Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, судовий збір залишити за ним. В обґрунтування позовних вимог вказав, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбних відносинах у сторін народились спільні неповнолітні діти - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з позовом вказав те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось. Подружжя має різні характери, вподобання та погляди на життя. З вересня 2019 року сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного бюджету та фактично проживають за різними адресами. З вересня 2020 року позивач сплачує аліменти на 2-х дітей за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2020 року. Позивач вважає, що шлюб існує формально і збереження його є неможливим та буде суперечить його інтересам та інтересам дітей. 10.08.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 07.09.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 23.11.2022 року від позивача до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, судовий збір залишає за собою. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 11.06.2011 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №554, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Сторони від спільного проживання мають дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з відповідних копій свідоцтв про народження. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому навні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved