Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

09.02.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 25\~000 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.12.2020 року він керуючи автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , по вул.Заливна у м. Дніпро, близько о 04 год. 00 хв. був зупинений екіпажом працівників поліції, які в подальшому склали у відношенні нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №3100301 за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 ПДР України. Надалі, цього ж дня він самостійно звернувся до медичного закладу та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, про що наявний відповідний висновок щодо результату медичного огляду КП «Обласник медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР №5888, складений о 05 год. 20 хв. 21.12.2020 року, згідно якого ознак сп`яніння не виявлено. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2021 року провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1. ч.1 ст.247 КУпАП. Крім того, 07.02.2021 року близько о 01 год. 05 хв. він, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , по пр. Героїв у м. Дніпро був зупинений екіпажом поліції, які в подальшому склали у відношенні нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 ПДР України. Надалі, цього ж дня він самостійно звернувся до медичного закладу та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, про що наявний відповідний висновок щодо результату медичного огляду КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР №519, складений о 02 год. 45 хв. 07.02.2021 року, згідно якого ознак сп`яніння не виявлено. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2021 року провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1. ч.1 ст.247 КУпАП. Позивач зазначає, що неправомірними діями працівників патрульної поліції йому була спричинена значна моральна шкода та він має право на відшкодування такої шкоди, порядок відшкодування якої прямо передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями 23, 1174 ЦК України. Зазначає, що працівники поліції зупиняли його обидва рази у нічний час, коли він направлявся додому відпочивати після важких робочих днів та в наслідок їх неправомірних дій був змушений замість спокійного сну самостійно звертатися до КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР для отримання висновку щодо стану сп`яніння. В ході складання адміністративних протоколів патрульні спілкувались з ним не шанобливо, насміхалися над ним, принижували честь та гідність. У зв`язку з чим він тривалий час перебував у схвильованому стані, мав сильні душевні страждання, мігрені та неспокійний сон. Він вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2022 року матеріали цивільної справи передані на розгляд Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. була визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді від 26.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22.08.2022\~року на адресу суду від представника відповідача Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що повноваження поліцейських Управління щодо прийняття будь-яких нормативно-правових актів, у тому числі складання протоколу про адміністративне правопорушення та надіслання його на розгляд суду відповідно до правил підсудності, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Відповідно до норм КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, складання якого є компетенцією поліцейських, є одним з можливих доказів по справі про адміністративне правопорушення, який поряд з іншими доказами, як то пояснення свідків чи висновок лікаря, призначений для встановлення дійсних обставин справи судом, до якого для подальшого розгляду та прийняття рішення надсилається складений уповноваженою особою адміністративний матеріал. При цьому такий адміністративний матеріал підлягає подальшому розгляду та оцінці судом в сукупності з іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, після чого на підставі повного та об`єктивного дослідження обставин справи суд приймає рішення щодо наявності чи відсутності в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого адміністративного правопорушення та, відповідно, щодо необхідності притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Під час оформлення адміністративного матеріалу за ст.130 КУпАП відносно позивача поліцейські діяли в межах наданих повноважень та в спосіб, встановлений чинним законодавством. Поліцейськими відносно позивача були вчинені певні процесуальні дії, направлені на фіксацію ознак адміністративного правопорушення й збір доказів наявності такого правопорушення та визначені нормами чинного законодавства, з метою реалізації повноважень поліції, забезпечення повного та об`єктивного розгляду уповноваженим органом питання щодо наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та необхідності його притягнення до адміністративної відповідальності. Такі дії не можуть бути розцінені як неправомірні чи протиправні, натомість такі дії поліцейських є законними, оскільки вчинені на підставі та у суворій відповідності до норм чинного законодавства. Будь-яких аргументованих доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням такої шкоди позивачем не надано. Позивачем не доведено факт спричинення йому будь-якими діями поліцейських шкоди, що є обов`язковою передумовою для розгляду судом можливості щодо прийняття рішення про відшкодування такої шкоди. Крім того, на наявні між сторонами правовідносини не можуть бути розповсюджені вимоги ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Представник третьої особи Державної казначейської служби України у встановлений судом строк правом на подання пояснень не скористався, будь-яких письмових заяв чи клопотань до суду не надав. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ч.3\~ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджується доказами, що 21.12.2020 року екіпажом поліції було складено відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №100301, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] 21.12.2020 року о 04 год. 00 хв. керував транспортним засобом Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , по вул.Заливна, біля буд.17 в м. Дніпро з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота; від проходження огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Таус М.М. від 03 лютого 2021 року у справі № 205/10466/20, провадження № 3/205/825/21, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Даною постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року, зокрема, встановлено, що згідно висновку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР №5888 від 21.12.2020 року вбачається, що за висновком огляду [PERSON] ознак сп`яніння не виявлено, а тому дослідивши усі наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] 07.02.2021 року екіпажом поліції було складено відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] 07.02.2021 року о 01 год. 05 хв. керував транспортним засобом Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , по пр.Героїв, біля буд.33 в м. Дніпро з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, після чого, будучи зупиненим співробітником поліції, ухилився від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку, шляхом відмови від його проходження на вимогу останнього у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М. від 23 березня 2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Даною постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року, зокрема, встановлено, що згідно висновку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР №519 від 07.02.2021 року вбачається, що за висновком огляду [PERSON] ознак сп`яніння не виявлено, а тому дослідивши усі наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказані постанови суду 03 лютого 2021 року та 23 березня 2021 року набрали законної сили і встановлені ними обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Відповідно до частин першої та другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, і відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема, щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державною лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що передбачено статтями 1173, 1174 ЦК України. На підставі ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особі виникає право на відшкодування моральної шкоди з підстав, які визначені статтями 2, 4 цього Закону. Статтями 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, в тому числі складали рапорти, протоколи про адміністративне правопорушення відносно позивача від 21.12.2020 року та 07.02.2021 року відповідно, отримували пояснення. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Як вбачається з позовної заяви та встановлено судом, у даній цивільній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, що свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, зважаючи на те, що відшкодування здійснюється незалежно від вини. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18)) від 26.02.2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19), а також об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц, і відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України ці висновки щодо застосування відповідних норм права суд враховує при виборі і застосування норми права до правовідносин у даній цивільній справі. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,\~стаття 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Статтею ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Згідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статті 130 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції. Статтею 1 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважений працівник поліції при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт власних повноважень, а діє від імені Національної поліції, яка є центральним органом виконавчої влади. Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України), що спростовує посилання представника відповідача патрульної поліції про необхідність встановлення судовим рішенням вини в діях поліцейського при складанні ним протоколу про адміністративне правопорушення у завданні позивачу моральної шкоди як обов`язкової підстави для компенсації моральної шкоди. Підсумовуючи вищезазначені обставини в даній справі та застосовуючи\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод,\~суд прийшов до висновку, що захист порушеного права позивачем обрано у вірний спосіб. Як зазначається у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95, N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на встановлені судом обставини та наведені вимоги чинного законодавства, суд вважає, що незаконними діями працівників поліції по складанню відносно [PERSON] вищевказаних протоколів про адміністративне правопорушення позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, яка полягає в заподіяних йому душевних стражданнях, яких він зазнав під час та в зв`язку із складанням вказаних протоколів та що не було спростовано відповідачем. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінив у сумі 25\~000,00 грн. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, відносно якого було складено працівниками поліції протоколи за ч.1\~ст.130 КУпАП,\~за якими судом провадження у справі закриті за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи з характеру, способу порушення прав позивача як людини і громадянина, незаконними діями працівників поліції, з метою компенсувати понесені ним моральні страждання суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди, частково задовольнивши позовні вимоги позивача. При цьому, визначаючи розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, враховує правовідносини, що склалися між сторонами, та виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав, їх тривалості та враховує, що закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] призвело до поновлення прав позивача, що також є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи. Відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. буде розумним і справедливим відшкодуванням (компенсацією) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача, а не про покарання відповідача за неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 2 ЦПК України. Решта частини позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягає відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial