Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з урахуванням зменшення позовних вимог, просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у справі №361/4554/16-ц позовні вимоги задоволено. Постановою Верховного Суду від 11.09.2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 361/4554/16-ц апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено частково, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року скасовано, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, визнано об`єктом спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнано право власності на 1/2 частку автомобіля марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , за кожним із подружжя. 04 квітня 1985 року між сторонами зареєстровано шлюб, а 23 вересня 2016 року Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області №47 від 31.07.2006 року (3 сесія 5 скликання) [PERSON] , у період шлюбу виділено земельну ділянку площею 0,1714 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. У 2007 році за спільні грошові кошти сторін, спільною працею розпочато та здійснено будівництво житлового будинку та господарської будівлі, який розташований на вище вказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки будівництво розпочате та збудоване спільно за час шлюбу та не є річчю індивідуального користування особисто відповідача. З огляду на викладені обставини, позивач просить визнати об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . 28 вересня 2020 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, де остання просить визнати будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи, які були використані під час будівництва (створення) житлового будинку та господарської будівлі, площею 164,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів та робіт, які були використані під час будівництва (створення) житлового будинку та господарської будівлі, площею 164,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Заперечення відповідача . 16 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив закрити провадження у справі, а в разі відмови просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач вважає, що позивач пропустила строк позовної давності. Також, позивач не вказала, які конкретні конструктивні матеріали чи обладнання або певна частина їх належать [PERSON] , як і належних доказів щодо цього не надала, оскільки на земельній ділянці відповідача немає жодних речей, які б належали позивачу. Вважає, що позов необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню. 29 березня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому посилається на постанову Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №361/4554/16-ц, щодо того, що не введений в експлуатацію житловий будинок не може бути об`єктом поділу подружжя. У такому випадку особа може бути власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Зазначає, що будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи, які були використані під час будівництва (створення) житлового будинку та господарської будівлі, площею 164,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, оскільки будівництво було розпочате спільно за час шлюбу та не є річчю індивідуального користування лише відповідача. Просила позов задовольнити. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили про задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження існування будівельних матеріалів та конструкцій за адресою: [ADDRESS] . Зазначає про те, що висновок про орієнтовну вартість заміщення нерухомості, який виготовлений ТОВ «Земюрконсалинг» не є належним доказом на підтвердження позовних вимог. Фактичні обставини справи, що встановлені судом 04 квітня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб який зареєстрований Калинівською сільською радою Броварського району Київської області, зроблено відповідний актовий запис за №11 та видано Свідоцтво про одруження Серія [NUMBER] . Рішенням Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області №47 від 31.07.2006 року (3 сесія 5 скликання) [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,1714 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що вбачається із державного акту на земельну ділянку, кадастровий номер 3221281601:01:088:0026, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 117 Том 1). Рішенням Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області №54 від 30.03.2007 року (а.с. 116 Том 1) було надано дозвіл на будівництво житлового будинку за індивідуальним проектом на вище вказаній земельній ділянці площею 0,1714 га, яка належить відповідачу на праві приватної власності згідно державного акту серія ЯГ №200623, зареєстрованого у Броварському районному відділі земельних ресурсів за №010732500071 від 29.03.2007р. (а.с. 111-117 Том 1). 23 вересня 2016 року Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між Сторонами було розірвано. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено. Зокрема, визнано об`єктом спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] : земельну ділянку площею 0,1714 га розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки: 3221281601:01:088:0026, яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №200623; незавершене будівництво житлового будинку та господарської будівлі, яке велось згідно із законом на підставі дозвільних документів, загальною площею 164,2\~кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749\~144 грн.; автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , орієнтовною ринковою вартістю 156\~000 грн. Поділено спільне сумісне майно подружжя. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року у справі № 361/4554/16-ц апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року залишено без змін. (а.