Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

17.12.2021 року адвокат Ліфшиць З.О. в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначено, що 15.06.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного життя у подружжя [INFO] народився син [PERSON] . 07.05.2018 року шлюб було розірвано. Відповідач, до народження дитини виїхав до своїх батьків, з цього часу фактично спільного сімейного та подружнього життя між ними не має. Оскільки відповідач не приймав участі у житті сина з самого народження. Не надавав жодних коштів на утримання дитини, позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від14.04.2017 постановлено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј часини від його заробітку. Відповідач не виконує обов`язку утримувати дитину, станом на грудень 2021 року має заборгованість по сплаті аліментів понад 80000 гривень. З моменту народження сина, відповідач не цікавиться життям дитини, жодного разу не приїхав, не зателефонував аби дізнатись, як живе його син, який в нього стан здоров`я, тобто свідомо самоусунувся від участі в житті та вихованні [PERSON] . Він взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, чим порушує права дитини. Син проживає та перебуває лише позивачем, вона одна займається вихованням сина, його розвитком та забезпечує йому гідне життя власними силами. На даний час створилися умови, які шкодять інтересам дитини, у зв`язку із чим просить [PERSON] позбавити батьківських прав. Ухвалою від 11.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.06.2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Ліфшиць З.О. у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, у якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, просила розглянути за їх відсутність, винести рішенні відповідно до чинного законодавства. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, право надання відзову за позов не скористався, судова кореспонденція, яка направлена відповідачу, була повернута до суду, у зв`язку зі спливом строку зберігання, враховуючи зазначене, суд вважає неповажною причиною неявки відповідача до суду. Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 886, подружжю присвоєно прізвище « [PERSON] », що підверджено свідоцтвом серії [NUMBER] .(а.с.9) [INFO] , під час шлюбу, у сторін народився син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.11.2016 (а.с.8). 14 квітня 2017 року рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа № 212/1399/17, 2/212/1475/17) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання дитини аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до повноліття дитини. (а.с.10) Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року (справа № 212/8426/17, 2/212/905/18) шлюб між сторонами розірвано.(а.с.11) Як вбачається з довідок наданих державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у міста Кривому Розі Міністерства юстиції України №В-15/54188223 від 07.07.2020, станом на 05.11.2019 загальна заборгованість по аліментам становить - 43330,89 грн.; №В-15/54188301 від 07.07.2020, станом на 01.07.2020 загальна заборгованість по аліментам становить - 42682,89 грн. (а.с.13,14) Відповідно висновку № 175 від 15.06.2022 року, виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради, як орган опіки та піклування, не має достатніх законним підстав і доказів для визначення доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , у відношенні сина [PERSON] (а.с.50) Судом допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачем, вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . Відповідач з самого народження дитини не цікавився життям сина, його самопочуттям, участі у її вихованні не приймав, жодного разу не відвідав дитину. Матеріальну допомогу надає дуже рідко, можна сказати не надає. [PERSON] розуміє, що у нього є батько, але візуально його не знає. Згідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Так, особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Суд приймає до уваги той факт, що аліменти відповідач не сплачує, дошкільні заклади, які ходить [PERSON] , не відвідує, не цікавиться здобутками дитини, не відвідує батьківські збори, що вказує на байдуже ставлення [PERSON] до дитини і є свідченням того, що він не займається його вихованням та він нехтує виконаннями своїх батьківських обов`язків щодо сина, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи містяться достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітнього сина, його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, його навчанні тощо, тому суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів, на підтвердження подальшого небажання відповідачем виконувати свої батьківські обов`язки, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 908,00 гривень. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 164, 166, 167, 171, 180-182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

Outcome: approved