Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в якій просить: усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення права користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] .. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 27.06.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.Ю., зареєстровано в реєстрі за №496. [PERSON] - її батько, був зареєстрований в вищезазначеній квартирі зі своїми батьками з 1986 року, але після свого одруження в 1994 році виїхав з квартири своїх батьків. За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (власник квартири), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (бабуся), що померла [INFO] . Таким чином, відповідач покинув своє постійне місця проживання добровільно ще з 1994 року, в оплаті комунальних послуг участі не приймає і ніколи не приймав, особисті речі в квартирі відсутні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала, від допиту свідків відмовилась. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. З заявою про розгляд справи за його відсутності відповідач до суду не звертався. Третя особа просила суд розглядати позов без участі представинка Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991«Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Як вбачається з матеріалів справи поштові відправлення відповідачу не вручені під час доставки у зв`язку з відсутністю адресата. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Також, відповідач викликався через оголошення на офіційному сайті. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Відповідно до ч. 1ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст.280 ЦПК України.. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору Дарування квартири від 27.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровськоміського нотаріального округу Жуковою Ю.Ю., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90702628 від 27 червня 2017 року (а.с.8,9) Відповідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур № 3432 від 10 червня 2022 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (уповноважений власник) (зареєстрована 11.07.2017); [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (зареєстрована 11.07.2017); [PERSON] , [INFO] (зареєстрований 11.07.2017), [PERSON] , [INFO] (зареєстрований з 08.12.1986). Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України відсутність особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Стосовно позовних вимог про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, суд вказує, що реєстрація особи у помешканні не є надто обтяжливою для позивача, оскільки нарахування та сплата комунальних послуг відбувається переважно за показаннями приладів обліку. Також позивач не вказує, які саме перешкоди чинить відповідач та в чому полягає утруднення користування та розпорядження майном. Так, позивач не вказала, що має намір здійснювати продаж квартири, тож наявність реєстрації не заважає вільно володіти квартирою. Отже, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні будинком, заявлені формально, оскільки відповідач і до цього був зареєстрований тривалий час в квартирі, що на заважало вільно володіти та користуватись означеним майном. Щодо вимоги про зняття відповідача з реєстрації, суд вважає, що така вимога не є належним способом захисту, оскільки безпосередньо суд не знімає особу з реєстрації та не втручається у повноваження органу реєстрації, тож вирішити питання про зняття особи з реєстраційного обліку не може. До компетенції суду належить лише вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а відповідне рішення суду є підставою для зняття особи з реєстрації. Тому вимоги про зняття відповідача з реєстрації в будинку, заявлені передчасно, тому задоволенню не підлягають. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме визнання особи відповідача - [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою та зняття з реєстрації задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial