Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

31.10.2022 заявники [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з спільною заявою подружжя про розірвання шлюбу в якій просили розірвати шлюб, зареєстрований 15 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 07. В обґрунтування заяви [PERSON] та [PERSON] зазначили, що 15 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Зміївського району між заявниками було укладено шлюб, актовий запис № 07. Від вказаного шлюбу заявники мають спільну малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Також між сторонами досягнуто згоди стосовно здійснення батьківських прав, участі у вихованні дитини, забезпечення належних умов життя й утримання дитини та визначення місця проживання дочки після розірвання шлюбу, про що 24.10.2022 [PERSON] та [PERSON] уклали договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1586. На підставі викладеного заявники звернулися в суд з відповідною заявою. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 16.11.2022. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за його відсутності, вимоги викладені в заяві просив задовольнити в повному обсязі та зазначив, що заява про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, вимоги викладені в заяві підтримала та просила їх задовольнити та зазначила, що заява про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, дійшов наступного висновку: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даними Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого15.11.2017 виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області, підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2017 року, актовий запис № 07 (а.с. 8). Сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 153, (а.с. 9). 24.10.2022 між заявниками укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, що був посвідчений приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1586, відповідно до умов якого заявники погодили батьківські права та обов`язки стосовно спільної дитини, та визначили місце проживання дитини разом з батьком (а.с. 10). Відповідно до частин 1, 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до частини 3 статті 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Зі змісту заяви вбачається, що заявники не ведуть спільне господарство, на примирення не згодні, спору щодо порядку виховання та утримання дитини між заявниками немає. Враховуючи викладене, з огляду на спільну заяву подружжя, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства та інтересам обох з подружжя, із заявами про відкликання заяви в порядку частини 4 статті 109 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік до суду не звертались, а тому відповідно до вимог статті 109 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку про задоволення вимог та розірвання шлюбу, оскільки заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, та після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до другого речення частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved