Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

У грудні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 18.03.2019 року в розмірі 48 494,38 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн. В обгрутування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 18.03.2019 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито рахунок, встановлено кредитний ліміт та видано кредитну картку. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 02.11.2020 року має заборгованість у розмірі 48 494,38 грн, з яких: - 37 642,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 10 851,93 грн. - заборгованість за відсотками. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 17.12.2020 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (т. 1 а.с. 74-76). На підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва № 533 від 27.04.2021 року було здійснено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя та визначено суддю Кириленко Т.В. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 81-82). 29.06.2021 року від відповідача надійшов відзив, згідно якого він проти позову заперечує у зв`язку з його необґрунтованістю. Відповідач не заперечує, що підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.03.2019 року. Однак зазначає, що 15.09.2019 року невідома особа, вчинивши крадіжку, заволоділа його майном, а саме: золотим ланцюжком з кулоном і хрестиком та мобільним телефоном «Iphone X» (моб. номер [NUMBER] , що був прив`язаний до інтернет-банкінгу «Приват 24»). У той же день відповідач з телефону своєї матері зв`язувався з оператором із проханням заблокувати усі грошові операції по його рахунках у АТ КБ «Приватбанк», однак виявив, що із його рахунку було перераховано 45 813,16 грн. на різні рахунку. Цього ж дня відповідач звернувся до Святошинського УП ГУНП із заявою про вчинення злочину, на підставі якої було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019100080006688 від 16.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Постановою слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві Петра Руденка Скрипника В.В. було визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 88-92). Крім цього, 29.06.2021 року відповідачем було заявлено клопотання про здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 84-85). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 30.06.2021 року було постановлено здійснити перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 111-112). 19.07.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій той зазначив, що [PERSON] 18.03.2019 року була підписана є Анкета-заява про приєднання до Правил та Умов надання банківських послуг у ПриватБанку, які за своєю правовою природою є публічною офертою. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що ознайомився із Умовами та Правилами, а також Тарифами банку, що розміщені на офіційному сайті банку, та у сукупності із підписаною заявою становлять Договір про надання банківських послуг. Також зазначає, що [PERSON] було успішно здійснено реєстрацію в Інтернет - Банкінгу «Приват 24», вхід у який відбувається за допомогою обраного клієнтом паролю, або ж за допомогою згенерованого ОТП-паролю, однак для його отримання необхідно мати доступ до телефону клієнта, номеру його платіжної картки, термін її дії та CVV код. Таким чином, оскільки жодній особі не повідомлено про підозру у зазначеному вище кримінальному провадженні, а тому просить суд не приймати до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві (т. 1 а.с. 190-197). 04.10.2021 року відповідачем було подано зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 18.03.2019 року він дійсно підписав Анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку в електронному вигляді, однак фактично кредитного договору із АТ КБ «Приватбанк» він не укладав та будь-яких документів з цього приводу не підписував. Крім того зазначає, що надані банком довідки про рух коштів та про збільшення кредитного ліміту є неналежними доказами, оскільки містять у собі спотворені дані. Зокрема зазначає, що близько 7:00 ранку у ресторані COYOTE UGLY він придбав пляшку пива за 110 грн., після чого у нього було викрадено мобільний телефон з номером [NUMBER] , який був прив`язаний до банкінгу АТ "КБ "Приватбанк". Після викрадення він одразу з телефону своєї матері здійснив телефонні дзвінки на гарячу лінію 3700 та повідомив про вказані обставини і просив заблокувати будь-які грошові операції, що не було своєчасно зроблено працівником АТ "КБ "Приватбанк" При цьому під час здійснення телефонних дзвінків на телефон гарячої лінії уповноважений працівник банку інформував [PERSON] про здійснення зміни кредитного ліміту на його банківському рахунку № [NUMBER] та підключення послуги Сервіс "Миттєва розстрочка" на рахунок № [NUMBER] , а також здійснюване при цьому перерахування коштів іншим особам. В подальшому [PERSON] , зайшовши в свій аккаунт в сервісі самообслуговування "Приват24" виявив, що о 08:21 год. було скинуто його пароль у «Приват 24» і почались перерахування коштів на рахунки сторонніх осіб, а вже о 09:30 год. надійшло повідомлення про тимчасове блокування карти. Однак ще пізніше [PERSON] надходили повідомлення про збільшення кредитного ліміту та оформлення купівлі за допомогою сервісу «Миттєва розстрочка». У той же час у наданих суду виписках зазначено, що збільшення кредитного ліміту відбулось 15.09.2021 року о 00:00 год., що вочевидь, на думку відповідача не відповідає дійсності. У решті представник [PERSON] посилався на доводи, які були викладені ним у поданому раніше відзиві. Тому [PERSON] просить розірвати кредитний договір від 18.03.2019 року та зупинити нарахування по ньому, а також розірвати укладений 15.09.2019 року договір за миттєвою розстрочкою на суму 12 500 грн. та повернути на картку кошти, що були протиправно перераховані 15.09.2019 року та вирішити питання про розподіл судових витрати (т. 1 а.с. 120-132). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 01.02.2022 року зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 229-230). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 24.05.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 235-236). 19.10.2022 року представником позивача по зустрічному позову до суду було подано письмові пояснення, у яких він заперечував проти наявності у [PERSON] боргу перед банком, оскільки зазначені у розрахунку позивача кошти були фактично викрадені із його картки шляхом несанкціонованих банківських транзакцій, що проводились зловмисниками, які отримали доступ до його мобільного телефону (т. 2 а.с. 36-44). В судове засідання позивач по основному позову не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, просив слухати справу у відсутність його представника. Представник відповідача проти основного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, зустрічний позов підтримав. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18 березня 2019 року [PERSON] , підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Паспорт споживчого кредиту, погодився та ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Закритому акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», надав свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складають договір, укладений між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (т. 1 а.с. 13, 14-15). 18 березня 2019 року позивачу відкрито картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» та видано кредитну картку № [NUMBER] із початковим кредитним лімітом 500,00 грн., термін дії - до 10/22 (т. 1 а.с. 11, 12). Крім цього, 10.07.2019 року [PERSON] було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та видано відповідну картку «Картка для виплат», на яку [PERSON] нараховувалась заробітна плата (т. 1 а.с. 148-152). Як вбачається із матеріалів справи, Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019100080006688 від 16.09.2019 року, розпочате на підставі заяви [PERSON] від 15.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (т. 1 а.с. 100). Постановою слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП а м. Києві Петром Руденком Скрипника В.В. визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12019100080006688 від 16.09.2019 року. Як вбачається зі змісту вказаної постанови вбачається, що у ході досудового розслідування встановлено, що 15.09.2019 року о 8 год. невстановлена особа, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон [PERSON] , а в подальшому із його допомогою оформив на картки [PERSON] позики на загальну суму 42 000 грн., які в подальшому було перераховано на інші невідомі рахунки. У ході допиту [PERSON] зазначив, що 15.09.2019 року приблизно о 7 год. [PERSON] зі своїм знайомим на ім`я [PERSON] знаходився за адресою: [ADDRESS] (бар « [INFO] ») та вийшовши до проїжджої частини зупинив автомобіль чорного кольору «Шевроле Лачетті» після чого домовившись із водієм попрямували до будинку [ADDRESS] . Прибувши о 8 год. за цією адресою, [PERSON] зайшов у будинок, а [PERSON] залишився на вулиці із водієм, який непомітно викрав із кишені [PERSON] мобільний телефон «iPhone X», IMEI: [NUMBER] , у якому знаходилась SIM-карта із номером [NUMBER] , а також золотий ланцюжок з хрестиком та кулоном у вигляді знаку зодіаку «Лев», виготовлений із золота. Після зазначених подій [PERSON] пішов додому, та спробував заблокувати свій телефон за допомогою сервісу «iCloud», однак зрозумів що пароль на його телефоні було змінено. Також [PERSON] спробував заблокувати свої карткові рахунки у АТ КБ «Приватбанк», однак виявив, що на його картках було збільшено кредитний ліміт до 21 000 грн., після чого з його рахунків було перераховано кошти на картки осіб: [PERSON] у розмірі 2392 грн. та [PERSON] у розмірі 43 421,16 грн., також була здійснена операція «депозит через POS - термінал» в сумі 12 500 грн. (т. 1 а.с. 101-102). Зазначене узгоджується із випискою по рахункам [PERSON] , наданого АТ КБ «Приватбанк» (т. 1 а.с. 8-10). Зокрема з цієї виписки вбачається, що [PERSON] дійсно о 6:55 год. 15.09.2019 року придбав пляшку пива у барі «Бридкий койот» за 110 грн. за допомогою його карти № [NUMBER] . В той же час наступні транзакції відбувалась в цей же день в проміжок часу із 8:45 год. до 8:49 год, а саме було здійсно три грошові кошти у сумі 3126,99 грн., 3135,68 грн та 3135,68 грн. на його ж зарплатну картку № [NUMBER] . В подальшому, із 09:02 год. по 09:04 год. відбулись перекази коштів на суми: 3135,68 грн., 3135,68 грн., 3151,45 грн. на карту, що була видана на ім`я особи - [PERSON] , а о 09:25 год. 2392 грн. було переказано на карту, що видана на ім`я особи - [PERSON] (т. 1 а.с. 137-147). Як вбачається із матеріалів справи, 15.09.2019 року кредитний ліміт за картою № [NUMBER] було збільшено до 21 000 грн., а 01.02.2020 року зменшено до 0 грн. (т. 1 а.с. 4). Щодо коштів із карти № № [NUMBER] , то в період часу із 09:13 год. по 09:16 год. 15.09.2019 року було здійснено шість грошових переказів по 2000 грн. кожен на карту, що видана на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 151). Також о 09:23 год. за допомогою зарплатної картки [PERSON] № [NUMBER] було укладено договір «Миттєва розстрочка» № 19091527442854_PARTYPAY5 на загальну суму 12 500 грн. (т. 1 а.с. 151). Надалі ці кошти, шляхом виконання шести транзакцій на суму 2000 грн. та однієї транзакції на суму 600 грн. були переказані на карту, що була видана на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 152). Що стосується картри № [NUMBER] , то [PERSON] оформив її у відділенні АТ КБ «Приватбанк» 16.09.2019 року замість картки № [NUMBER] (т. 1 а.с. 146). 19.09.2019р. [PERSON] звертався зі скаргою на дії представників банку щодо здійснення операцій по його рахункам, незважаючи на його неодноразові дзвінки з проханням заблокувати будь-які грошові операції у зв`язку з викраденням телефону 15.09.2019р. (т. 1 а.с. 170). 21.10.2019р. [PERSON] було відмовлено в поверненні коштів, оскільки дії по їх перерахуванню можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації (т. 1 а.с. 171-172). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд суду і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 1 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановленому законом чи договором між банком і клієнтом. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17. Так, матеріалами справи підтверджується, що збільшення кредитного ліміту, здійснення переказів на катрки третіх осіб та оформлення послуги «Миттєва розстрочка» відбулось вже після заволодіння телефоном [PERSON] третіми особами та його звернення до оператора служби підтримки АТ КБ «Приватбанк» із проханням заблокувати його карткові рахунки. Таким чином суд приходить до висноку про аргументованість позовних вимог [PERSON] про припинення нарахування по карткам/рахунку № [NUMBER] та № [NUMBER] ( [NUMBER] ) банківської картки «Універсальна» [PERSON] в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» щомісячних платежів та заборгованості та скасування раніше нарахованих платежів та заборгованості по кредиту, оформленому 15.09.2019 року. Крім цього, АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів на підтвердження вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Вказане свідчить про відсутність вини [PERSON] , а тому суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» перерахувати на картку/рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] банківської картки «Картка для виплат» 3100 грн. (3519,56-419,56), які були несанкціоновано перераховані із його рахунку 15.09.2019 року (т. 1 а.с. 151-152). Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допукається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договор другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Ітотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як встановлено у судовому засіданні, мали місце несанкціоновані [PERSON] операції та транзакції на його рахунках, у тому числі і оформлення додаткового договору «Миттєва розстрочка» № 19091527442854_PARTPAY5. Таким чином, суд дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] в частині розірвання вказаних договорів із АТ КБ «Приватбанк». У той же час суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову АТ КБ «Приватбанк», оскільки до здійснення спірних транзакцій на рахунках [PERSON] була відсутня будь-яка заборгованість за кредитним договором б/н від 18.03.2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved