Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 01.06.2013 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки кожен з них має різні погляди на життя та ведення спільного господарства, через що відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити проживати дитину разом з нею. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав. Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався. 08.09.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 01.06.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.06.2013, актовий запис №589. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2,4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15.01.2020 у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Суд проаналізувавши доводи позивача, дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, спільне господарство не ведеться, подружжя мешкає окремо, примирення між сторонами не можливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір щодо місця проживання їх дитини. За таких обставин дитина залишається проживати з матір`ю після розірвання нею шлюбу, не змінюючи при цьому свого місця проживання. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Також суд вважає можливим залишити проживати дитину разом матір`ю. Вимога про розподіл судових витрат не заявлялась.

Outcome: approved