Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми), Приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіля Дмитра Володимировича , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» , [PERSON] в якому просила поновити пропущений\~процесуальний строк,\~визначений для\~подання цього\~позову,\~визнавши,\~що він\~пропущений з\~поважних причин,\~а також\~визнати поважними\~причини пропущення\~позовної давності\~та захисту\~її порушеного\~права;\~визнати право\~спільної часткової\~власності [PERSON] \~на Ѕ\~ частку житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] з одночасним припиненням права власності Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про належність Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві власності житлового будинку , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1983; визнати незаконним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43055155 від 18.09.2018 про реєстрацію права власності за ПАТ «Державний ощадний банк України» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , винесене приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Дмитром Володимировичем. В позові посилалася на те, що з 09 вересня 1979 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу ними було побудовано житловий будинок, загальною площею 97,6 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час реєстрації права власності на вказане домоволодіння, відповідно до існуючої на той час практики, свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на забудову від 14 лютого 1997 року було видане на ім`я чоловіка - [PERSON] . Вказане свідоцтво було зареєстроване в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації 18.08.1997 року в реєстровій книзі № 46, номер запису 280. У грудні\~2018\~року \~вона \~дізналася від свого чоловіка , що відповідно до постанови головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 та акту цього ж виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.06.2018, їх спільний будинок з господарськими будівлями і спорудами переданий у власність стягувачу ПАТ «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-665 від 06.10.2009, що видав Миргородський міськрайонний суд, за ціною 299460,00 грн., на підставі чого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року на ім`я ПАТ «Державний ощадний банк України» видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 97,6 кв.м., а також прийняте Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43055155 від 18.09.2018 про реєстрацію права власності на цей житловий будинок за ПАТ «Державний ощадний банк України» та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 27970583 від 18.09.2018. Про проведення вказаних дій її ніхто не повідомляв. В грудні 2018 року, через три дні після того, як вона дізналася від свого чоловіка про указані вище обставини, до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області нею було подано позов до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіля Дмитра Володимировича, [PERSON] про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області, про визнання недійсним та скасування акту головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про належність на праві власності житлового будинку, про визнання незаконним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON] . 21 грудня 2018 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області прийнято до розгляду указану позовну заяву та відкрито провадження у справі №541/2851/18. 15\~січня 2020\~року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області позовні вимоги у справі №541/2851/18 задоволено. 19\~травня 2020\~року постановою Полтавського апеляційного суду рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року у справі №541/2851/18 скасовано. Провадження у справі закрито у зв`язку із тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №826/14603/17. У зв`язку з указаними вище обставинами вона вимушена була подати позов з указаних вище підстав до Полтавського окружного адміністративного суду. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі №440/2778/20 її позов задоволено. Постановою Другого\~апеляційного адміністративного\~суду від\~06\~жовтня 2020\~року у справі №440/2778/20 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено і рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року по справі №440/2778/20 скасовано. Провадження у адміністративній справі №440/2778/20 за позовом [PERSON] до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Суми), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», [PERSON] про визнання неправомірними та скасування постанови і акту закрито, роз`яснено, що справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства, в зв`язку з чим, вона має право звернутися протягом 10 днів з дня отримання відповідної постанови до Другого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Ухвалою Другого\~апеляційного адміністративного\~суду від\~30 листопада 2020\~року у справі №440/2778/20 справу передано до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. У Миргородському міськрайонному суді Полтавської області, змінивши позовні вимоги, вона просила: визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 про передачу стягувачу ПАТ «Державний ощадний банк України» житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 97,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати акт головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про належність Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1983; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 27970583 від 18.09.2018. про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» з одночасним припиненням речових прав. 05\~листопада 2021\~року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області позовні вимоги у справі №440/2778/20 задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 про передачу стягувачу ПАТ «Державний ощадний банк України» житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 97,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним та скасовано акт головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 04\~квітня 2022\~року постановою Полтавського\~апеляційного суду\~рішення Миргородського\~міськрайонного суду\~Полтавської області\~від 05\~листопада 2021\~року у\~справі №440/2778/20\~скасовано в частині задоволених позовних вимог, ухвалене нове рішення: відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними та скасування постанови та акту головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 про передачу майна стягувану - ПАТ «Державний ощадний банк України», в іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2021 року залишено без змін. Підставою для звернення до суду з цим позовом стало те, що при арешті та реалізації майна, належного боржникові, державний виконавець, всупереч вимогам статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» не врахував, що таке майно є спільною сумісною власністю її та боржника , як набуте у шлюбі. З метою захисту своїх прав, вона була змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, підтримала позовні вимоги з викладених у позові підстав, просила їх задовольнити. В подальшому, позивач та її представник- адвокат Пугач С.В., надали суду заяву в якій підтримали позовні вимоги та просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, суду пояснив, що працював директором ТС «Дніпро», де були продані трактори, власником яких був Ощадбанк. Його засудили і за вироком суду в 2007 році поклали на нього відповідальність за збитки, завдані банку. З електронних торгів був проданий їх з дружиною будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 97,6 кв.м.,, який перейшов у власність [PERSON] . Дружині - [PERSON] , він не повідомляв про свої справи, про те, що будинок перейшов у власність [PERSON] їй стало відомо у грудні 2018 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що в грудні 2018 року він дізнався про те, що будинок [ADDRESS] , де він на той час проживав разом з батьками, перейшов у власність банку. У будівництві спільного будинку брала участь також і його мати [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає по [ADDRESS] по сусідству з сім`єю [PERSON] . Їй достовірно відомо, що [PERSON] приймала участь у будівництві будинка, вони працювали разом з чоловіком, були офіційно в шлюбі. Після будівництва цього будинку вони там стали мешкати з двома своїми дітьми. Представник Миргородського ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми) в судове засідання не з`явився, 27.07.2022 року ним було подано відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що виконавче провадження №53577405 щодо виконання виконавчого листа №2-665 від 06.10.2009, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 2003730 грн. перебувало на виконанні у відділі з 15.03.2017 року по 21.06.2018 року, як встановлено за даними перегляду Автоматизованої системи виконавчих проваджень. В ході проведення виконавчих дій головним державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Солодовник О.О. було проведено опис нерухомого майна божника [PERSON] та після отримання звіту про незалежну оцінку майна №598 від Приватного підприємства "Центр незалежної оцінки та експертизи" передано його на реалізацію. Постановою та актом від 21.06.2018 року головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Солодовник О.О. стягувачу - ПАТ «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-665 від 06.10.2009 року, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] 2002000 грн. майнової шкоди передано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 97,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю за ціною третіх електронних торгів - 299 460,00 грн. 21.06.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з вжиттям всіх можливих заходів та відсутністю у боржника іншого майна на яке відповідно до закону можливо звернути стягнення. Посилаючись на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» просив залучити до участі в справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на майно, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання незаконним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на житловий будинок в якості третьої яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми). В задоволенні даного клопотання ухвалою було відмовлено. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» 20.09.2022 року надіслав до суду листа, в якому зазначив, що позивачка неодноразово зверталась до судів різних юрисдикцій, змінювала позовні вимоги, але жодного разу не зверталась з позовом саме про визнання права власності, те що позивачкою весь час було вибрано не ефективний спосіб захисту свого права, не дає змоги обчислювати процесуальні строки необмежений час. В позовній заяві зазначено, що позивачка дізналася про порушення свого права в грудні 2018 року, весь час при зверненні до судів різних інстанцій її інтереси було представлено кваліфікованим адвокатом, тобто вона мала змогу звернутися до суду з позовом про визнання права власності вчасно ( протягом трьох років) та обрати будь-який спосіб захисту свого права, тому відсутні підстави вважати причини пропуску строку поважними (а.с.77). Приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В. про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв до суду не направив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Суд, вислухавши позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено що , [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 09 вересня 1979 року (а.с.21).Згідно копії свідоцтва №15 про право особистої власності на забудову від 14.02.1997 року, власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Право власності на цей будинок було зареєстровано в Лубенському міжрайонному бюро технічної інвентаризації (а.с.20). Згідно копії технічного паспорту даний житловий будинок було побудовано у 1989 році (а.с. 22-25). Тобто житловий будинок побудований в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] . На момент закінчення будівництва будинку набуття прав власності регулювалося положеннями ЦК УРСР 1960 року. Набуття майна подружжям врегульовувалося нормами Кодексу про шлюб та сім`ю. Зокрема, ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. За правилами ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні приписи містяться і у ч.3 ст. 368 ЦК України. При цьому ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, будинок [ADDRESS] , відповідно до приписів ст. 60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі розподілу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружися, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Враховуючи вищевикладене а також те, що право власності на спірний будинок набуте під час перебування сторін у шлюбі, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 60 СК України, будинок належить їм на праві спільної сумісної власності, тобто по Ѕ частині кожному з подружжя. Постановою та актом від 21.06.2018 року головного державного виконавця Миргородського ВДВС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Солодовник О.О. стягувачу - ПАТ «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-665 від 06.10.2009 року, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] 2002000 грн. майнової шкоди, передано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю за ціною третіх електронних торгів 299460 грн. (а.с. 26-28). На підставі вказаного акту приватним нотаріусом Миргородського міськрайонного нотаріального округу Полтавської області Гіль В.Д. посвідчено право власності ПАТ «Державний ощадний банк України» та видано свідоцтво від 18.09.2018 року і проведено державну реєстрацію речових прав на вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.29-31). Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] дізналася в грудні 2018 року від свого чоловіка [PERSON] про те, що їхній будинок належить [PERSON] . Зважаючи , що позивач про порушення її права ,як власника майна, дізналася в грудні 2018 року і з того часу доводила свою позицію в судах різних інстанцій, суд своєю ухвалою від 27.06.2022 року за клопотанням позивача, поновив пропущений строк пред`явлення позовної заяви, як пропущений з поважних причин. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. \~Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Таким чином, видання свідоцтва про право власності ПАТ «Державний ощадний банк України» та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження належної їй частці у спірному будинку. Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З матеріалів справи вбачається, що при переданні ПАТ «Державний ощадний банк України» житлового будинку , розташованого за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-665 від 06.10.2009 року, про стягнення з [PERSON] 2002000 грн. майнової шкоди, державний виконавець всупереч вимогам статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» не врахував , що житловий будинок є спільною сумісною власністю боржника та [PERSON] , набутого у шлюбі, та прийняв відповідну постанову та акт від 21.06.2018р. На підставі вищевказаного акту приватним нотаріусом Миргородського міськрайонного нотаріального округу Полтавської області Гіль В.Д. посвідчено право власності ПАТ «Державний ощадний банк України» та видано свідоцтво від 18.09.2018 року і проведено державну реєстрацію речових прав на вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за відсутності законних підстав, що призвело до порушення прав позивача- [PERSON] як власника Ѕ частини спірного домоволодіння. Протилежного у судовому засіданні представником ПАТ «Державний ощадний банк України» не доведено. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~З огляду на встановленні обставини, суд вбачає обґрунтованими позовні вимоги, а тому з метою ефективного захисту прав позивачки, вони підлягають задоволенню у повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved