Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі -АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом про визнання за позивачем АБ «Укргазбанк» права іпотекодержателя належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS] , яке виникло на підставі укладеного між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] договору іпотеки без оформлення заставної від 20.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 4056. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 14.09.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 313-Ф/07, за умовами якого Банк надав позичальнику споживчий кредит на фінансування об`єкту будівництва у розмірі 260 000,00 доларів США на строк з 14.09.2007 року по 13.09.2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 15,0% річних. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2011 року по справі № 2-2712/11, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 313-Ф/07 від 14.09.2007 року в сумі 316 500,03 доларів США та 435 536,47 грн. На даний час рішення суду не виконано, заборгованість перед Банком не погашено. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки без оформлення заставної від 20.08.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 4056, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2014 року у справі № 522/17694/14 визнано право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та виділено [PERSON] із спільної сумісної власності Ѕ частку майна, визнавши за нею право на вказану квартиру; визнано недійсним Договір іпотеки та внесено запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру іпотек відносно іпотеки від 20.08.2009 року щодо квартири; внесено запис про скасування державної реєстрації прав до Єдиного реєстру заборон відчуження від 20.08.2009 року, яким накладено заборону на нерухоме майно (квартиру). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.05.2016 року у справі № 522/17694/14 скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2014 року, у задоволенні позову відмовлено. 15.06.2016 року за заявою АБ «Укргазбанк» державним реєстратором поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку квартири. Однак, у період відсутності в Державному реєстрі речових прав записів про обтяження майна іпотекою спірна квартира у період чинності рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2014 року у справі № 522/17694/14 була декілька разів відчужена без згоди на те Банку, а саме: 07.04.2015 року між [PERSON] та громадянкою Молдови [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири; 03.06.2015 року між громадянкою Молдови [PERSON] та громадянином Молдови відповідачем [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири. Позивач вважає відповідача [PERSON] недобросовісним набувачем спірної квартири, оскільки при укладенні Договору купівлі-продажу відповідачу [PERSON] було відомо про обтяження квартири іпотекою АБ «Укргазбанк». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2020 року у справі № 755/5440/18 у задоволенні вимог АБ «Укргазбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 18.03.2021 року у справі № 755/5440/18 рішення суду першої інстанції залишено без, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Постановою Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 755/5440/18 рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін. Таким чином, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у справі № 922/3537/22 та у справі № 755/6927/18, позивачем у даному провадженні обрано спосіб захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя на спірне нерухоме майно, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. 05 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про визнання права іпотекодержателя та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (Том 1 а.с. 118-120) 05 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено; витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колодяжної А.В. належним чином засвідченукопію нотаріальної справи, заведену при посвідченні Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 07 квітня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 408; витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колодяжної А.В. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, заведену при посвідченні Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 03 червня 2015 року між громадянкою Молдови [PERSON] та громадянином Молдови [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 570. (Том 1 а.с. 121-122) 24 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва змінено процесуальний статус особи та залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . (Том 1 а.с. 132-133) Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 08.11.2022 року (вх. № 10717) подано письмове клопотання про застосування до спірних правовідносин позовну давність та відмовити ПАТ «Укргазбанк» у задоволенні позовних вимог. (Том 2 а.с. 1-5, 6-7) Представником ПАТ АТ «Укргазбанк» Мартинюком О.Р. 15.11.2022 року до суду подано письмове клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, відповідно до якого дійсно, про обставини відчуження квартири на користь відповідача та існування договору купівлі-продажу від 03.06.2015 року, на підставі якого квартира була відчужена [PERSON] позивач дізнався саме 12.12.2017 року, отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав. Однак Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 з 12 березня 2020 року в держав було встановлено карантин, який неодноразово продовжувався. Під час дії карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 ЦК України продовжено на час дії карантину. Крім того, Банк у 2018 році звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на спірну квартиру, яку судовими інстанціями залишено без задоволення у зв`язку із спливом строку позовної давності. Вибір такого способу судового захисту був обумовлений, зокрема, актуальною на той час практикою. При цьому Верховним Судом у постанові від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19 зауважено, що перебування справи у провадженні судових органів виключає необхідність вчинення процесуальних дій на додачу інших позовів, та є поважною причиною пропуску строку позовної давності, який може бути продовжений за клопотанням сторони у справі. (Том 2 а.с. 10-13, 45-47) Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 08.11.2022 року до суду подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник вважає позов необґрунтованим та безпідставним, просить у позові відмовити, вказуючи на те, що відповідач є добросовісним набувачем квартири та матеріали нотаріальної справи про купівлю-продаж квартири не спростовують цього факту. При цьому, представником повторно заявлено клопотання про застосування позовної давності до спірних правовідносин. (Том 2 а.с 14-21) Представником ПАТ АТ «Укргазбанк» Мартинюком О.Р. 17.11.2022 року подано до суду письмову відповідь на відзив, відповідно до якої представником підтримано вимоги позовної заяви з підстав, що містить її зміст, заперечено обставини, зазначені представником відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема наголосивши на недобросовісності дій відповідача [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу квартири. (Том 2 а.с. 57-60) Третя особа [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року строк. (Том 2 а.с. 43) Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк») та [PERSON] укладено Кредитний договір № 313-Ф/07,за умовами якого Банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 260 000,00 доларів США на строк з 14.09.2007 року по 13.09.2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 15,0% річних. (Том 1 а.с. 50-56) У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 серпня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., реєстровий № 4057, відповідно до якого [PERSON] передав іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , житловою площею 77,00 кв.м., загальною площею 141,40кв.м. (Том 1 а.с. 57-63) Відповідно до 3.3.5, 3.3.7 Договору іпотеки, іпотекодавець [PERSON] зобов`язався не розпоряджатись, в тому числі не відчужувати в будь-який спосіб та не передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без письмової згоди іпотекодержателя АТ «Укргазбанк» та зобов`язався одержати згоду іпотеко держателя на вчинення дій, пов`язаних із правом власності на предмет іпотеки. (Том 1 а.с. 59) 09 грудня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2-2712/1/11, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року, та яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 313-Ф/07 від 14.09.2007 року в сумі 316 500,03 доларів США та 435 536,47 грн. (Том 1 а.с. 64-66; 67-70; 71-72) На день звернення позивача АБ «Укргазбанк» з даним позовом до суду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2011 року у справі №2-2712/1/11не виконано, згідно виписки по рахунку та розрахунку заборгованості за Договором № 313-Ф/07 від 14.09.2007 наявна заборгованість станом на 23.02.2022 року у розмірі 16 651 488,06 грн. (Том 1 а.с. 22-41, 73-74) 17 жовтня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси у справі № 552/17694/14 ухвалено рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Євробанк» про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на майно, визнання договорів іпотеки недійсними. (Том 1 а.с. 75-78) Вищезазначеним рішенням суду встановлено як такий, що має юридичне значення, факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з січня 2005 року до грудня 2013 року та, серед іншого, визнано право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; виділено [PERSON] із спільної сумісної власності Ѕ частку майна, визнавши за нею право на вказану квартиру; визнано недійсним Договір іпотеки від 20 серпня 2009 року та внесено запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру іпотек відносно іпотеки, укладений між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , від 20.08.2009 року щодо квартири; внесено запис про скасування державної реєстрації прав до Єдиного реєстру заборон відчуження від 20.08.2009 року, яким накладено заборону на нерухоме майно (квартиру). 07 квітня 2015 року між [PERSON] та громадянкою Молдови [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстровано в реєстрі за № 408, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Цей примірник Договору підписано [PERSON] особисто. (Том 1 а.с. 137) Крім того, в матеріалах справи наявна посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. копія Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 486, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Цей примірник Договору підписано [PERSON] , який діяв на підставі Довіреності від 28.11.2014 року. (Том 1 а.с. 223-224) За даними нотаріальної справи про укладення Договору купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2015 року, нотаріальна справа містить Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.04.2015 року, відповідно до якої квартира [ADDRESS] знаходиться під забороною її відчуження на підставі Договору іпотеки від 20 серпня 2009 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] . (Том 1 а.с. 183-184) Таким чином, сторони Договору купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2015 року - [PERSON] та покупець [PERSON] в момент укладення Договору були обізнаними про передування предмету продажу під забороною його відчуження. 03 червня 2015 року між громадянкою Молдови [PERSON] та громадянином Молдови [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстровано в реєстрі за № 570, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 192, 247) За даними нотаріальної справи про укладення Договору купівлі-продажу квартири від 03 червня 2015 року, нотаріальна справа містить Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2015 року, відповідно до якої квартира [ADDRESS] знаходиться під забороною її відчуження на підставі Договору іпотеки від 20 серпня 2009 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] . (Том 1 а.с. 237-238) Таким чином, сторони Договору купівлі-продажу квартири від 03 червня 2015 року - [PERSON] та покупець [PERSON] в момент укладення Договору були обізнаними про передування предмету продажу під забороною його відчуження. Разом з тим, 17 травня 2016 року рішенням Апеляційного суду Одеської області у справі № 552/17694/14 скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Євробанк», Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів іпотеки та вилучення з державного реєстру прав на нерухоме майно номерів запису про іпотеку і скасування та вилучення записів про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна і ухвалено в цій частині нове рішення.Відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] ,Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Євробанк», Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів іпотеки та вилучення з державного реєстру прав на нерухоме майно номерів запису про іпотеку і скасування та вилучення записів про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна.В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року залишено без змін.(Том 1 а.с. 79-84) Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року, яке по суті позовних вимог залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року по справі № 755/5440/18 та постановою Верховного Суду від 22 лютого 2022 рокуу задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. (Том 1 а.с. 85-91) Постанова постановою Верховного Суду від 22 лютого 2022 рокупо справі № 755/5440/18 мотивована тим, що: «Ураховуючи вищевикладене, оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено пред`явленням Банком у січні 2010 року позову до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише у квітні 2018 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.Отже, з січня 2010 року позивачу було достеменно відомо про порушення позичальником умов кредитного договору, однак Банк не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про об`єктивні перешкоди у зверненні із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у межах позовної давності.» (Том 1 а.с. 90) Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію постанови Верховного Суду від 03.11.2021 року по справі № 755/6927/18 по цивільній справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка містить інші підстави для відмови у позові Банку у подібних правовідносинах, роз`яснивши правильний порядок захисту Банком порушеного права. (Том 1 а.с. 92-100) Так, постановою Верховного Суду від 03.11.2021 року по справі № 755/6927/18 по цивільній справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] ,третя особа: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року змінено, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року залишенобез змін. (Том 1 а.с. 92-100) Приймаючи постанову про зміну рішень першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 року по справі № 755/6927/18 дійшов наступних висновків: «Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказала, що виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення (пункти 9.11, 9.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20)). Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року, зокрема в частині вимог про визнання недійсним договору іпотеки та вилучення з Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про іпотеку і скасування та вилучення записів про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна. При цьому кінцевим набувачем спірного майна став [PERSON] , що підтверджено договором купівлі-продажу. У постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, ані на чинність іпотеки. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Отже, висновки суду апеляційної інстанції, який змінив мотиви відмови суду першої інстанції, про те, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису і це означає, що іпотека є дійсною змоменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек, -не відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс), оскільки свої висновки суд апеляційної інстанції зробив без врахування наявності чи відсутності обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Щодо конкретного способу захисту цивільного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Виходячи з обставин цієї справи, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право порушене, належним способом захисту буде звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя. Тому Верховний Суд вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку аргументам касаційної скарги банку щодо застосування строків позовної давності.» (Том 1 а.с. 92-100) Правовідносини у цивільній справі № 755/6927/18 та у досліджуваній справі № 755/9893/22 є схожими за предметом спору, суб`єктним складом та підставами звернення з позовами до суду. Таким чином, на виконання роз`яснень, наведених у постанові Великої Палати Верховного Судувід 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) та постанови Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 755/6927/18 (провадження № 61-11779св21), з урахуванням обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом визнання за ним права іпотекодержателя, суд дійшов наступних висновків щодо наявності або відсутності добросовісності зареєстрованого володільця спірного нерухомого майна відповідача у справі [PERSON] . Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. З конструкції ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц (провадження № 61-22378св19) Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем АБ «Укргазбанк» права іпотекодержателя належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS] , яке виникло на підставі укладеного між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] договору іпотеки без оформлення заставної від 20.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 4056, - з огляду на те, що виключення на підставі рішення суду відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не впливає на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена Законом. У такому випадку скасування рішення суду, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек, тому визнання даним рішенням суду права позивача як іпотекодержателя стосовно спірного іпотечного майна, має наслідком внесення до відповідного державного реєстру запису про іпотекодержателя. При цьому, судом ураховано, що наявність встановлених матеріалами справи обставин, свідчить про недобросовісність набувача іпотечного майна відповідача [PERSON] та/або його уповноваженого представника, який при укладенні договору купівлі-продажу такого майна від 03.06.2015 року мав можливість ознайомитися із наявною в матеріалах нотаріальної справи (Том 1 а.с. 192-250) Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2015 року (Том 1 а.с. 237зв.-238), яка містить відомості про первинного власника квартири [PERSON] , містить відомості про перебування квартири під іпотекою на підставі договору іпотеки від 20.08.2009 року та, відповідно, відповідач [PERSON] мав можливість вжити усіх розумних заходів для звернення до іпотекодержателя АБ «Укргазбанк» з метою ознайомлення з умовами договору іпотеки, з`ясування стану кредитних правовідносин сторін цього договору та встановлення дійсного права іпотекодавця на продаж предмета іпотеки (квартири) за наявності згоди Банку як іпотекодержателя або стану кредитної заборгованості. В частині застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності слід зазначити наступне. Так, в матеріалах справи наявне клопотання, наданепредставником відповідача [PERSON] - [PERSON] від 08.11.2022 року (вх. № 10717) про застосування до спірних правовідносин позовної давності та відмовити ПАТ «Укргазбанк» у задоволенні позовних вимог, мотивуючи клопотання тим, що відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру 03.06.2015 року, про існування зазначеного договору купівлі-продажу квартири та перехід права власності на квартиру до відповідача Банк знав щонайменше починаючи з 12.12.2017 року, про що свідчить наявність у позивача долученого до позовної заяви оригіналу «Інформації» з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.12.2017 року, тому зазначені факти вказують на пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду. (Том 2 а.с. 1-5) Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20):Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28). Згідно п. 93. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 904/3405/19: на відміну від зазначених норм Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, перебіг позовної давності за нормами чинного ЦК України від 16 березня 2003 року починається від дня, коли особа довідалася (могла довідатись) про порушення свого права, загального правила про переривання позовної давності пред`явленням особою позову не встановлено. Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За частиною п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно п. 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 904/3405/19: позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)). (п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 904/3405/19) Згідно пунктів 121, 122постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 904/3405/19: за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Згідно пункту 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 904/3405/19: очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, відступати від якого правові підстави відсутні. Щодо відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду: Згідно п. 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 904/3405/19: Відповідно до частин другої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. 128. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19) та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункт 6.37) наведено такий висновок щодо застосування вказаної норми права: «Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається». 129. Задля забезпечення правової визначеності та єдності судової практики щодо однакового застосування норми частини другої статті 264 ЦК України Велика Палата Верховного Суду відступає від зазначеного висновку, сформульованого у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19) та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункт 6.37). Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та приймаючи до уваги письмові заяви сторін,

Outcome: approved