвороба, 20% радикулопатія, 15% -ХОЗЛ, встановлено первинно третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, з 03 жовтня 2022 року, безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №122286 від 13 жовтня 2022 року (а.с.25). У зв`язку із професійним захворюванням позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою-епікризом (а.с.16). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно та безстроково у розмірі 65% із встановленням третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває біль у шийному і попереково-крижовому відділах хребта, з іррадіацією у кінцівки, більше у ліву ногу, біль та оніміння в кистях, мерзлякуватість у них, побіління пальців рук на холоді, судоми у литкових м`язах передплічь, частіше в нічній час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий, періодичний, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 17 років 04 місяці, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно та безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а також визнано особою з інвалідністю (3 група), безстроково, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 200 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 2000 гривень.

Outcome: partial