Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до Солом`янського районного суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та зазначила, що 05 вересня 2007 року між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського РУЮ у м. Києві, було зроблено відповідний актовий запис за номером 1676 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу проживали разом, вели спільне господарство. Від цього шлюбу народилася дитина: [PERSON] [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського РУЮ у м. Києві, було зроблено відповідний актовий запис № 634, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Вважає, що спільне з відповідачем життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та виховання дитини, що суперечить її уявленням про сім`ю. Також на цьому підґрунті між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного. Також, між ними не врегульовано питання про розподіл спільного сумісного майна, придбаного сторонами в період шлюбу за спільні кошти, а саме автомобіля марки CHEVROLET LACETT1, колір червоний, 2006 року випуску, номер кузову; [NUMBER] номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого на ім`я відповідача згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Ринкова вартість даного автомобіля складає 108 592 гри. Сума ринкової вартості автомобіля визначена, виходячи з аналізу пропозиції продажу аналогічних транспортних засобів за червень місяць 2016 року . Урешті - решт, відповідно до заяви від 25.11.2016 про уточнення позовних вимог, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просила визнати за [PERSON] право приватної власності на: Автомобіль марки CHEVROLET LACETT1, колір червоний, 2006 року випуску, номер кузову: [NUMBER] номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого на ім`я відповідача згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та стягнути на користь позивача грошову компенсацію взамін її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у сумі 85000 грн. Ухвалою суду від 04.07.2016 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 09 серпня 2016 року в справі відкрито провадження . Ухвалою суду від 09 серпня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль марки CHEVROLET LACETT1, колір червоний, 2006 року випуску, номер кузову: [NUMBER] номерний знак [NUMBER] . Ухвалою суду від 28 вересня 2016 року витребувано з Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України (м. Київ, вул. Лук`янівська, 62 ) інформацію з відповідним документальним підтвердженням стосовно реєстрації транспортного засобу - автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, колір червоний, 2006 року випуску, номер кузову: [NUMBER] номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого на ім`я [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Ухвалою суду від 28 листопада 2016 року витребувано з Управління Патрульної поліції у м. Києві (м. Київ, вул. Народного ополчення, 9) матеріали справи по дорожньо-транспортній пригоді від 10.04.2016. 24 листопада 2016 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача, в якому останній зазначає, що автомобіль на праві особистої приватної власності належить йому, був придбаний ним за кошти від продажу іншого автомобіля, придбаного до укладення шлюбу за власні кошти, зазначив, що на вказаному автомобілі позивачка потрапила у ДТП і його ціна значно знизилася, ремонтувати його було недоцільно та він передав його за довіреністю іншим особам для продажу. Так зазначив, що 18.07.2016 звернувся до СТО з метою проведення ремонту автомобіля та складання кошторису відновлювальних робіт з урахуванням вартості запчастин. Загальна вартість відновлювальних робіт складала 214000 грн. Шини на колесах автомобіля моделі Лачетти марки Шевроле 2006 р. випуску, реєстраційний № [NUMBER] були зовсім не придатні для подальшого експлуатування. Враховуючи аварійний стан автомобіля моделі Лачетти марки Шевроле 2006 р. випуску, реєстраційний № [NUMBER] , вирішив, що буде недоцільним витрачати кошти на запчастини та вартість самих відновлювальних робіт, адже грошових коштів на той час у нього зовсім не було. Виходячи з вищезазначених обставин, 21.07.2016 видав довіреність на право управляти та розпоряджатися (продати, при умові сплати всіх податків та платежів, обміняти) від його імені автомобілем моделі Лачетти марки Шевроле 2006 р. випуску, реєстраційний № [NUMBER] з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Про причину неявки суд до відома не поставили. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, даною нормою закону встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована один із подружжя. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Судом встановлено, що 05 вересня 2007 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського РУЮ у м. Києві, було зроблено відповідний актовий запис за номером 1676 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу народилася дитина: [PERSON] [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського РУЮ у м. Києві, було зроблено відповідний актовий запис № 634, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року шлюб сторін розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами придбано автомобіль. Згідно договору купівлі продажу транспортного засобу № 04- 09/13 від 04.09.2013 вартість транспортного засобу складала 48000 грн. Автомобіль моделі Лачетти марки Шевроле 2006 року випуску був зареєстрований на Відповідача, згідно з свідоцтвом серії [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер [NUMBER] , колір червоний, 2006 року випуску, номер кузову: [NUMBER] номерний знак [NUMBER] . Позивачка, звертаючись до суду з позовом до відповідача зазначає, що вартість автомобіля складає 170000 грн та просить автомобіль залишити відповідачу, а їй стягнути компенсацію за її частку. За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, закон презюмує рівність таких часток. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до позиції Верховного Суду. викладеної в постанові від 09 червня 2021 року у справі 760/789/19 / провадження № 61-16632ск20 /, аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Враховуючи викладене вище, неподільності речі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки. Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Як зазначено вище, договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу був укладений, а автомобіль зареєстрований на відповідача під час шлюбу, а саме 07.09.2013. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Відповідо до ч.1 ст.210, ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц, право власності на транспортний засіб виникає лише з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу. За позицією Верховного Суду право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, то, згідно з ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, право власності на транспортний засіб виникло 07.09.2013. Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо того, що спірний автомобіль придбано лише за його кошти, що залишилися у нього від продажу попереднього автомобіля, що у був у його особистій власності , а саме модель Лачетти марки Шевроле 2007 року випуску, який він придбав у ТОВ «УкрАвто ЗАЗ-Сервіс» згідно договору куплі-продажу автомобіля № 135 від 05.03.2007, оскільки будь-яких доказів, що саме кошти від продажу цього автомобіля були витрачені на купівлю нового суду не надано, як і не надано самого договору купівлі- продажу, посилання відповідача на продаж його за довіренністю до уваги судом не приймаються. Звертаючись до суду, позивачка визначила вартість автомобіля в сумі 170000, 00 грн. та просила стягнути 85000 грн. Відповідач, заперечуючи належність транспортного засобу до спільного майна подружжя, вказану ціну заперечував, однак доказів його іншої вартості не надав. Посилання на зниження ціни вказаного автомобіля у зв`язку з ДТП також до уваги судом не приймаются, оскільки доказів його вартості після ДТП суду не надано, а рішення не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. З урахуванням цього, суд при вирішенні спору та визначенні розміру компенсації виходить з суми, приведеної позивачкою та не спростованої відповідачем. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved