Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Представник позивачів звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в якості компенсації на користь власника автомобілю - [PERSON] майнову шкоду, що виникла внаслідок ДТП у сумі 281\~481,12 грн., та моральну шкоду у сумі 50\~000 грн. на кожного позивача та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.09.2018 року приблизно о 16:00 год. на автодорозі «Об?їзд м. Одеси 16 км+ 750 м» сталося ДТП між автомобілем «Opel - Vektra» р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, виїхав з другорядної дороги на головну, здійснюючі поворот наліво, та автомобілем «Subaru - Forester» р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, в прямому напрямку, не порушуючи вимоги Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП водій автомобіля «Subaru - Forester», позивач - [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забиття грудної клітини, позивач - [PERSON] знаходячись в автомобілі «Subaru - Forester» в якості пасажира, отримала тілесні ушкодження у вигляді забиття грудної клітини, забиття правого колінного суглоба. За даним фактом 26.09.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018161250000564 внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що водій [PERSON] порушив вимоги ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв?язку з ДТП. 02.01.2020 р. кримінальне провадження закрито на підставі ч. 1 ст.284 КПК України. Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, та матеріали направлені до Біляївського райсуду Одеської Області для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 02.06. 2020 р. [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в скоєнні дорожньо-транспортної події, що мала місце 25.09.2018р., провадження в справі закрито на підставі ст. 38 КпАП України. В наслідок ДТП автомобіль «Subaru - Forester» р/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження, сума збитків склала 281481,12 грн. Крім цього, пасажири авто (позивачі) внаслідок ДТП отримали моральну шкоду (а.с. 1-37). Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2021 року позов було залишено без руху (а.с. 45), ухвалою суду від 25.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 51). Ухвалою суду від 07.02.2022 року було закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд справи (а.с. 65). Представник позивачів надала суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивачів. На задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 85-86). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання неодноразово повідомлявся за адресую визначеною матеріалами справи, однак конверти повертались на адресу суду без вручення адресату. Також було здійснено виклик відповідача до суду, шляхом створення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади. Згідно довідки про доставку смс-повідомлення, за телефоном вказаним в матеріалах справи, відповідач отримав смс-повістку (а.с. 58, 60, 71, 75, 76, 82, 83) Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 25.09.2018 року на автодорозі «Об?їзд м. Одеси 16 км+ 750 м» сталося ДТП між автомобілем «Opel - Vektra» р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (відповідач) та автомобілем «Subaru - Forester» р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (позивач) За даним фактом 26.09.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018161250000564 внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 02.01.2020 р. кримінальне провадження закрито на підставі ч. 1 ст.284 КПК України. Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України (а.с. 5-6). Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 02.06. 2020 р. [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в скоєнні дорожньо-транспортної події, що мала місце 25.09.2018р., провадження в справі закрито на підставі ст. 38 КпАП України (а.с.8-9). На підтвердження отриманих механічних пошкоджень в наслідок ДТП автомобіля «Subaru - Forester» р/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , він звернувся до судового експерта. Згідно висновку № 37-19 від 25.02.2019 р. експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Subaru - Forester» р/н [NUMBER] вартість матеріального збитку [PERSON] , внаслідок пошкодження його авто склало 277021,12 грн. (а.с. 11-32). Послуги експерта коштували 3\~000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с. 33). [PERSON] також поніс витрати на зберігання його авто на штраф-майданчику на суму 1\~460 грн., що підтверджується квитанцією та листом слідчого (а.с. 34-35). Позивачі стверджують, що внаслідок ДТП водій автомобіля «Subaru - Forester» [PERSON] та його пасажирка [PERSON] отримали тілесні ушкодження у вигляді забиття грудної клітини та правого колінного суглоба, що підтверджується довідками з лікарні (а.с. 36) Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі приюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи надані суду докази на підтвердження матеріальної шкоди, що понесла власниця «Subaru - Forester» р/н [NUMBER] [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] виданого РЕВ при УДАІ ГУМВС України в Одеській області а.с. 10), суд вважає доведеним суму шкоди у розмірі 281481,12 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з положеннями частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц. При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди. Тобто відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17. Для визначення розміру моральної шкоди суд повинен, втому числі врахувати: перенесені позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень; його моральні страждання, зумовлені втратою працездатності через отримані травми; тривале лікування; втрату усталеного способу життя; переживання через поведінку винного у цих його стражданнях. Практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого. З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачами на підтвердження понесення ними психологічних страждань (моральної шкоди) належних та достатніх доказів не надано, а саме доказів істотних вимушених у житті змін, втратою працездатності, довгого відновлення у лікарні, чи інших закладах, тощо, тому в стягненні моральної шкоди суд відмовляє. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] відмовлено, судові витрати, які пропорційно заявлено ним, покладаються на нього. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 22.06.2021 року, позивачами за подання даного позову сплачено судовий збір в розмірі 3815 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2815 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 281\~481,12 грн. х 3815 грн. : 381\~481,12 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2815 грн.

Outcome: partial