Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

У грудні 2021р. позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить солідарно стягнути із відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 298 278 грн. 16 коп., інфляційне збільшення в розмірі 5990 грн. 87 коп., штрафні санкції в розмірі 3898 грн. 05 коп. а також судовий збір у розмірі 3081 грн. та витрати на професійну правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 червня 2021 року приблизно о 07:50 год. на 20 км а/д М-06 «Київ-Чоп» у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes - Benz E200», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09.07.2021 року відповідача, за фактом скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до аварійного сертифікату № R381_21PZU від 17.08.2021 року вартість відновлювального ремонту становить 425 678, 16 грн. В наданих поясненнях водій [PERSON] вказав, що станом на момент ДТП працював водієм у фізичної особи-підприємця [PERSON] . Автомобіль, яким керував винуватець ДТП, належав фізичній особі - підприємцю [PERSON] та був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування на суму 130 000 грн. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 127 400 грн., за вирахуванням франшизи 2600 грн. Оскільки страховиком лише частково покрито нанесену шкоду, то різницю між дійсним розміром збитком та сумою страхового відшкодування, тобто 298 278,16 грн. (425 678,16 грн. - 127 400 грн.) просить стягнути з відповідачів. Крім цього просить стягнути 3 % річних у розмірі 3898,05 грн. та 5990,87 грн. інфляційних збитків. Також позивач просить стягнути витрати, понесені на професійну правову допомогу в розмірі 14 000 грн. та судовий збір. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 61-62). 14.02.2022 року відповідач - фізична особа-підприємець [PERSON] подав заяву, в якій зазначив що відповідач [PERSON] ніколи не був його найманим працівником та не здійснював перевезення будь-яких вантажів в рамках виконання трудових обов`язків. Також зазначає, що передав [PERSON] зазначений автомобіль у користування як фізична особа, на підставі усного договору, для його власних потреб (а.с. 67-68). 15.02.2022 року від представника відповідача - фізичної особи підприємця [PERSON] надійшов відзив, згідно якого відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не перебував із ним у трудових відносинах, а автомобіль був переданий разом із документами останньому на підставі усного договору. Таким чином зазначає, що фізична особа - підприємець [PERSON] є неналежним відповідачем у цій справі (а.с. 78-82). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 98-99). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - фізичної особи-підприємця [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, 24 червня 2021 року приблизно о 07:50 год. на 20 км а/д М-06 «Київ-Чоп» у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Mercedes - Benz E200», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09.07.2021 року встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] п.п. 13.1, 2.3б ПДР, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 11,12). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем [PERSON] , останній не перебував у трудових відносинах із відповідачем - фізичною особою - підприємцем [PERSON] , оскільки в щтатному розписі найманих працівників ФОП « [PERSON] не значиться, відомостей про нього як платника податків, що працює у ФОП [PERSON] ДПС України не має (а.с. 69-74, 76--77). Відповідно до аварійного сертифікату № R381_21PZU від 17.08.2021 року вартість відновлювального ремонту становить 425 678, 16 грн. (а.с. 14-17). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з [NUMBER] , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке сплатило позивачу відшкодування за заподіяну шкоду в межах встановленого ліміту за вирахуванням франшизи у розмірі 127 400 грн. (а.с. 30). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. За змістом п.п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 227/2996/16-ц. Як зазначалось вище, відповідно до аварійного сертифікату № R381_21PZU від 17.08.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes - Benz E200», д.н.з. [NUMBER] становить 425 678, 16 грн. (а.с. 14-17), тому різниця між вартістю відновлювального ремонту та сумою сплаченого страхового відшкодування становить 298 278 грн. 16 коп. (425 678 грн. 16 коп. - 127 400 грн. 00 коп.). Таким чином, оскільки судом встановлено, що [PERSON] на момент скоєння ДТП не перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON] , з нього як з особи, відповідальної за завдання збитків на користь позивача згідно ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню різниця між розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 298 278 грн. 16 коп. Вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають, оскільки ст. 625 ЦК України застосовується лише до грошового зобов`язання. Грошовим є зобов?язання, за яким боржник зобов?язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. Грошовими є, наприклад, зобов?язання покупця за договором купівлі-продажу, орендаря за договором оренди, замовника за договором підряду тощо. В даному випадку обов`язок відповідача відшкодувати шкоду виникає на підставі вказаного рішення, а тому дані вимоги є передчасними. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2021 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Олексієнком М.М. було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги (а.с. 44-45). Відповідно до актів виконаних робіт від 27.10.2021 року, 05.11.2021 року, 19.11.2021 року, 09.12.2021 року, 16.02.2022 року, 27.09.2022 року, 01.12.2022 року загальна сума витрат позивача на професійну правову допомогу склала 16 000 грн., що були перераховані позивачем на рахунок адвоката Олексієнка М.М. (а.с. 104-113). Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial