Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~В жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 06 червня 2020 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 97. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання вони часто не знаходили порозуміння у відносинах між ними, з приводу чого виникали часті сварки, втрачено взаєморозуміння та довіру. Спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе, шлюбні відносини носять формальний характер з листопада 2021 року. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати, дочку залишити проживати з ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 06 червня 2020 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 97. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає та перебуває на утриманні батька. За час спільного проживання сторони не знаходили порозуміння у відносинах, між ними часто виникали сварки, втрачено взаєморозуміння та довіру. Спільне життя у них не склалося, в них різні погляди на життя та побут, шлюбні відносини носять формальний характер, спільного господарства не ведуть. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню доньку залишити проживати з батьком. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved