Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

31 травня 2022 року позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Білик Л.С., пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради, про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Обгрунтовує позов тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу народилась дочка [PERSON] . У період спільного проживання разом позивача та відповідача він вживав алкогольні напої та наркотичні засоби, у зв`язку з чим виникали сварки, в тому числі у присутності їх неповнолітньої дитини. Наведене негативно вплинуло на психологічний стан [PERSON] , внаслідок чого дитина боїться батька, не виявляє бажання з ним спілкуватись та зустрічатись. Останній раз відповідач бачив свою доньку у 2020 році, від чого дитина була настільки налякана, що втекла до сусідів. Відповідач з часу розірвання шлюбу, з 2013 року, ухиляється від виконання своїх обов`язків із виховання дитини, зокрема не піклується про її фізичний та духовний розвиток, а з 2020 року жодного разу не бачив дочку, не спілкується з нею, не цікавиться її вихованням та розвитком, не надає їй матеріального утримання, хоча позивач не створює жодних перешкод відповідачу. Позивач отримувала аліменти на дитину, однак 27 листопада 2021 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа, у зв`язку із надходженням заяви [PERSON] про повернення виконавчого документа, оскільки відповідач в наказному тоні просив забрати виконавчий лист, посилаючись на те, що він не працює, отримує пенсію по інвалідності і потребує коштів на лікування. До того ж, відповідач позбавлений батьківських прав стосовно своєї іншої дочки [PERSON] від попереднього шлюбу. Посилаючись на інтереси дитини та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18, просила задовольнити позов. Ухвалою судді від 02 червня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 05 липня 2022 року о 10 годині 45 хвилин. У підготовчому судовому засіданні 05 липня 2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, зокрема відомостей щодо відповідача з психлікарні, наркодиспансеру, а також інформації з поліції та суду щодо притягнення відповідача до адміністративної та кримінальної відповідальності. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року матеріали цивільної справи №607/6749/22 надіслано Службі у справах дітей Великоберезовицької селищної ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дочки [PERSON] . Підготовче судове засідання відкладено до 28 липня 2022 року до 16 год. 00 хв. 27 липня 2022 року від Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради надійшов письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дочки. 28 липня 2022 року проведено підготовче судове засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 15 вересня 2022 року на 11 год. 30 хв. 19 серпня 2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Ходюк К.М. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позову та вважає його безпідставним. Зокрема, у відзиві вказано, що сторони дійсно перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 27 червня 2013 року. Від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , яка з моменту розірвання шлюбу проживає разом із позивачем. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2015 року з відповідача стягувались аліменти, однак у 2016 році він отримав черепно-мозкову травму, яка потребувала тривалої реабілітації. Внаслідок зазначених подій батько та донька частково втратили психоемоційний зв`язок, а позивач усіляко створює перешкоди у спілкуванні дочки з батьком шляхом заборони дочці контактувати з батьком та зустрічатись із ним. Таку поведінку позивач виправдовує тим, що дитина дискомфортно себе почуває поруч з батьком, відтак не сприяє у зближенні батька з дитиною. В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради, про встановлення способу батька у вихованні дитини (справа №607/1386/22). Рішенням виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області затверджено висновок про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] . Вищенаведене свідчить про те, що неприязні відносини між позивачем та відповідачем, а також стан здоров`я відповідача, перешкоджали йому належним чином здійснювати свої батьківські обов`язки. Посилаючись на наведене, а також на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №361/4928/17) та від 18 лютого 2021 року (справа №645/929/19), просила поновити строк на подачу відзиву та відмовити у задоволенні позову. До відзиву на позов долучено копії документів, якими обґрунтовано суть заперечень, викладених у відзиві. 26 серпня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Білик Л.С. подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що батько дитини не відвідував її ще до отримання черепно-мозкової травми, а саме з часу розлучення сторін з 2013 року, а з 2020 року взагалі не бачив дочку і не намагається з нею підтримувати зв`язок. Крім цього, позивач не чинила жодних перешкод у спілкуванні батька та дитини, а відповідач не виявляв бажання займатись вихованням дочки, фінансової допомоги на утримання дитини не надавав. Щодо аліментів позивач уже зазначала у позовній заяві, що причиною припинення стягнення аліментів була написана нею заява за проханням відповідача. Посилаючись на наведене, підтримала позов та просила задовольнити. 15 вересня 2022 року, за клопотанням представника відповідача, розгляд справи відкладено на 06 жовтня 2022 року на 15 год. 30 хв. У судовому засіданні 06 жовтня 2022 року заслухано вступне слово сторін та їх представників, у якому вони надали пояснення, аналогічні тим, що викладені в заявах по суті справи, вступне слово представника третьої особи, в якому вона підтримала висновок Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради та оголошено перерву до 08 листопада 2022 року на 16 год. 30 хв. У судовому засіданні 08 листопада 2022 року досліджено зібрані у справі докази, заслухано думку дитини [PERSON] та за клопотанням представника позивача для подання нею додаткових доказів оголошено перерву до 30 листопада 2022 року на 13 год. 50 хв. 14 листопада 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи психолого-педагогічної характеристики [PERSON] від 08 листопада 2022 року, яке задоволено в судовому засіданні 30 листопада 2022 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених у позовній заяві обставин та просила задовольнити. Пояснила, що відповідач створює конфліктні ситуації, не займається вихованням дитини, тому для неї незрозумілим є бажання відповідача бачити дочку. Представник позивача Білик Л.С. доповнила позивача вказавши, що дитина боїться батька, вихованням дитини батько не займається, а тому є всі підстави для позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Ходюк К.М. у судовому засіданні позову не визнали, пояснили, що через складні сімейні обставини і отриману травму відповідач не спілкувався з донькою, однак бажає займатись її вихованням та розвитком, тому і звернувся до суду з позовом про встановлення способу участі батька у вихованні дитини. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради у судовому засіданні підтримала раніше поданий висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 30 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2013 року. Від шлюбу сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , актовий запис № 7 від 10 травня 2012 року Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, та з її пояснень у судовому засіданні, з 2013 року вони з відповідачем проживають окремо, він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дочкою, не цікавиться її вихованням, не надає їй матеріального утримання, а з 2020 року взагалі не бачив дитину та не намагався з нею підтримувати зв`язок. Перевіряючи зазначені доводи позивача, суд дослідив надані нею докази. Так, у характеристиці, виданій 15 квітня 2022 року Комунальним закладом навчально-виховним комплексом «Мишковицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Великоберезовицької селищної ради Тернопільської області, зазначено, що [PERSON] позитивно характеризується за місцем навчання. Протягом навчання батько жодного разу не цікавився дитиною ні у вчителя, ні у адміністрації школи. Під час зображення і розповіді про родину на уроках [PERSON] не називає батька, натомість завжди охоче зображує на малюнках маму, дядька і бабусю, розповідає про них із захопленням. Ймовірно, браку батьківської уваги вона не відчуває завдяки турботі і любові до неї наявних членів родини. З довідки-характеристики №191, виданої 02 травня 2022 року Великоберезовицькою селищною радою Мишковицького старостинського округу Тернопільського району Тернопільської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , розлучена, має на утриманні дочку [PERSON] . [PERSON] в селі характеризується з позитивної сторони. Скарг та зауважень від Мишковицького старостинського округу та односельців не має. У довідці Комунального некомерційного підприємства Великоберезовицької селищної ради «Тернопільський районний центр первинної медико-санітаної допомоги» від 02 травня 2022 року зазначено, що [PERSON] терапевтично здорова, в сімейного лікаря на диспансерному обліку не перебуває. Як убачається з довідки про склад сім`ї, виданої 02 травня 2022 року Мишковицьким старостинським округом Тернопільського району Тернопільської області, до складу сім`ї (зареєстрованих) за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] (заявник) та [PERSON] (дочка). [PERSON] працює в Приватному агропромисловому підприємстві «Агропродсервіс» з 19 жовтня 2021 року. На момент видачі довідки працює на посаді вагаря-обліковця. Дохід за період з 19 жовтня 2021 року по 30 квітня 2022 року склав 101 169,60 грн, що підтверджується довідками Приватного агропромислового підприємства «Агропродсервіс» від 03 травня 2022 року та 05 травня 2022 року. Відповідно до інформації, наданої 02 травня 2022 року Відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у відділі перебувало виконавче провадження за №АСВП 49721788 з примусового виконання виконавчого листа №607/10848/15-ц від 24 вересня 2015 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. 27 листопада 2022 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки 15 листопада 2021 року надійшла заява [PERSON] про повернення виконавчого документа без виконання у зв`язку з відсутністю заборгованості по аліментах. Також до позовної заяви долучено скріншот переписки, однак з нього не можливо встановити коли та між ким вона відбувалась, відтак вона не є належним та допустимим доказом у справі. У психолого-педагогічній характеристиці, виданій 08 листопада 2022 року Комунальним закладом навчально-виховний комплекс «Мишковицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Великоберезовицької селищної ради Тернопільської області, за підписами директора, класного керівника та практичного психолога, зазначено, що [PERSON] позитивно характеризується за місцем навчання. Під час проходження адаптації до середньої школи спостерігається підвищений рівень тривожності. Дані отримано з допомогою проективної методики «Малюнок сім`ї», багатошкального опитувальника дитячої тривожності. Згідно з результатами у дитини наявне зниження психологічної активності, зумовлене тривогою, в результатах якої відображається рівень реагування на тривожний фактор середовища, що впливає на пристосованість дитини до ситуації стресогенного характеру. При будь-якій згадці про батька дитина впадає в ступор, починає нервувати та якнайшвидше хоче зупинити розмови даного характеру, уникає відповідей або переводить тему в інше русло. Ще за однією школою «Тривога у відносинах із батьками» відображається рівень тривожних переживань, зумовлених проблемними взаємовідносинами з дорослими, які виконують батьківські функції, а також характер тривожного реагування дитини в зв`язку з батьківським ставленням і оцінкою її батьками у дитини прослідковується високий рівень вираження. [PERSON] чутливо реагує на спогади про батька та усі події, пов`язані з ним. Це негативно відображається на самопочутті дитини та її психічному, психологічному здоров`ї, а також навчальній діяльності. Мама займається вихованням, постійно цікавиться успіхами дитини, станом її здоров`я, бере активну участь у шкільних заходах та завжди йде на контакт з класним керівником, адміністрацією закладу, психологічною службою та педагогами. З особистих пояснень дитини [PERSON] судом установлено, що на запитання про батька дитина тривожності не виявляла, «в ступор» не впадала, не нервувалась, відповідала на поставлені питання спокійно і по суті. Пояснила, що знає свого тата, однак не пам`ятає, щоб тато жив з ними. Він приїжджав до неї, але дуже рідко. Їй запам`яталось, що тато кричав на маму. Зазначила, що не хоче його бачити частіше, оскільки не хоче, щоб він кричав на її маму. Представником відповідача також було надано ряд доказів на обгрунтування заперечень на позов. Так, з копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №435642, виданої 29 жовтня 2021 року МСЕК, вбачається, що [PERSON] має 3 групу інвалідності, загальне захворювання. У індивідуальній програмі реабілітації інваліда №963 від 29 жовтня 2021 року, заповненій на ім`я [PERSON] , зазначено, що він має ряд обмежень, пов`язаних з наявними у нього захворюваннями, потребує професійної, трудової, фізкультурно-спортивної реабілітації. [PERSON] є пенсіонером по 3 групі інвалідності, загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 10 листопада 2021 року (серія [NUMBER] ). Ухвалою суду від 31 січня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей тернопільської районної державної адміністрації, про встановлення способу участі батька у вихованні дитини (справа №607/1386/22). Рішенням виконавчого комітету Великоберизовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №110 від 21 квітня 2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі батька [PERSON] , у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Як убачаться з зазначеного висновку, органом опіки та піклування визнано доцільним встановити такий порядок участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] - протягом перших трьох місяців засобами мобільного, телефонного та іншого способу (viber, skype) зв`язку, враховуючи бажання [PERSON] , для налагодження контакту з нею. В подальшому - два рази на місяць в один з вихідних днів першого та третього тижня місяця з 13 год. до 15 год. за попереднім узгодженням з матір`ю та в її присутності, враховуючи бажання дитини. Будь-яких інших доказів на обгрунтування своїх вимог та заперечень сторони не надавали. Висновком органу опіки та піклування Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради від 25 липня 2022 року №111/01-16, затвердженим рішенням Великоберизовицької селищної ради №215 від 27 липня 2022 року, визнано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Як убачається із зазначеного висновку, зі слів [PERSON] з`ясовано, що після розірвання шлюбу вона не заперечувала йому бачитись із дочкою, але він приходив у стані алкогольного сп`яніння, застосовував нецензурну лайку, погрожував їй та родичам. Часом купував дитині солодощі та фрукти, епізодично - подарунки на день Святого Миколая. Добровільно не надавав дитині матеріального утримання, у зв`язку з чим [PERSON] у 2015 році звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів. У 2016 році [PERSON] отримав черепно-мозкову травму, після чого не цікавився дочкою. Востаннє бачив її у 2020 році [PERSON] з 21 квітня 2022 року, коли органом опіки і піклування рекомендовано визначити графік побачень [PERSON] з дочкою, батько лише один раз спілкувався з дочкою, на її день народження, та продовжує надалі звинувачувати маму дівчинки в обмежуванні контактів між ними. У ході бесіди з [PERSON] встановлено, що вона дуже боїться свого тата, особливо зустрічей з ним, її лякає його неадекватна поведінка та нецензурна лайка, постійні погрози, які він висуває її матері. З її слів, батько [PERSON] жодного разу не цікавився її життям, успіхами у навчанні та її особистими досягненнями. Зі слів матері після зустрічі з батьком 21 квітня 2022 року [PERSON] почала погано спати ночами, боїться залишатися вдома одна. Мати дуже хвилюється про здоров`я своєї дочки, тому подала заяву у суд про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] . [PERSON] не шукає шляхів порозуміння з дочкою, а звинувачує всіх у всьому. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до частини другої та четвертої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної забезпеченості. У постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 Верховний Суд скасував судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухваливши нове рішення про відмову в позові, оскільки суди не зазначили належні і допустимі докази, на підставі яких встановили, що мати дитини неблагонадійна і спілкування з нею суперечить інтересам неповнолітньої дитини. Суди встановили, що з травня 2017 року неповнолітня дитина постійно проживає з батьком, спілкуватися з матір`ю категорично не бажає, уникає зустрічей і негативно проти неї налаштована. Встановивши ці обставини, суди неправильно розтлумачили поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків і дійшли помилкового висновку, що про їх невиконання відповідачем свідчить та обставина, що вона з травня 2017 року не бачилася і не спілкувалася з дочкою. Зазначаючи про те, що відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, суди не врахували, що такі обставини настали поза волею і без винної поведінки відповідача, яка не має можливості спілкуватися з дочкою через категоричне заперечення останньою щодо цього. Суди не встановили обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, натомість встановлено, що між сторонами існує конфлікт у зв`язку з ініціюванням відповідачем процедури розірвання шлюбу з позивачем, що негативно вплинуло на її взаємовідносини з дочкою, яка залишилася проживати з батьком. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 459/3411/18), Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У цій справі Верховний Суд залишив без змін рішення першої інстанції про позбавлення відповідача батьківських прав, але обставини тієї справи істотно відрізнялися від обставин справи, яка розглядається. Зокрема, під час розгляду справи № 366/2047/18 суди встановили, що батько дитини притягувався до адміністративної відповідальності у зв`язку з невиконанням ним обов`язків щодо виховання дитини, стосовно нього розглядається кримінальне провадження за фактом побиття малолітньої дитини. Підставою позову було жорстоке поводження з дитиною, зокрема у позовній заяві зазначалось, що батько вчиняв насильство щодо дитини. Відтак, Верховний Суд у цій справі вказав, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, застосовував до неї фізичне насильство, що спричинило дитині тілесні ушкодження. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Так, судом установлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Зверненню позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передувало пред`явлення відповідачем позову до неї про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Між сторонами виникли неприязні відносини, вони не можуть дійти згоди щодо участі відповідача у вихованні дитини, хоча такі дії відповідача, зокрема пред`явлення позову до суду про визначення способу участі батька у вихованні дитини, свідчать про те, що він має бажання виконувати свої обов`язки щодо виховання дитини. Після розірвання шлюбу у 2013 році, хоч позивач і зазначає, що не створювала перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною, проте, з її слів, поведінка відповідача була неналежною, він вживав алкогольні напої, ображав її, погрожував їй та її родичам. Доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано. У 2016 році відповідач отримав черепно-мозкову травму, є інвалідом 3 групи, потребує реабілітації що підтверджується документально. Відтак, протягом певного періоду часу він не мав можливості здійснювати свої батьківські обов`язки. У судовому засіданні дитина [PERSON] вказувала, що стосовно неї ніяких протиправних дій батько не вчиняє, лише кричить на маму, а вона не хоче, щоб він кричав, тому не хоче його бачити. Висновком органу опіки та піклування визнано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . З пояснень представника третьої особи в судовому засіданні встановлено, що інформація, викладена у висновку, отримана здебільшого зі слів [PERSON] . Зі спілкування з [PERSON] встановлено, що він бажає брати участь у вихованні дочки. Суд звертає увагу на те, що тим же органом опіки та піклування в іншій справі визнано доцільним участь батька у вихованні дитини, у зв`язку з чим запропоновано встановити їм графік побачень. За таких обставин, висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] є суперечливим. Із зазначеного висновку не вбачається, яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] сприятиме захисту інтересів дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Хоча проживання батька окремо від дитини не звільняє його від виконання батьківських обов`язків, однак у даному випадку позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, зокрема того, що він не цікавиться дитиною не бажає брати участь у її вихованні. Так, судом установлено, що ще до пред`явлення даного позову, у січні 2022 року, відповідач пред`явив до суду позов [PERSON] про встановлення способу участі батька у вихованні дитини, при підготовці органом опіки і піклування висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав у телефонній розмові з працівником цього органу повідомив, що він бажає участь у вихованні своєї дочки та заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неї, на цьому ж відповідач наполягав у судовому засіданні, стверджуючи, що бажає виконувати свої обов`язки з виховання дитини, проте позивач створює йому перешкоди в цьому, з приводу чого він і звернувся в січні 2022 року з відповідним позовом до суду. Наведене свідчить про зацікавленість відповідача в участі у вихованні його дитини та виконанні батьківських обов`язків. Надані дитиною в судовому засіданні пояснення про те, що тато зрідка приїжджав до неї, з його приїздів їй запам`яталось, що він кричав на маму, тому вона не бажає бачити його частіше, оскільки не хоче, щоб він кричав на її маму, свідчать про наявність у батька та матері дитини конфлікту щодо участі батька у вихованні дитини, через який у дитини відсутнє бажання бачити батька. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом установлено, що в силу обставин, які склалися, між батьком та дитиною дійсно частково втратився психоемоційний зв`язок, однак для повноцінного розвитку дитини їй необхідне спілкування як із матір`ю, так і з батьком, у вихованні дитини важливою є участь обох батьків. При цьому судом не встановлено таких виключних обставин, які б свідчили про те, що відповідач може завдати дитині будь-якої шкоди, зокрема її фізичному чи психічному розвитку. Підставою позбавлення батьківських прав у позовній заяві зазначено ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Про будь які інші підстави, зокрема такі як: батько дитини є хронічним алкоголіком або наркоманом, жорстоко поводиться з дитиною тощо, в позові не зазначено. Відтак, судом було відмовлено в задоволенні клопотань представника позивача про витребування відомостей щодо відповідача з психлікарні, наркодиспансеру, а також інформації з поліції та суду щодо притягнення відповідача до адміністративної та кримінальної відповідальності. До того ж, доказів про те, що представник позивача самостійно намагалась отримати відомості щодо відповідача з наркодиспансеру, а також про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності, нею не надано. Відповідних обставин щодо наявності в діях відповідача зазначених фактів у позовній заяві не викладено. У правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 29 вересня 2021 року (справа № 459/3411/18), на яку посилалась представник позивача в позовній заяві, Верховний Суд зазначив про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він свідомо не виконував обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, застосовував до неї фізичне насильство, що спричинило дитині тілесні ушкодження. За обставинами цієї справи підставою позову було жорстоке поводження з дитиною, зокрема у позовній заяві зазначалось, що батько вчиняв насильство щодо дитини. Обставини ж справи, що розглядається, як і підстави цього позову, є зовсім іншими, ніж у справі № 459/3411/18. Натомість, у цій же справі Верховний Суд зробив такі ключові висновки, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стверджувати на основі пояснень дитини, яка на даний час не має бажання спілкуватись із батьком внаслідок складних відносин між ним та її матір`ю, про те, що позбавлення її батька батьківських прав щодо неї сприятиме захисту найважливіших інтересів дитини, суд не може. Також у позовній заяві та у висновку органу опіки і піклування міститься посилання на те, що відповідач позбавлений прав щодо дочки [PERSON] , 2001 року народження. Однак, позбавлення відповідача батьківських прав щодо однієї дитини не є підставою позбавлення його батьківських прав щодо іншої дитини. Таким чином, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позивач не довела винної поведінки відповідача в ухиленні від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] є недостатньо обґрунтований, враховуючи бажання відповідача брати участь у вихованні дитини, з метою захисту права на яке він звернувся до суду задовго до пред`явлення позивачем позову про позбавлення батьківських прав, у межах розгляду справи за його позовом орган опіки та піклування надав висновок, згідно з яким вважає за доцільне визначити порядок участі відповідача у вихованні дочки [PERSON] , виходячи з інтересів дитини, її права на спілкування та турботу зі сторони обох батьків, суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed