Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із указаним позовом та просила суд зобов`язати відповідача належним чином, повно, своєчасно, об`єктивно та всебічно розглянути заяву позивача з наданням останній документів, які становили предмет розгляду заяви та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовну вимогу [PERSON] обґрунтовує тим, що протягом часу з 01.07.2015 року по 15.04.2021 року перебувала із відповідачем у трудових відносинах. У зв`язку із оформленням пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась до відповідача із заявою з приводу надання відомостей про її трудову діяльність та підтверджуючих цього документів. Зазначену заяву було направлено рекомендованим поштовим відправленням на поштову адресу місцезнаходження товариства, однак зазначене рекомендоване поштове відправлення, не було отримане на відділенні поштового зв`язку «Київ-03045» АТ «Укрпошта» уповноваженим на це працівником або службовою особою Товариства, внаслідок чого, після спливу встановленого законом періоду часу зберігання рекомендованих поштових відправлень на відділеннях поштового зв`язку АТ «Укрпошта» було повернуто «за закінченням строку зберігання» на адресу позивача. На думку позивача, вказана бездіяльність Товариства порушує її права на отримання відповіді на її звернення в порядку ЗУ «Про звернення громадян». Ухвалою судді від 18.04.2022 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою та вирішено подальший розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 07 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти позовних вимог, зазначаючи про те, що наявність у позивачки лише копії відправлення Укрпошти №0420920653986 не є достатнім доказом аби стверджувати, що вона зверталась до підприємства із заявою про надання їй документів для оформлення пенсії за віком. Крім цього, у матеріалах справи відсутні інші докази, з яких можна було б встановити, що вона підписувала заяву, зміст якої наведено в позові, зокрема, копії заяви, поштової квитанції, конверта, який повернувся із наклеєним штрих-кодом на ньому. Більше того, здійснивши пошук на офіційному вебсайті Укрпошти за №0420920653986 вбачається, що «Дані про відправлення за номером 0420920653986 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі» (витяг додається). Таким чином, докази, які свідчать про те, що позивачка зверталась до ТОВ «Комод ЛТД» із заявою про надання їй документів для оформлення пенсії за віком у матеріалах справи відсутні. Разом із тим, 07.10.2022 року представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про проведення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін в судове засідання та клопотанням про витребування оригіналу трудової книжки [NUMBER] та поштового відправлення Укрпошти № 0420920653986 з довідкою про причини повернення, про що необхідно зазначити наступне. Відповідачем не доведена необхідність проведення судового засідання з повідомленням сторін. Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд приходить висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про розгляд вказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відносно витребування оригіналів письмових доказів, суд вважає, що в задоволенні вказаного слід відмовити, оскільки відсутня потреба в дослідженні оригіналів витребуваних документів. 02 листопада 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, з якою позивач зазначає, що поштове відправлення із заявою [PERSON] на адресу ТOB «Комод ЛТД» не було вручене адресату з незалежних від позивачки причин, не може бути підставою для обмеження її в доступі до правосуддя, оскільки на сьогодні між сторонами дійсно виник спір, відповідач відмовляється видати позивачці документи про трудову діяльність для зарахування пільгового стажу, які необхідні для оформлення пенсії за віком на пільгових умовах. 11 листопада 2022 року на адресу суду надійшли заперечення, якими представник відповідача просить суд повернути відповідь на відзив, оскільки позивачем було пропущено строк на її подачу, а підстави, наведені позивачем в обґрунтування поновлення строку, вважає неповажними та непідтверджені належними доказами. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Комод ЛТД» зареєстровано за адресою: місто Київ, вул. Набережно- Корчуватська, буд. 16. Відповідно до копії конверта 19.10.2021 року позивачем дійсно було направлено на поштову адресу відповідача рекомендоване поштове відправлення, яке відповідно до довідки про причини повернення 03.11.2021 було повернуто у зв`язку із «закінченням терміну зберігання». Позивач в обґрунтування підстави для задоволення позову в тексті позовної заяви, посилалась на те, що відповідачем не було отримано вказане відправлення, як наслідок, не розглянуте належним чином. Поряд із цим, необхідно зазначити, що копію самого звернення, на яку посилалась позивач, останньою до матеріалів справи не долучено, а саме відправлення надсилалось без опису вкладення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (надалі Закон). Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення кореспондується із встановленими ст.ст. 14, 15, 19 цього Закону обов`язками органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). Частиною 3 ст. 15 Закону передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Тобто, аналізуючи наведенні положення законодавства, вбачається, що факт неотримання кореспонденції, яка направлена на адресу відповідача, дійсно порушує права громадян на повне та своєчасне отримання відомостей, що запитуються в порядку ЗУ «Про звернення громадян». Поряд із цим, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем на адресу відповідача надсилалось саме звернення, що описане в тексті позовної заяви, а тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача розглянути згадане звернення в порядку ЗУ «Про звернення громадян», оскільки позивачем не доведено, що бездіяльність відповідача стосувалась саме звернення, що є предметом спору в даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача залишити по фактично понесеним. На підставі викладено,

Outcome: dismissed