с. 100 -105 Том 1). Постановою Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №361/4554/16-ц касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 93-99 Том 1). У Постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №361/4554/16-ц, вказано що суди неправильно встановили обсяг майна подружжя, оскільки не врахували правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, про те, що не введений в експлуатацію житловий будинок не може бути об`єктом поділу подружжя. У такому випадку особа може бути власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Постановою Київського Апеляційного суду від 02 грудня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, визнано об`єктом спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Поділено спільне сумісне майно подружжя, а саме: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Залишено у власності [PERSON] 1/2 частку автомобіля марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідно до відповіді Земельного кадастрового центру від 18.03.2021 року, згідно з Даними Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на земельну ділянку по [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 3221281601:01:088:0026 на площу 0,1714 га цільове призначення Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, речове право зареєстроване за [PERSON] 01 вересня 2021 року ТОВ «Земюрконсалтинг» проведено оцінку заміщених земельних поліпшень, а саме: самочинно побудованих об`єктів нерухомості: надвірна господарська зблокована будівля, вбиральня, споруди: огорожа, ворота, ворота з хвірткою, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01.09.2021 року вартість досліджуваного об`єкта становить 973\~734, 00 грн., вартість Ѕ частки від об`єкту стан ость 486, 867, 00 грн. 25 січня 2022 року Громадською організацією «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів» надано рецензію на звіт з незалежної експертної оцінки житлової нерухомості, який виготовлений ТОВ «Земюрконсалтинг», відповідно до висновку рецензії звіт класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним і не може бути використаний. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження наявності створеного сторонами майна позивачем надано: рішення №54 Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 30 березня 2007 року, яким дозволено [PERSON] оформити технічну документацію на самочинно збудовану в 2007 році двоповерхову господарську будівлю (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення), площею 164, 2 кв.м. (а.с. 40 т.1); відповідь з Броварського районного управління поліції від 31.03.2021 за №6307/109/1300/04-21, (а.с.185 Том 1), фотокартки у кількості 4 шт., із зображенням (створеного майна) будівлі (а.с.186-192 Том 1) на фотознімках сфотографований особисто відповідач (а.с.190 Том 1), відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 3221281601:01:088:0026 (а.с.196-198 Том 1), інформаційну довідку з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 18.03.2021 року, (а.с. 194-195 Том 1), відповідь з Земельного кадастрового центру (а.с. 193 Том 1), графічні матеріали (викопіювання) з публічної кадастрової карти України, земельна ділянка з кадастровим номером 3221281601:01:088:0026 на якій вбачається (створене майно) (а.с. 199 Том 1), викопіювання з GISFile Карти, земельна ділянка з кадастровим номером 3221281601:01:088:0026, відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (а.с. 200 Том 1), Висновок про орієнтовну вартість заміщення нерухомості від 01.09.2021 (а.с. 6-52 т.2), Акт обстеження житлово-побутових умов домогосподарства, складений 04 липня 2022 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 122 т.2). Сторона відповідача заперечуючи проти позовних вимог, послалась на те, що позивачем не доведений факт існування будівництва за адресою: [ADDRESS] . Однак такі твердження спростовуються вищенаведеними доказами. Крім того, представник відповідача вказала на те, що Звіт з незалежної експертної оцінки житлової нерухомості ТОВ «Земюрконсалтинг» станом на 01.09.2021 не може бути визнаний таким, що містить інформацію про наявність на земельній ділянці [PERSON] будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів (їх кількість та вартість) та роботи, які були використані під час будівництва житлового будинку. Разом з тим, надаючи оцінку Висновку про орієнтовну вартість заміщення нерухомості від 01.09.2021 (а.с. 6-52 т.2), суд звертає увагу на те, що хоч такий висновок визнаний неякісним відповідно до Рецензії Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів», проте зміст вказаного висновку у сукупності з іншими доказами, які досліджені у судовому засіданні, підтверджує існування надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення), площею 164, 2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Заперечуючи проти обставин будівництва будівлі, яка планувалась як літня кухня, проте в подальшому використовувалась сторонами для проживання, відповідач не надав жодних доказів на спростування таких обставин. Відтак, встановивши, що сторонами за час шлюбу, у період з 2007 року до 2014 року, було розпочато та проведено будівництво надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення) за адресою: [ADDRESS] , але не введено до експлуатації, суд дійшов висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, тому такий об`єкт є майном, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Щодо строків позовної давності. Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Відповідно до вимог статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Пред`явлення\~позову до\~суду -\~це реалізація\~позивачем права\~на звернення\~до суду\~за вирішенням\~наявного між\~сторонами спору.\~Саме із\~цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Указаний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18). Враховуючи те, що про належний спосіб захисту свого порушеного права у даному спорі, розгляд якого судами розпочався у 2016 році, позивач дізналася лише отримавши постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 361/4554/16-ц 20.12.2019 року за наслідками довготривалого розгляду даної справи судами різних інстанцій, тому звернувшись із належними позовними вимогами у березні 2020 року, з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, предмету спору, суд вважає, що позивачем не було пропущено строку позовної давності. Аналогічні висновки наведені у Постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №1007/115/2009-ц (провадження №61- 9525св18). З огляду на викладені обставини, позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.69-72 СК України ст. ст. 355, 368 ЦК України,

Outcome: approved