Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання непрацездатної матері. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 03.09.1977 між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилася дрчка [PERSON] . Інших дітей у них не було. [INFO] чоловік позивачки помер. Позивачка є особою похилого віку з інвалідністю ІІ групи з 22.10.2020 року довічно. Перенесла ряд складних та дороговартісних операцій, тому знаходиться у скрутному матеріальному становищі, на даний час стан її здоров`я досить тяжкий. Лише у травні 2022 року її витрати на лікування становили 3796,88 грн, у червня 2022 року - 1976,02 грн, у липня 2022 року - 7991,43 грн. 28.10.2020 позивачка перенесла операцію зі встановлення ендопротезу кульшового суглобу, витрати на проведення вказаної операції становили 110100 грн. Оскільки позивачка є непрацездатною та похилого віку особою, інвалідом ІІ групи, страждає хронічними захворюваннями, отримує мінімальну пенсію, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від її дочки. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно з дня подачі позовної заяви і довічно, а також стягнути з [PERSON] 123 864,33 грн додаткових витрат на лікування. Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 вересня 2022 року представник відповідачки - адвокат Рідченко М.В. подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає її необґрунтованою, а доводи викладені у позовні заяві такими, що не відповідають дійсності. Зазначила, що відповідачка дійсно є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Вона протягом тривалого часу зі своєю сім`єю проживала по [ADDRESS] . [INFO] батько відповідачки - [PERSON] помер. Після його смерті позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] прийняли спадщину, при цьому майно було поділене так, що житловий будинок по [ADDRESS] залишився у [PERSON] . З 2000 по 2019 роки позивачка їздила на заробітки до Італії, тому фактично у будинку не проживала, а повернувшись у 2019 році, проживала у придбаній квартирі у м.Дубно. З жовтня 2019 року позивачка почала вчиняти протиправні дії щодо відповідачки та її сім`ї, а саме: з 17.09.2021 житловий будинок по [ADDRESS] було відключено від електричної мережі на підставі звернення споживача [PERSON] , що являється договірною особою; також будинок було відключено від газопостачання за заявою власника будинку [PERSON] . В подальшому позивачка вчинила дії щодо замкнення всіх приміщень, які були в користуванні відповідачки та її сім`ї. Тому, вона не мали доступу до побутової техніки, продуктів харчування та інших речей. Ті факти, що позивачка вчиняла дії щодо позбавлення відповідачки, її чоловіка та онуки житла, перевірялися та були встановлені під час розгляду справи Дубенським міскрайонним судом за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 24.05.2022 в позові [PERSON] було відмовлено за безпідставністю. Відповідачка на сьогоднішній день сама знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Хоча вона й офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату, також має у власності земельну ділянку, яку здає в оренду, однак у зв`язку із тяжкими життєвими обставинами, які створила позивачка, [PERSON] з чоловіком змушені були змінити місце свого проживання та позичивши кошти в сумі 10 000 доларів США, придбали житловий будинок та земельну ділянку. Крім цього, [PERSON] має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» в сумі 43533,98 грн. Чоловік відповідачки [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, після ДТП, потребує оперативного втручання, яке відкладається через дороговартісність. Донька відповідачки [PERSON] є також особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, після закінчення навчання ніде не працювала та не працює. Враховуючи те, що чоловік та дочка відповідачки не працюють та мають інвалідність, єдиним їхнім доходом є пенсія, тому фактично вони перебувають на утриманні відповідачки як особи з інвалідністю. Щодо матеріального становища позиваки зазначила, що [PERSON] постійно їздила на заробітки до Італії з 2000 по 2019 рік. Вона є власником: житлового будинку в с. Злинець Дубенського району, земельної ділянки в с. Злинець Дубенського району, квартири в м. Дубно, земельної ділянки на території Тараканівської сільської ради та гаража в м. Дубно. Також, позивачкою заключено Договір з агенством нерухомості «Ваш дім» та виставлено на продаж належний їй будинок по [ADDRESS] за 55 000 доларів США. Зважаючи на викладене, вважає, що оскільки позивачка значний час перебувала за кордоном, має у власності достатньо майна, яке приносить їй дохід, отримує пенсію, вона не потребує матеріальної допомоги на її утримання. Просить у задоволені позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Ходак С.К. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що [PERSON] є особою пенсійного віку, в неї є проблеми зі здоров`я, вона перенесла операцію зі встановлення ендопротезу кульшового суглобу, їй дуже важко самій пересуватися. Тому, крім матеріальної допомоги, вона потребує ще й постійного догляду. Так як [PERSON] призначено лікування, у неї фактично є щоденні витрати на необхідні медикаменти, крім того, вона змушена віддавати кошти, які брала у борг на операцію. Також зазначив, що у своєму відзиві відповідач зазначає, що внаслідок певних дій [PERSON] , відповідачка поставлена у скрутне матеріальне становище, втратила житло та змушена була шукати нове житло, що потягнуло значні затрати. Однак, стороною позивача до матеріалів справи було надано нотаріально засвідчений договір про розподіл спадкового майна, згідно якого якраз будинок і відійшов позивачці. Відповідачка при укладені даного договору мала розуміти, які це потягне юридичні наслідки. Тому, в цій частині твердження відповідача є не коректні. Також відповідачка зазначає, що вона несе значні витрати на оплату комунальних послуг за нове житло. Позивачка також несе витрати по оплаті комунальних послуг, і у її становищі вони є непосильними. Щодо доводів відповідачки, що її чоловік та дочка є інвалідами ІІІ групи, представник зазначив, що третя група - це працездатна група, протипоказана лише важка фізична праця, тому, за бажанням, можна знайти роботу. У відзиві відповідачка зазначає, що [PERSON] у 2021 році побудувала гараж. Даний факт не відповідає дійсності, оскільки позивака будівництво гаража розпочала ще у 2008 році і увесь цей час він будувався, лише у 2021 році було зареєстровано право власності на нього. Зазначив, що [PERSON] дійсно має додатковий дохід до пенсії від здачі в оренду земельної ділянки у розмірі 1000 грн на місяць. Твердження відповідача, що позивачка отримує дохід від здачі в оренду будинку в розмірі 2000 грн не відповідають дійсності. Разом з тим, не заперечив той факт, що на даний час [PERSON] намагається продати житловий будинок по [ADDRESS] . Однак, будинок не продано. В цьому будинку зареєстрована її внучка, що перешкоджає продажу цього будинку. Просив позовні вимоги задоволити у повному обсязі, адже розмір аліментів, які просить стягнути [PERSON] є мінімальним. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю. Представник відповідачки - адвокат Рідченко М.В. суду пояснила, що [PERSON] не довела жодним фактом, що вона потребує матеріальної допомоги. Зазначила, що з 2000 по 2019 рік позивачка фактично проживала за кордоном. У 2019 році, коли їй зробили операцію, вона проживала разом з відповідачкою та її сім`єю по [ADDRESS] . Вони здійснювали за нею догляд, забезпечували всім необхідним. Однак, наслідки цієї операції вплинули не тільки на фізичний стан позивачки, а й на психологічний. [PERSON] почала звинувачувати членів своєї сім`ї у всіляких дурницях, поводити себе не зрозуміло і переїхала проживати у м. Дубно на квартиру. З 2019 року позивачка жодного разу не звернулася до відповідачки чи до внучки про допомогу. Свого часу [PERSON] зробила для відповідачки нестерпні умови для проживання у будинку в с.Злинець, відключила газ, світло, закрила вхід до підсобних приміщень. У зв`язку з такими умовами, [PERSON] з сім`єю змушена була придбати інший будинок та переїхати туди жити. [PERSON] не претендувала на будинок у с. Злинець, проте в неї це було фактичне місце проживання, якого позивачка її позбавила. [PERSON] змушена була взяти в борг кошти на нове житло, що погіршило і без того важке матеріальне становище. Відповідачка дійсно офіційно працевлаштована, однак отримує мінімальну заробітну плату. ЇЇ чоловік є інвалідом ІІІ групи та фактично з 2019 року не працює. Дочка відповідачки хворіла на рак, також має ІІІ групу інвалідності, отримує дохід в розмірі 2000 грн. [PERSON] дійсно має додатковий дохід в розмірі 12000 грн на рік за пай, який здає в оренду, що становить близько 1000 грн додаткового доходу на місяць. Тому, вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від її доходу поставить відповідачку та її сім`ю у скрутне матеріальне становище, а стягнення додаткових витрат у розмірі 123 тис.грн взагалі потягне за собою негативні наслідки, оскільки щоб розрахуватися з [PERSON] відповідачці доведеться продати значну частину свого майна. Щодо матеріального стану позивачки, зазначила, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки у с. Злинець, Дубенського району, квартири у [ADDRESS] , також має у власності гараж у м. Дубно, також у неї є земельна частка (пай) за який вона отримує дохід. Тобто, майновий стан позивачки є досить хороший. Також зазначила, що під час судового розгляду справи про виселення, було встановлено той факт, що у 2020 році у позивачки було закопано біля будинку в [ADDRESS] , 27000 Євро та 3000 доларів США, які вона викопала. Цей факт було встановлено під звукозапис та визнано самою позивачкою. Тому кошти для оплати операції та лікування у [PERSON] були в достатньому розмірі. Стверджує, що [PERSON] до 2019 року ніколи не відмовлялася від утримання своєї матері. Проте, [PERSON] з 2019 року зробила все можливе, щоб відносини між ними погіршилися, щоб відповідачка та її сім`я виїхали з будинку у с. Злинець. Крім того, зазначила, що до матеріалів справи додано квитанції за травень на придбання ліків, за липень на придбання ліків, проте, в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував, що в даний період позивачка проходила якесь лікування, перебувала на лікуванні чи потребувала такого лікування не має. Тому стверджувати, що [PERSON] придбавала вказані ліки для себе вона не може, також щодо інших квитанцій, то ліки, які в них зазначені не мають жодного відношення до хвороби позивачки, вважає дані докази недопустимими. Також, до позовної заяви позивачкою додано рахунок на оплату №248 на суму 105350 грн за ендопротез кульшового суглоба та чек за протез кульшовий на суму 4750 грн. Однак доказів, що вона сплатила саме суму 105350 грн, у матеріалах справи не має. Тому, ставити питання про стягнення додаткових витрат на вказану суму вважає недоречним. Крім того, до матеріалів справи додано бланк замовлення обстеження на суму 330 грн, які [PERSON] просить стягнути з відповідачки, однак докази сплати обстеження відсутні, тому вказана сума також не підлягає стягненню. Також не підлягають стягненню суми згідно товарного чека від 04.01.2021 та 05.01.2021, оскільки не підтверджені належними доказами. Крім того, зазначила, що позивачка витрачає значні кошти на оплату комунальних послуг, на ліки, продукти харчування, оплату адвоката, при цьому вказуючи, що її дохід в місяць становить 2100 грн. Зважаючи на це, можна зробити висновок, що позивачка має якийсь додатковий дохід, а також заощадження. Сторона позивача вказує, що [PERSON] змушена була взяти в борг кошти на операцію, однак жодних доказів, розписок чи інших підтверджень даного факту в матеріалах справи не має. Тому, вважає, що матеріалами справи жодним чином не доведено факт потреби матері [PERSON] у надані матеріальної допомоги, а той факт, що вона є особою з інвалідністю не є безумовною підставою, щоб їй було призначено стягнення аліментів з [PERSON] . Просить у позові відмовити. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що до 2019 року все у них в сім`ї було чудового, ще до того, як помер її батько і їм з матір`ю довелося ділити спадщину. Вона послухала матір, коли та сказала їй відмовитися від своєї частини будинку. У 2019 році стосунки між ними погіршилися. Мати почала говорити, що вони у неї крадуть якісь речі. І з жовтня 2019 року позивачка почала щодня виганяти відповідачку з сім`єю з будинку, постійно викликала поліцію, стверджуючи, що відповідачка і члени її сім`ї у неї крадуть. У жовтні, на початку опалювального сезону, за заявою позивачки в будинку відключили газ та світло, хоча комунальні платежі відповідачка сплачувала завжди вчасно. Тому, вони змушені були купити собі будинок. Цей будинок був не придатний для життя, однак відповідачка з сім`єю переїхали туди проживати. Відповідачка є єдиною дочкою [PERSON] , однак вважає, що матір не має до неї жодних материнських почуттів. Дочка відповідачки перенесла важку хворобу, їй не можна хвилюватися, однак ті події, що на даний час відбуваються у сім`ї, а саме дії позивачки, негативно впливають на стан її здоров`я, який значно погіршився. На даний час у неї дуже складний період, потрібно віддавати борги за будинок, дочка постійно проходить медичні обстеження, на що також ідуть значні витрати. Пенсія, яку отримує дочка відповідачки, іде на її лікування. Чоловік не працює, також потребує лікування. Відповідачка отримує заробітну плату у розмірі 7000 грн, а 1/4 частка від її доходу це значна сума, це поставить її в ще скрутніше матеріальне положення, яке і без цього є скрутним. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивачка по справі є їх бабусею, а відповідачка мамою. Вважає, що матеріальне становище позивачки не є складним, а навпаки, вона своїми діями ввела в складне матеріальне становище сім`ю відповідачки, створювала нестерпні умови для проживання та виселила з житлового будинку у с. Злинець. Тому, відповідачка змушена була придбати собі будинок. У позивачки у власності є будинок, земельна ділянка, квартира у [ADDRESS] наразі проживають тимчасово переміщенні особи, які сплачують позивачці орендну плату в розмірі 2000 грн. Позивачка ніколи ні в свідка, ні в її матері чи батька матеріальної допомоги не просила. Також свідок повідомила, що позивачка казала відповідачці, що у неї біля будинку на земельній ділянці закопані кошти, приблизно на суму 30000 доларів і євро. На початку 2020 року позивачка їх викопала. Особисто свідок цих коштів не бачила. Вважає, що у позивачки є достатньо коштів, оскільки вона сама про це говорила, що за життя в Італії заробила собі на прожиття і на квартиру, в якій вона на даний час проживає. Крім того, свідок пояснила, що отримує пенсію в розмірі 2100 грн, якої навіть не вистачає на її лікування та обстеження, яке потрібно проходити щомісячно. Тому коштами їй допомагає мама. Чоловік відповідачки на даний час також не працює, отримує лише пенсію, оскільки є також інвалідом ІІІ групи. Відповідачка отримує заробітну плату, додаткового доходу не має. Зазначила, що на даний час вона з позивачкою не спілкується, відносини між ними погані. Відповідачка також з позивачкою не спілкується та на даний час ніякої допомоги їй не надає. Суд, заслухавши доводи, викладені представником позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення викладені відповідачем та її представником, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] , що підтверджується сторонами справи та даний факт встановлений на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 22 лютого 2021 року (а.с. 31-35). Позивачка має статус пенсіонера, інвалід ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком), що підтверджується довідкою № 5370 1833 4932 1884 від 21.07.2022, наданої Дубенським об`єднаним управлінням ПФУ в Рівненській області (а.с. 6). Відповідачка [PERSON] працює головним спеціалістом в Управлінні соціального захисту населення Дубенської РДА та її дохід в період з лютого 2022 року по липень 2022 року склав 46 624,59 грн, що підтверджується довідкою про доходи №1226/05-44/22 від 05.08.2022 (а.с. 61). Крім цього, згідно довідки про доходи № 11 від 11.08.2022, [PERSON] отримує орендну плату за земельну частку (пай), загальна сума доходу за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року становить 12 422,36 грн (а.с. 62). Також, судом встановлено, що позивачка [PERSON] має ряд захворювань. Згідно епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 5816, наданого Дубенської ЦРЛ, [PERSON] встановлено діагноз: поширений остеохондроз хребта, деформуючий спондильоз з переважним ураженням поперекового відділу з полірадикулярним синдромом. З епікризу, наданого КП «Рівненська обласна клінічна лікарня», [PERSON] з 29.08.2019 по 13.09.2019 знаходилася на стаціонарному лікуванні в відділенні Неврології. Згідно епікризу, наданого КП «Рівненська обласна клінічна лікарня», [PERSON] з 16.12.2019 по 10.01.2020 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КП «РОКЛ» в Обласному центрі ортопедії (а.с. 9, 10, 15). Крім цього, встановлено, що [PERSON] проходила ряд медичних обстежень, а саме: 27.10.2020 - КТ кісток тазу, 27.10.2020 - магнітно-резонансна томографія, 29.09.2022 - ЕНМГ-обстеження (а.с. 11-14). Згідно рахунку на оплату №248 від 28.10.2020, [PERSON] придбала ендопротез кульшового суглобу без цементної фіксації виробництво Mathys Ltd. Швейцарія на суму 105 350,00 грн (а.с. 28). Позивачка надалу суду квитанції про придбання медикаментозних препаратів, які судом дослідженні та судом вставовлено понесення витрат на лікування позивачкою на загальну суму 123864,33 грн (а.с. 16-24). Таким чином, судом встановлено, що позивач у зв`язку з пенсійним віком, інвалідністю та наявністю захворювань, потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів заявлений позивачем, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 59). [PERSON] офіційно працевлаштована та отримує мінімальну заробітну плату. Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2021 [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] за 130000 грн, а також земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га за 160000 грн та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1082 га за 2867,00 грн (а.с. 66-71). Також, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] має боргові зобов`язання, зокрема 28.10.2021 [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 28.10.2026 року; 02.11.2021 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 02.11.2026 року (а.с. 64, 65). Крім того, згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 08.08.2022 вказано, що станом на 08.08.2022 [PERSON] має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» на суму 43533,98 грн (а.с.63). Згідно довідки МСЕК серія 12 ААБ №510901, чоловік відповідачки є особою з ІІІ групою інвалідності довічно (а.с. 72). Як вбачається з епікризу № 14884, наданого Рівненською центральною міською лікарнею, Нейрохірургічним відділенням, [PERSON] встановлено діагноз: Закрита ЧМТ; перелом склепіння черепа та кісток лицевого скелету; забій-стиснення головного мозку важкого ступеня; гостра правобічна субдуральна та вн/мозкова гематома; забій м`яких тканин голови. 21.08.2019 проведена операція: резекційно-декомпресивна трепанація черепа, видалення гострої субдуральної та вн/ мозкової гематоми справа, дренування субдурального простору (а.с. 73). Згідно довідки про доходи № 4743 2971 8378 1714, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.02.2022 по 31.0.2022 складає 12 434 грн (а.с. 77). Також матеріалами справи встановлено, що дочка відповідачки [PERSON] є особою з ІІІ групою інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААБ №518107 та отримує соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства ІІІ групи в розмірі 2100 грн на місяць (а.с. 79, 80). Згідно довідки №288 від 25.08.2022, [PERSON] хворіє: П/о гіпотиреоз в стані декомпенсації, потребує медикаментозного лікування та перебуває на диспансерному обліку (а.с.81). Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідачки від сплати аліментів на утримання позивачки . Разом з тим, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, її середній дохід за шість місяців 2022 року складає 8806 грн, в який входить заробітна плата за період з лютого по липень 2022 в розмірі 46624,59 грн та плата за оренду паю за період з січня по червнеь 2022 року в розмірі 12422,36 грн, інших додаткових джерел фінансування вона не має та судом не встановлено, її чоловік та дочка є особами з ІІІ групою інвалідності, які потребують постійного обстеження і лікування, яке потребує фінансових втрат, що підтверджується наданими відповідачем медичними документами. Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків і оплату комунальних послуг. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її донька. На сьогоднішній день її дочка не допомагає їй матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2022 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2022 року - 1934 гривень, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривень. Із наданих позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір пенсії [PERSON] відповідає прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Суд приймає витрати позивача на ліки та речі, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивачки, можливостей відповідачки, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі, меншому. а ніж заявлено позивачкою, а саме в розмірі 1/16 частини від усіх видів доходу (заробітку) [PERSON] щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і довічно. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування суд зазначає наступне. Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). Судом встановлено, що у власності позивача знаходиться нерухоме майно, а саме: гараж площею 27,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 101,1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який перебуває в продажі та оцінений у 2031623 грн, що не заперечував представник позивачки та зазначено на відкритому інтернет - майданчику з продажу OLX.ua (f/c/ 111); земельна ділянка площею 2,2568 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Тараканівської сільської ради, перебуває у користуванні ТОВ "ВКФ Великом" та орендна плата якою за 2022 рік становить - 14285,72 грн; земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Злинець, Дубенського району, Рівненської області; квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене та наявність у позивачки зазначеного нерухомого майна, зокрема житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оціночною вартістю 2031623 грн, отримані додаткові доходи у виді орендної плати за пай, за відстуності підтвердження будь-яких позик відповідачки на оплату такого лікування, суд вважає, що зазначене майно покриває додаткові витрати позивачки на лікування, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку брати участь у додаткових витратах згідно із ст. 203 СК України. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 гривень, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що діяв на час звернення до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial