Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги тим, що він проживає у квартирі [ADDRESS] з дати свого народження. На даний час є єдиним фактичним користувачем вказаної квартири, здійснює її утримання, сплачує комунальні послуги. Крім нього у зазначеній квартирі зареєстровані: його мати [PERSON] та його дядько, відповідач по справі [PERSON] . Його мати [PERSON] померла [INFO] . Місце знаходження відповідача вже більше 5 років йому невідоме. За адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей у квартирі немає і взагалі він квартирою не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує його права на вільне користування майном, він позбавлений можливості належним чином забезпечити оформлення квартири, субсидії, тощо. Ухвалою суду від 03.12.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 26 листопада 1961 року між управителем будинку [ADDRESS] [PERSON] та наймачем [PERSON] укладено Договір найму житлового приміщення у будинку державної установи, підприємства, організації, відповідно до якого [PERSON] надано у користування квартиру [ADDRESS] , що підтверджується описом предметів і обладнання місць загального користування та Актом приймання передачі квартири від 25.11.1961 (а.с 18-23) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] зареєструвала шлюб 12 квітня 1969 року та змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб 26 вересня 1998 року та змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з Свідоцтва № [NUMBER] , виданого Відділом обліку та розподілу житла, на підставі рішення виконкому міської ради № 1124 від 24.04.2009 про переоформлення особового рахунку, відкрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] на житлову площу 40,3 кв.м., по [ADDRESS] з правом укладення договору на житлові площі. Основний рахунок, відкритий раніше на ім`я [PERSON] , закрито. Згідно довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні ЖКП ММР «Південь» від 28.03.2018 за вих. № 2828/д, та відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку з Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 07.02.2020 за вих. № 19.03.03-25/І/559/20, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 372/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] не вбачається, що [PERSON] звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, сформованого 30.11.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . З Акту про не проживання від 04.08.2021, підписаного сусідами позивача, вбачається, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає. Відповідно до листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.10.2022 за вих. № Д-4159/ІНГ/4774, в наданих [PERSON] документах відсутня заява про згоду [PERSON] щодо зміни договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Такий висновок викладено у Постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, справа № 591/4595/16-ц, провадження № 61-28757св18. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог\~ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до\~статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як роз`яснено у пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405 ЦК. Відповідно до положення\~ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 Житлового кодексу України\~при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 липня 2020 року (справа 519/875/14-ц). За таких обставин, оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідача у квартирі [ADDRESS] , порушує права позивача як основного наймача, а тому вимога про визнання відповідача втративши права користування, підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved