Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася у Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області суд з позовом до відповідача, у якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки, не цікавиться життям дочки, не надає жодних коштів на її утримання, не сплачує аліментів та не спілкується з нею, тому вважає, що позбавлення останнього батьківських прав буде доцільними та відповідатиме інтересам дитини. 10.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2021, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Рожнятівської селищної ради про позбавлення батьківських прав було передано на розгляд до Червоноградського міського суду Львівської області. 18.02.2022 відкладено підготовче засідання для виклику відповідача. 01.04.2022 відкладено підготовче засідання у зв`язку із неявкою сторін. Ухвалою від 30.05.2022 у справі залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ у справах дітей Червоноградської міської ради. 01.07.2022, 15.08.2022 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового розгляду. 26.09.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.10.2022 розгляд справи відкладено у звязку із неявкою відповідача. 25.11.2022 сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача - [PERSON] подала заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. Представники третіх осіб подали заяви про розгляд справи у їхній відсутності. На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . 13.12.2013 набрало законної сили заочне рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.11.2013 про розірвання шлюбу між сторонами, що був зареєстрований між ними 06.04.2012. 06.10.2020 рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області з відповідача стягуються аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 05.06.2020 і до її повноліття. Станом на 01.10.2021 заборгованість відповідача по сплаті аліментів склала 23750,00 грн. Згідно шкільної характеристики [PERSON] , увагу вихованню дитини приділяє позивачка; батько дитини цими питаннями не переймається. Відповідно до довідки №82 від 13.10.2021 виданої Комунальним початковим спеціалізованим мистецьким навчальним закладом «Харківська хореографічна школа», [PERSON] , навчається у вищевказаному закладі, оплачує та цікавиться успіхами дитини виключно мати. Як видно із заяви представника третьої особи - Відділу у справах дітей Червоноградської міської ради, надати висновок з питань захисту прав дитини не являється можливим, оскільки дане питання виносилося на розгляд комісії чотири рази, проте жодна із сторін не з`явилась. Надаючи правову оцінку встановленим правовідносинам сторін, суд виходить з наступних положень міжнародного та національного права. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, що ратифікованою Україною 27.02.1991 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., що ратифікована постановою парламенту № 789-XII від 27.02.1991 р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави для позбавлення судом батьківських прав перелічені у ст. 164 СК України. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Позивач свій позов мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Суд не вбачає в діях відповідача свідомого нехтування своїми обов`язками батька, а також його винної поведінки щодо ухилення від батьківських обов`язків у такій мірі, щоб це слугувало підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки відповіло б її інтересам. Зважаючи на викладене, фактичні обставини справи, інтереси малолітньої дитини, суд вважає, за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed