Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

16 листопада 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 29 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі АТ «Кредобанк»), та [PERSON] укладено Кредитний договір №CL-284850 (далі Договір), відповідно до якого позивач зобов`язувався надати у власність відповідача грошові кошти у розмірі та на умовах передбачених договором, а відповідач зобов`язувався використати кредит на цілі, вказані у кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у строк та на умовах, визначених у кредитному договорі. На виконання умов договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує внаслідок чого станом на 16 вересня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 316329,51 гривень, що складається з: 269112,19 гривень заборгованість за тілом кредиту та 47217,32 гривень заборгованість за відсотками. З метою\~досудового врегулювання\~спору 14 липня 2021 року представник банку звернувся з вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до [PERSON] , однак відповідно до довідки про повернення поштового відправлення та витягу з АТ «Укрпошта» відстеження поштового відправлення досудову вимогу 5 серпня 2021 року було повернуто банку у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідач не вжила жодних заходів спрямованих на мирне врегулювання спору. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 316329,51 гривень, витрати по сплаті судового збору у сумі 4744,94 гривні та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 31632,95 гривні. Згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Після виконань\~вимог частини\~шостої статті\~187\~ЦПК України,\~ухвалою Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~від 14\~грудня 2021\~року у\~справі відкрито\~провадження за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~з викликом\~учасників провадження та призначено до розгляду на 10:00 9 лютого 2022 року. 4 лютого 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Як вбачається з матеріалів справи, конверт надісланий відповідачу з судовою повісткою, копією ухвали суду про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви повернувся до суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи призначений на 9 лютого 2022 року не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 12:00 23 березня 2022 року, про що повідомлено учасників провадження. 07 квітня 2022 року через систему «Електронний суд», представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. Судове засідання, призначене на 23 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням Наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Відповідно до наказу виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату судового засідання у справі визначено 24 червня 2022 року о 14:30, сторонам надіслано судові повістки про виклик, крім цього на сайті Вишгородського районного суду було розміщено «Оголошення про виклик [PERSON] до суду на 24 червня 2022 року». 20 червня 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до акту про повернення поштової кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2022 року, судову повістку та копію позовної заяви [PERSON] в с. Катюжанка не було направлено. У судове засідання призначене на 24 червня 2022 року учасники провадження не з`явились, враховуючи неявку відповідача, якому не було надіслано судову повістку та копію позовної заяви, розгляд справи відкладено на 12:30 5 вересня 2022 року, про що повідомлено учасників провадження, а відповідачу повторно направлено копію позовної заяви та на сайті Вишгородського районного суду було розміщено «Оголошення про виклик [PERSON] до суду на 5 вересня 2022 року». 1 вересня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Павленка С.В. про його участь у судовому засіданні 5 вересня 2022 року в режимі відеоконференції у зв`язку з його перебуванням в м.Києві. Ухвалою суду від 2 вересня 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача відмовлено з мотивів, викладених у вказаному судовому рішенні. У судове засідання, призначене на 5 вересня 2022 року, учасники провадження не з`явилися, при цьому на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а конверт надісланий відповідачу з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви повернувся на адресу суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із зазначеним, розгляд справи було відкладено на 10:00 16 листопада 2022 року, про, що повідомлено представника позивача шляхом надсилання повістки про виклик на його електронну адресу, а відповідача шляхом розміщення «Оголошення про виклик [PERSON] до суду на 16 листопада 2022 року». У призначене судове засідання учасники провадження не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності сторін, суд враховує подані представником позивача клопотання про розгляд справи без участі представника АТ «Кредобанк», позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення суду, а також те, що суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи. Так, як убачається із конвертів, надісланих відповідачу, судові повістки про виклик до суду, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви адресату не було вручено з причин «адресат відсутній за вказаної адресою», при цьому враховуючи положення частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 29 липня 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №CL-284850, за умовами якого банк видав позичальнику кредит у розмірі 274200 грн. на строк до 28 липня 2025 року. Згідно із Розділом 1 «Предмет Кредитного договору» банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі кредит) на умовах поворотності, строковості та цільового використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Відповідно до п. 2.4 Договору, позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби. Відповідно до п. 2.5 Договору, для обліку наданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, підтверджується випискою про рух коштів по рахунку [NUMBER] за період з 29 липня 2020 року по 16 вересня 2021 року, яка є первинним фінансовим документом банку. Відповідно до п. 4.1 договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Відповідно до п. 6.1, 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредиту у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим договором відповідно до графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 9824 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, продовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору. Згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованість за Кредитним договором CL-284850 від 29 липня 2020 року станом на 16 вересня 2021 року становить 316329,51 гривень, яка складається з: 269112,19 гривень заборгованість за тілом кредиту; 47217,32 гривень заборгованість за відсотками. Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем [PERSON] , як позичальником, взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до частини першої статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). За приписами частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З аналізу норм статті 1048, частини другої статті 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Кредобанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за договором від 29 липня 2020 року. 23 червня 2021 року представник АТ «Кредобанк» - Павленко С.В. звертався до відповідача із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором. Вказана вимога повернулася без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання». Позивач реалізував своє право на стягнення усієї заборгованості за Кредитним договором № CL-284850 від 29 липня 2020 року, шляхом пред`явлення позову до суду. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № CL-284850 від 29 липня 2020 року у розмірі 316329,51 гривень. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у пункті 3 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи,встановлюється судомна підстав і поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови,що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. З позовної заяви вбачається, що позивачем була заявлена вимога про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31632,95 гривні, які пов`язані з аналізом справи, побудові стратегії дій по справі, складанням позовної заяви та супроводом представника в судових засіданнях. Судом встановлено, що адвокат Павленко Сергій Валерійович надавав позивачу АТ «Кредобанк» правову допомогу на підставі ордеру серії КС № 573217 від 16 червня 2020 року, виданого Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО», та довіреностей № 11821 від 30 грудня 2020 року та № 12372 від 28 грудня 2021 року, виданих АТ «Кредобанк». На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31632,95 гривні позивачем було додано до позовної заяви лише копію договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО». Проте, вказана копія договору про надання правової допомоги не містить даних про склад та розмір, порядок оплати наданої правової допомоги. Будь-яких документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у даній справі, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), позивачем суду не надано. Таким чином, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31632,95 гривні. При цьому, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 4744,94 гривень.

Outcome: partial