Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] ( [PERSON] ) про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 01.11.2022 року позов [PERSON] до [PERSON] ( [PERSON] ) про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду (т. 1 а.с. 237-239). 07.11.2022 року представником відповідача [PERSON] ( [PERSON] )- адвокатом Клян А.Ф. подана заява про ухвалення додаткового рішення у справі, яка надійшла до суду 14.11.2022 року, в якій остання просила суд ухвалити рішення, котрим вирішити питання стягнення витрат на правничу допомогу та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України). Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268) (рішення від 23.01.2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12.02.2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01.09.2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною та існує на час вирішення вказаного процесуального питання судом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідний правовий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18, викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі № 826/856/18, провадження № К/9901/57401/18, викладено правовий висновок про те, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18 містить висновок про те, що відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Звертаючись до суду із заявою про винесення додаткового судового рішення задля вирішення питання про судові витрати, представник відповідача [PERSON] ( [PERSON] )- адвокат Клян А.Ф. вказала про те, що у відзиві на позов було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом вказаної справи становить 3 000,00 доларів США. Звернувшись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення адвокатом Клян А.Ф. додано до останньої Договір № 23/03-20 про надання правової допомоги від 11.03.2020 року, укладений між АО «Гвоздій та Оберкович», [PERSON] (Клієнт) та ТОВ «Фармюніон» (Платник), акт надання послуг № 1 до Договору № 23/03-20 про надання правової допомоги від 11.03.2020 року та виписку по рахунку [NUMBER] з 01.01.2020 року по 31.10.2022 року, згідно якої 02.04.2020 року на АО «Гвоздій та Оберкович» отримало переказ у розмірі 3 000,00 доларів США. За умовами Договору № 23/03-20 про надання правової допомоги від 11.03.2020 року Клієнт доручив, а АО «Гвоздій та Оберкович» прийняло на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту, а Платник зобов`язався оплатити Гонорар за надані послуги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. У свою чергу, Клієнт зобов`язався відшкодувати Платнику понесені ним витрати на оплату Гонорару АО «Гвоздій та Оберкович ». З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів та захист прав відповідача здійснювали адвокати Клян А.Ф., Антонів Р.В. та Грабовим А.М. АО «Гвоздій та Оберкович». Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені до стягнення відповідачем, пов`язані з розглядом справи в суді, є обґрунтованими, тобто підтвердженими належними доказами. З боку позивача клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялось. Тому, з огляду на умови Договору № 23/03-20 про надання правової допомоги від 11.03.2020 року, за відсутності клопотань позивача про зменшення розміру судових витрат, враховуючи ступінь складності спірних правовідносин між учасниками судового процесу, суд вважає, що у даному випадку відповідачем доведено, що дійсними і необхідними, які відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їхнього розміру, виходячи з обставин даної справи є витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 доларів США, останні є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а отже є визначеними та сплаченими відповідно до умов договору, через що витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню. Щодо витрат, пов`язаних іззалученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем зроблені витрати на виготовлення нотаріально засвідченого перекладу документів у розмірі 2 612,02 грн. Проаналізувавши подані документи, суд вважає за необхідне й у цій частині з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи - виготовленням нотаріально засвідченого перекладу документів, в сумі 2 612,02 грн. При цьому суд враховує положення ч. 9 ст. 141 ЦПК України, згідно якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Також, судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем було замовлено висновок експерта, що був складений 07.12.2020 року ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» за № 056/255 (т. 2 а.с. 147-182). Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення відповідач вказав, що для проведення експертного дослідження від звернувся до ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», уклавши з ФОП [PERSON] договір б/н про надання послуг від 01.09.2020 року, на виконання вимог якого та на підставі виставленого рахунку № 0109/20-2 від 01.09.2020 року на суму 25 400,00 грн. 02.09.2020 року згідно квитанції № 0.0.1821974203.1 сплатив вказану суму. Проте, судом вказані твердження відповідача оцінюються критично з огляду на те, що згідно висновку експерта № 056/255 від 07.12.2020 року підставою для проведення лінгвістичної експертизи послугували зава від 01.09.2020 року Річарда Закхії, договір від 01.09.2020 року між [PERSON] і ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» на проведення лінгвістичної експертизи. Вказані документи в матеріалах справи відсутні. Зі змісту висновку експерта (вступна частина) вбачається, що у ході підготовки висновку експерта було використано матеріали науково-допоміжної та науково-дослідної роботи, виконаної кандидатом філологічних наук [PERSON] (підстава: договір про виконання робі/надання послуг від 15.03.2018 року між Українським бюро лінгвістичних експертиз НАН України і ФОП [PERSON] ). Вказаний договір також не міститься в матеріалах справи. Наданий відповідачем договір про надання послуг від 01.09.2020 року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого останній доручив, а ФОП зобов`язався здійснити науково-допоміжну та науково-дослідну роботу з лінгвістичного аналізу наданих замовником текстових матеріалів з поставлених замовником питань, не дає підстав суду для висновку про те, що він пов`язаний саме з розглядом даної справи. До того ж, надана відповідачем копія дублікату квитанції № 0.0.1821974203.1 від 02.09.2020 року містить вказівку про те, що оплата у розмірі 25 400,00 грн. була здійснена гр. [PERSON] , статус якої в межах даної справи не визначений, з вказівкою на призначення платежу як науково-допоміжна і науково-дослідна робота з аналізу текстового матеріалу, наданого замовником (текси листа Рашіда Закхії, написаного англійською мовою, і текст, не дає підстави суду для висновку про те, що вказані витрати пов`язані із складанням висновку № 056/255 від 07.12.2020 року. Тому, суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення у цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial