Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Фуженков К.Ю., звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить зменшити розмір аліментів, які з нього стягнуті на підставі наказу Київського районного суду міста Харкова від 11 січня 2021 року, на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з ј частини з усіх видів заробітку до фіксованої суми у твердій грошовій сумі у розмірі 50 процентів від прожиткового мінімуму, передбаченого державою для дітей відповідного віку з урахуванням індексації. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11 січня 2021 року Київським районним судом міста Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у вигляді ј частини з усіх видів заробітку. Копію вказаного судового наказу позивач не отримував, про його існування дізнався випадково від працівників виконавчої служби. Із вказаним наказом позивач не погоджується, з огляду на наступні обставини. Так, позивач зазначив, що ніколи не залишав свого сина без матеріальної підтримки. Знаходячись на території Польші з 2017 року він постійно, в міру своїх фінансових можливостей та наявності роботи, надсилав та передавав через друзів відповідачеві грошові кошти на утримання сина, а тому позивач не розуміє підстави звернення відповідача до суду з питанням щодо стягнення аліментів в примусовому порядку. Під час ухвалення судового наказу, судом не було враховано наявність у позивача на утриманні іншої неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка також потребує матеріальної підтримки. Крім того, позивач не погоджується з розрахунком заборгованості по аліментам, який наданий виконавчою службою, оскільки суми, які враховуються під час такого розрахунку нічим не підтверджені, не враховані ті обставини, що позивач не має вищою освіти, офіційно не працевлаштований, не має спеціальності, постійної роботи він не має, його заробіток є мінливим. Крім того зазначив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить 1921 гривень і участь в утриманні дитини повинні брати кожен з батьків, тоді як він самостійно повинен сплачувати двічі більше аліментів на утримання дитини. Отже, позивач вважає надмірним розмір аліментів, які з нього стягуються на підставі судового наказу, який повинен бути зменшений з огляду на те, що він має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, а також у зв`язку з відсутністю у нього постійного заробітку. Аргументи учасників справи. Відповідач надала суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23 вересня 2022 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.)», зазначена справа була передана в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження судді Київського районного суду міста Харкова. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 січня 2017 року та від 30 квітня 2013 року. Позивачем також надане свідоцтво про народження від 30 квітня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] є також батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості по аліментам від 06 вересня 2021 року, на підставі наказу Київського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткоового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення до суду, а саме з 30 грудня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ знаходиться на виконанні в державній виконавчій службі (ВП №66092223), сукупний розмір заборгованості станом на 01 вересня 2021 року становить 23042,75 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У своєму позові позивач, який є платником аліментів, обґрунтував свої вимоги положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, при цьому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на підставі рішення шляхом зміни способу їх стягнення з частки від його доходу, в даному випадку ј частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, на тверду грошову суму у розмірі 50 процентів від прожиткового мінімуму, передбаченого дуржавою для дітей відповідного віку з урахуванням індексації, не визначаючи, при цьому, конкретного розміру. З аналізу змісту ч. 3 ст. 181 СК України вбачається, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 16 червня 2021 року по справі №643/11949/19. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу для задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України, не змінюючи при цьому способу їх стягнення. Щодо стягнення судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки у задоволенні позову відмовлено та позивач звільнений від оплати судових витрат на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed