Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, мотивуючи тим, що 10.05.2022 року позивач помилково (безпідставно) перерахував відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 29 900,00 грн. на банківський рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк», який належить відповідачу [PERSON] . Під час здійснення операцій з перерахування грошових коштів, позивачу було запропоновано шаблони для перерахування коштів, один з яких він помилково натиснув, і, як наслідок, помилково перерахував кошти на рахунок [PERSON] . Жодних договорів між ним та відповідачем укладено не було, жодних інших правочинів пов`язаним з майном вчинено не було, жодних позадоговірних зобов`язань у нього по відношенню до відповідача ніколи не виникало, а тому грошові кошти в розмірі 29 900,00 грн. були помилково (безпідставно) перераховані на рахунок відповідача. Позивач зазначає, що відповідач набув грошові кошти за відсутності достатніх правових підстав і у спосіб, що суперечить цивільному законодавству. 25.07.2022 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення коштів та просив повернути сплачені кошти. Відповідач проігнорував всі можливі варіанти позасудового вирішення спору, відмовився добровільно повернути кошти, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму на підставі ст.1212 ЦК України , а також, відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою судді від 14.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження, призначено справу до розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Відповідач в судовому засіданні 09.11.2022р. просив суд надати час для ознайомлення з матеріалами справи і отримання повної інформації в банківській установі та мирного врегулювання спору, просив відкласти судове засідання. Однак, в судове засідання 24.11.2022 року відповідач не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10.05.2022 року позивач [PERSON] зі свого банківського рахунку № [NUMBER] перераховував грошові кошти на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк», на загальну суму 29 900,00 грн. з призначеннм платежу «Перевод личних средств». Факт перерахування коштів підтверджується Платіжним дорученням № Р24А2238005233С9078 від 10.05.2022 року та випискою з банківського рахунку позивача АТ КБ "ПриватБанк" (а.с.6). 25.07.2022 року, позивач звернувся до відповідача з листом з проханням повернути вищезазначені кошти. Жодної відповіді на даний лист отримано не було, кошти також не були повернуті. (а.с.4,5). Позивач, підтримуючи позов суду пояснив, що він купував криптовалюту через біржу, яка виступала посередником та мав намір перерахувати грошові кошти іншій особі на банківський рахунок. Кошти перераховувались з використанням Системи Інтернет Банкінг Приват24. Як зазначає позивач, що при перерахуванні коштів відбулася помилка, яку він відразу виявив, телефонував на «Гарячу лінію» у ПриватБанк, де співробітники банку повідомили, що не можуть анулювати платіж, обіцяли допомогти, але згодом повідомили, що відповідач не бажає повертати кошти. Вподальшому, через відділ поліції позивач знайшов дані відповідача та направив йому претензію, але останній ігнорує звернення. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають в зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл. 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Проаналізувавши викладені норми чинного законодавства України та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності між сторонами будь-яких договірних правовідносин, що зумовлювали б перерахування позивачем відповідних коштів відповідачу. Крім того, в судовому засіданні 09.11.2022 року відповідач не заперечив отримання коштів, не заперечив належність йому рахунку куди надійшли кошти, лише бажав уточнити факт і суму коштів, але жодних заперечень чи доказів в спростування позиції позивача, так і не надав. Отже, суд приходить до висновку, що набуття цих коштів відповідачем є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, враховуючи, що іншого стороною відповідача не доведено, а матеріали справи не підтверджують будь-якої підставності набуття відповідачем коштів позивача. В даному випадку безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки наявності договірних або деліктних відносин між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази та наведені правові норми, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] в повному обсязі та з відповідача на його користь підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 29 900,00 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992,00 грн. (992,00 грн. - за подачу позовної заяви (а.с.9) та 496,20 грн. - за подачу заяви про забезпечення позову (а.с.23). На підставі викладеного,

Outcome: approved