Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

30.09.2022 року Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.04.2021 року [PERSON] звернувся до Миколаївського міського центру зайнятості та 30.04.2021 року йому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. В період перебування в статусі безробітного було встановлено факт перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «ФН Персонал» на підставі цивільно-правового договору та отримання доходу. В період з 01.05.2021 року по 14.09.2021 року відповідачу була нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 36421,89 грн. на отримання якої він не мав права. Оскільки відповідач приховав інформацію щодо своєї зайнятості та безпідставно отримував нараховану допомогу по безробіттю, позивач посилаючись на частину 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» просить стягнути з відповідача 36421,89 грн. суми допомоги по безробіттю та 2481 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31.10.2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.22-24). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.11.2022 року задоволено заяву представника позивача Миколаївського міського центру зайнятості Середа Н.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.37-38). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.32). Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, та дослідивши докази у їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. Згідно статті 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 року №1533-III (далі - Закон) Законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно статті 1 Закону загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Визначення поняття «безробітний» наведено в п. 2 ч.1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 5 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон України «Про зайнятість населення»), яким є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Пунктом 8 статті 1 Закону визначено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття. Відповідно до пункту 17 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року №792, для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного (у тому числі засобами електронної ідентифікації) до центру зайнятості, який обирає для обслуговування, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також: трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи; документ про освіту або його дублікат (за наявності такого документа або дубліката); військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби. Форма заяви про надання статусу безробітного затверджується Мінекономіки. Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженої наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року №624, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Згідно п.п. 1, 8, 9 ч.1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: 1) зайнятості особи; 8) встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг; 9) встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Згідно частини 3 статті 36 Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З розрахункової довідки Миколаївського міського центру зайнятості судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку у відділі сприяння зайнятості в Корабельному районі та позивачем розрахована відповідачу виплата допомоги по безробіттю за період з 01.5.2021 року по 14.09.2021 року в загальній сумі 36421,89 грн. (а.с.5б). Належних та допустимих доказів здійснення позивачем виплати допомоги по безробіттю у вказаній сумі відповідачу до суду не надано, зокрема документ (платіжне доручення, тощо) з відміткою Державної казначейської служби України чи іншої фінансової установи про переказ/зарахування вказаних сум в безготівковому порядку на рахунок відповідача. 07.12.2021 року Дніпропетровським міським центром зайнятості Дніпропетровського обласного центру зайнятості Державного центру зайнятості складено акт №453-97 про неможливість проведення перевірки у роботодавця через неможливість встановлення фактичного місцезнаходження ТОВ «ФН ПЕРСОНАЛ» (а.с.7). Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області листом повідомлено позивача, що дослідженням звітності за 2 квартал 2021 року, отриманої 30.07.2021 року ТОВ «ФН ПЕРСОНАЛ» (код ЄДРПОУ 43388403) підтверджено трудові відносини (за договором ЦПХ) з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з 01.05.2021 року, що підтверджується копіє вказаного листа (а.с.8). Однак вказаний лист не є первинним документом (договір, тощо), який міг би свідчить про викладені в ньому обставини, а є лише твердженням вказаного органу, який не підтверджений в суді належними та допустимими доказами. 25.01.2022 року Дніпропетровським міським центром зайнятості видано наказ за №10 «Про відшкодування коштів безробітним [PERSON] виплачених, як допомога по безробіттю та занесення її до дебіторської заборгованості», що підтверджується його копією (а.с.6). Також позивачем 31.01.2022 року за №28/2-22-мі складено претензію про повернення перерахованих [PERSON] сум допомоги по безробіттю в розмірі 36421,98 грн., що підтверджується її копією (а.с.11) Доказів її вручення чи направлення [PERSON] матеріали справи не містять. На підтвердження факту звернення відповідача [PERSON] до позивача - Миколаївського міського центру зайнятості за отриманням допомоги по безробіттю позивачем додано до позовної заяви копію персональної картки № [NUMBER] із датою створення 28.04.2021 року відповідальним працівником [PERSON] на ім`я [PERSON] із зазначенням дати надання статусу безробітного 30.04.2021 року, яка передбачає її підписання заявником та відповідальною особою центру зайнятості/філії центру зайнятості, однак яка не місять підписів вказаних осіб. Вказана персональна картка не містить відміток, що вона є витягом з неї, а тому розцінюється як копія оригінального документу. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наступні обставини: звернення [PERSON] до відповідача - Миколаївського міського центру зайнятості із заявою за призначенням виплати допомоги по безробіттю; наявність у позивача правової підстави для нарахування та виплати за період з 01.05.2021 року по 14.09.2021 року [PERSON] допомоги по безробіттю; виплату Миколаївським міським центром зайнятості [PERSON] заявлених до стягнення коштів в загальному розмірі 36421 грн. 89 коп.; отримання [PERSON] доходу за заявлений період отримання ним допомого по безробіттю; недостовірність на думку позивача поданих [PERSON] документів для призначення допомоги по безробіттю; виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин, що підпадають під регулювання Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на підставі положень якого позивач просить стягнути з відповідача вказані кошти. Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами вищевказані обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, а тому понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed