Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

У липні 2022 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13.03.2020 року о 19:05 год. в районі буд. 10 по вул. Курчатова у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW» н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «LANCIA» н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Кіровського районного суду від 28.11.2020 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 1224, 124 КУпАП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тоді як цивільно-правова відповідальність потерпілої особи [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АО/6499168 від 11.09.2019 року. Потерпіла [PERSON] своєчасно звернулася до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі висновку експертного дослідження автотоварознавця № 146/20А з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС від 26.05.2020 року, довідки № 1 від 26.10.2020 року та наказу № 3.1/1636 від 27.10.2022 року позивач здійснив регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 16 329,13 грн. Загальний розмір витрат, понесених МТСБУ, з урахуванням витрат на оплату послуг експерта у розмірі 1 280 грн., складає 17 609,13 грн. Таким чином, оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то згідно із приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача щодо відшкодування витрат у загальному розмірі 17 609,13 грн. Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму сплаченого майнового відшкодування у загальному розмірі 17 609,13 грн. та судовий збір по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання. Представник позивача - адвокат Сечко С.В. у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду направив клопотання, у якому просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом розміщення 22.11.2022 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик до суду відповідача [PERSON] , відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 22.11.2022 року він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 13.03.2020 року о 19:05 год. в районі буд. № 10 по вул. Курчатова у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW» н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та транспортного засобу «LANCIA» н.з [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 1224, 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 4). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина відповідача [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а цивільно-правова відповідальність потерпілої [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АО/6499168 від 11.09.2019 року (а.с. 10). Потерпіла [PERSON] є власницею транспортного засобу «LANCIA» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 11). У зв`язку з настанням вищевказаної події потерпіла [PERSON] , з метою отримання страхового відшкодування, своєчасно звернулася до МТСБУ із повідомленням про ДТП (а.с. 7-8) та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 9). Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 146/20А з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС від 26.05.2020 року, який було складено судовим експертом Пилипенком О.С., матеріальний збиток, заподіяний власнику транспортного засобу «LANCIA» д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, без урахування ПДВ, складає 16 329.12 грн. (а.с. 12-24) В зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ на підставі довідки № 1 від 26.10.2020 року (а.с. 26) та наказу № 3.1/1636 від 27.10.2022 року (а.с. 25) здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 16 329,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2543667 від 28.10.2020 року (а.с. 28). Крім того, МТСБУ понесло витрати за оплату послуг експерта в розмірі 1 280,00 грн. що підтверджується копією рахунку № 59 від 26.05.2020 року (а.с. 30), актом виконаних робіт (а.с. 31) та платіжним дорученням № 1479702 від 26.06.2020 року (а.с. 29). В добровільному порядку вказані витрати відповідачем компенсовані позивачу не були. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом, у даному випадку, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання вказаних правовідносин. Згідно із ст. 39 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На підставі п. 1.6 ст. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «LANCIA» н.з [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6499168 від 11.09.2019 року, строк дії договору з 19.06.19 року до 26.09.2020 року (а.с. 10). Згідно із ст. 22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як було встановлено судом, у зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону, МТСБУ на підставі довідки № 1 від 26.10.2020 року та наказу № 3.1/1636 від 27.10.2022 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 16 329,13 грн. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який всупереч вимогам Закону на час події керував транспортним засобом без діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. Відповідно до ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів відшкодування вказаної шкоди чи то заперечень з приводу суми страхового відшкодування. Враховуючи викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги МТСБУ законні та обґрунтовані, а, отже підлягають задоволенню. Крім того, МТСБУ понесло витрати за оплату послуг експерта в розмірі 1 280,00 грн., що підтверджується копією рахунку № 59 від 26.05.2020 року (а.с. 30), актом виконаних робіт (а.с. 31) та платіжним дорученням № 1479702 від 26.06.2020 року (а.с. 29), відповідно до якого МТСБУ сплатило ФОП [PERSON] за послуги експерта 1 280,00 грн., з яких: 1 100,00 грн. - за висновок експертного дослідження № 146/20А та 180,00 грн. - за виклик винуватця на огляд (а.с. 30). Вищенаведені витрати знаходяться в причинному зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з вини відповідача [PERSON] , а тому мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму сплаченого майнового відшкодування у загальному розмірі 17 609,13 грн., з яких: 16 329,13 грн. сума виплаченого страхового відшкодування та 1 280,00 грн. витрати за оплату послуг експерта. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (а.с. 3) покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved