Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та нарахування пені. В обґрунтування позову зазначила, що перебуваючи у цивільному шлюбі з серпня 2019 року у них з відповідачем народилася спільна донька [PERSON] , [INFO] . З 20.02.2021 року вони не проживають однією сім`єю. 11.01.2022 року по справі №392/1847/21 Маловисківським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ за яким з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки у розмірі ј частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.11.2021 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі судового наказу 14.02.2022 року державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження №68609424. Станом на 31.05.2022 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Посилаючись на ст. ст. 180, 195 - 196 Сімейного Кодексу України та ст.ст.4, 19, 23,28,175, 184 ЦПК України просила суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів та нараховану пеню. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02.08.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 16.08.2022 року на виконання ухвали суду позивачем надано квитанцію про сплату судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по аліментах. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін. Позивач в судове засідання подала заяву, зареєстровану судом 22.11.2022 року за вх. №9045, про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винисення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судові засідання, призначені на 30.08.2022, 26.09.2022 та 22.11.2022 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8,\~ст. 128 ЦПК України,\~судова повістка\~направлялась за\~останнім відомим\~зареєстрованим місцем\~проживання,\~про що\~свідчить поштове\~повідомлення про\~вручення поштового\~відправлення. Крім того,\~повідомлявся засобами\~мобільного зв`язку\~про що\~свідчить оформлена\~телефонограма, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1\~ст. 280 ЦПК України. Заперечення від сторін проти заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено\~та підтверджується\~матеріалами справи,\~що сторони\~мають малолітню\~дитину \~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтвом\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~виданого виконавчим комітетом Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області 25.03.2020 року, про що складено відповідний актовий запис № 2. Батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені: батько « [PERSON] » та мати « [PERSON] » (а.с.6). 14.02.2022 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу №392/1847/21 від 11.01.2022 року, якою із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з всіх видів свого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів встановлених для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.11.2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, від 16.05.2022 року АСВП №68609424/1, виданого державним виконавцем Горбатовським І.А., станом на 31.05.2022 року заборгованість по аліментам [PERSON] становить 38167,62 грн (а.с.9). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. За ч.1 ст.18 Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст.199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з ч. 3 ст.195\~СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Так, ч. 3 ст.71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Відповідно до частини восьмої ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої, якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Таким чином, за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) (абзац 24), підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 07 жовтня 2019 року у справі № 760/22598/15-ц (провадження№61-30436св18), від 18 листопада 2019 року у справі № 293/286/17 (провадження № 61-380св17), 28 жовтня 2020 року справа № 537/4755/16-ц (провадження № 61-20760св19). Згідно матеріалам справи, сторонами не оспорюється розмір заборгованості за аліментами, який визначений державним виконавцем у розрахунку заборгованості. Як зазначалось вище, суд вирішує питання про стягнення заборгованості лише у разі спору про її розмір. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за аліментами задоволенню не підлягають, оскільки сума заборгованості по аліментах не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватися державним виконавцем в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», так як судовим наказом вже стягнуто аліменти на утримання дитини і спір про розмір суми аліментів між сторонами відсутній, то заборгованість має бути стягнута державним виконавцем згідно ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а не за рішенням суду. За таких обставин, у суду немає підстав вважати порушеним право позивачки на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст. ст.194-195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за аліментами на утримання дитини відсутні. Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Закон України\~від 26\~квітня 2001\~року №\~2402-ІІІ\~«Про охорону\~дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, із метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 141\~СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Виходячи з контексту вищенаведених норм права, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Такий висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині 4 статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України\~від 17\~травня 2017\~року №\~2037-VIII\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує висновок про підвищений захист прав дитини. В статті 179\~СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180\~СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181\~СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. За частиною 1 статті 196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196\~СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. За цим правилом (заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%) обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Аналогічно вирішено питання в частині розрахунку пені на заборгованість по аліментах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 333/6020/16-ц). У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16. Як вбачається з матеріалів справи відповідач в період з грудня 2021 року по травень 2022 року включно, не сплачував аліменти, що підтверджується розрахунком державного виконавця та станом на 31.05.2022 року має заборгованість за виконавчим провадженням по виконанню судового наказу Маловисківського районного суду Кіровоградської області суду №392/1847/21 від 08.06.2012 року в розмірі 38167,62 грн. З вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, тому наявні правові підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів передбаченої статтею 196 СК України. Те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, таких доказів відповідачем суду не надано. Як і не надано доказів про зміну розміру заборгованості на час ухвалення судом рішення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини виникла з вини відповідача [PERSON] , оскільки доказів зворотнього відповідачем не подано, а тому є всі підстави для стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. З розрахунку позивача про стягнення неустойки (пені) по несплаті відповідачем аліментів за період з грудня 2021 року по травень 2022 року включно становить 11546,70 грн. Враховуючи, що відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, тому суд вважає, що за таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини слід задовольнити в межах позовних вимог у розмірі 11546, 70 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволені позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів позивачу відмовлено, в цій частині судові витрати відносить за рахунок позивача. В частині позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial