Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до відповідача та просить стягнути з нього на свою користь кошти в сумі 24500 грн, а також судові витрати. Позов мотивує тим, що 30 вересня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6658813 (далі - Договір). Вищезазначений Договір згідно з положеннями ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено зі зменшенням розміру страхового платежу на 50 відсотків. За Договором ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 21 жовтня 2018 року о 19.05 годині у м. Долинській по пров. Транспортному сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а його власнику матеріальних збитків. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), вказана подія сталася внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху. На підставі страхового акта № ОЦ/173/003/18/0272 від 21 березня 2019 року, ПрАТ «УПСК» виплатило потерпілому страхове відшкодування в сумі 49000 грн. Відповідач керував забезпеченим транспортним засобом, що суперечить умовам договору, а тому згідно з положеннями ст. 38-1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «УПСК» має право на відшкодування 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 24500 грн. 1 жовтня 2020 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) укладено договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, за яким Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору за договорами страхування, перелік який наведений у Додатку № 1 до цього правочину. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що право вимоги на стягнення коштів виникло 22 березня 2019 року, а [PERSON] звернувся до суду з цим позовом 25 серпня 2022 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, яку просить застосувати у цій справі. Позивач [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив. Зазначає, що строк позовної давності не пропустив, оскільки в Україні було запроваджено воєнний стан. Також позивач надіслав до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (чч. 1-3 ст. 83 ЦПК України). Судом установлено, що 21 жовтня 2018 року між учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а саме [PERSON] та [PERSON] , складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) (а. с. 20). За змістом цього повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 21 жовтня 2018 року, дорожньо-транспортна пригода відбулась на перехресті (на перехресті пров. Транспортного та вул. 8-го Березня в м. Долинській). Учасниками дорожньо-транспортної пригоди були автомобілі «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ««Renault», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У змісті цього ж повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 21 жовтня 2018 року учасники дорожньо-транспортної пригоди визначили, що винним у дорожньо-транспортній пригоді є [PERSON] . Цивільна відповідальність володільця автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] застрахована в ПрАТ «УПСК». За змістом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладений у формі полісу № АМ/6658813, строк його дії з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року. Страхувальник [PERSON] . Забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] . Договір укладено із зменшенням розміру страхового платежу (а. с. 61). За змістом страхового акта № ОЦ/173/003/18/0272 від 28 лютого 2019 року подію визнано страховим випадком. Вартість відновлювального ремонту, без урахування фізичного зносу деталей, без ПДВ складає: 67846,96 грн. На підставі умов Договору страхування: з врахуванням безумовної франшизи (1000 грн), підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі: 50000 - 1000 = 49000 грн (а. с. 39). Згідно з платіжним дорученням № 3626 від 21 березня 2019 року ПрАТ «УПСК» на користь потерпілого ФГ «Нектар-П» виплачено страхове відшкодування в сумі 49000 грн (а. с. 40). 1 жовтня 2020 року між ПрАТ «УПСК» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір цесії № 01/10/2020 про відступлення прав вимоги (а. с. 10, далі Договір цесії). За цим Договором цесії у відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Права вимоги за Договором цесії - права грошової вимоги Первісного кредитора до Боржників, які виникли внаслідок заподіяння збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклали Договір страхування із Первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань). Оформлення відступлення Права вимоги відбувається в наступному порядку: права вимоги відступаються (передаються) в розмірі Заборгованостей Боржників перед Первісним кредитором. Для підтвердження наявності та дійсності Прав вимоги, що відступаються, Первісний кредитор передає Новому кредитору Документацію в порядку та строки, що передбачені цим Договором. Право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання договору сторонами, внаслідок чого Новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння Боржниками збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклали Договір страхування із Первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань). За змістом Додатку № 1 до Договору № 01/10/2020 про відступлення права вимоги від 1 жовтня 2020 року, Первісним кредитором передано право вимоги Новому кредитору, зокрема до боржника [PERSON] . Страхувальник: [PERSON] . Номер договору страхування: ОЦ/173/003/18/0272 від 21 березня 2019 року. Сума страхового відшкодування: 49000 грн. Сума боргу: 24500 грн. Згідно з пунктами 1, 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). За положеннями статей 513, 514, 516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (далі - Закон). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). За змістом п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, оскільки винним у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , внаслідок його винних дій володільцю автомобіля «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] ФГ «Нектар-П» ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування на суму 49000 грн, цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «УПСК», страхувальником за договором є [PERSON] , який є пенсіонером та у зв`язку із цим отримав пільгу у виді зменшення розміру страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування на 50 відсотків. [PERSON] ця пільга була надана за умови особистого керування транспортним засобом. Відповідно, особа відповідальна за шкоду, тобто [PERSON] , зобов`язаний компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. З огляду на вищезазначене, суд доходить до переконання про обґрунтованість цього позову та про його задоволення. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Статтею 250 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Змістом ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави починається від дня набуття оспорюваних активів відповідачем. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. За ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Суд вище зазначав, що положеннями ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик має право вимагати з особи, відповідальної за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, компенсувати йому 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, у разі якщо ним здійснено страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, коли було порушено умови, передбачені п. 13.2 ст. 13 цього Закону. У свою чергу, положення п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. З огляду на вищезазначене, порушення по суті цих умов, зокрема використання забезпеченого транспортного засобу винною особою, а не особою, якій пільга надавалась, є підставою вимагати страховиком у винного компенсувати йому 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Аналізуючи вищезазначене, також можливо стверджувати, що право вимагати 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, виникає у страховика саме після виплати страхового відшкодування, оскільки виплата є однією з умовою для реалізації цієї вимоги. Виплату страхового відшкодування на користь потерпілого було здійснено 21 березня 2019 року, тобто з 22 березня 2022 року в заінтересованої особи виникло право на позов. Для цих правовідносин встановлений загальний трьохрічний строк звернення до суду. З цим позовом позивач звернувся до суду 26 серпня 2022 року. 15 березня 2022 року прийнято Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим Законом «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». З огляду на це, починаючи з 17 березня 2022 року встановлений загальний трьохрічний строк позовної давності продовжено на строк дій воєнного стану запровадженого на території України, починаючи з 24 лютого 2022 року. Отже, з огляду на встановлені обставини, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено встановлений строк позовної давності до спірних правовідносин, а відтак відсутні підстави для застосування позовної давності чи поновлення строку позовної давності. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом чч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем у цій справі понесено судові витрати, що складаються з 992,40 грн сплаченого судового збору та 2000 грн витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на його користь. Відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу на суму 2500 грн, оскільки позивачем не надано документів, що підтверджують сплату ним витрат на правничу допомогу на цю суму. На підставі викладеного,

Outcome: approved