Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, у якому просив, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] встановлених рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2021 по цивільній справі №760/25810/20, починаючи з 14.12.2021. В обґрунтування вимог зазначає, що 14 вересня 2012 року між ним та відповідачем було укладено шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від данного шлубу у сторін [INFO] народилась спільна дитина - донька [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року, рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, яким було розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] залишено в силі. Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, по цивільній справі №760/25810/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини, доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 18 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] 840,00 грн. судового збору. Вказав, що 19 травня 2021 року Солом?янським районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 14.04.2021 було видано виконавчий лист №760/25810/20. 02 червня 2021 року державним виконавцем Солом?янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дербак Мар?яною Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER]. Згідно розрахунку заборгованості у позивача існувала переплата по сплаті аліментів у розмірі 41360,25 грн. Також вказав, що на момент ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, малолітня дитина [PERSON] , на підставі усних домовленостей позивача та відповідача по справі, в період з вересня 2020 року по 30.08.2021 року, проживала 10 днів на місяць зі своїм батьком [PERSON] за місцем своєї реєстрації, і 20 днів на місяць за місцем проживання матері [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проте, більш ніж три місяці малолітня дитина проживає разом з батьком [PERSON] і перебуває на його повному утриманні. При цьому, [PERSON] , з огляду на принцип обов?язковості судових рішень також зобов?язаний виконувати рішення Солом?янського районного суду м. Києва та сплачувати аліменти на користь [PERSON] . Позивач пояснив, шо 30.08.2021 він змушений був звернутися до Солом?янського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.156 КК України, тому що співмешканець [PERSON] - [PERSON] вчиняв розпусні дії по відношенню до малолітньої доньки позивача. В той же день, [PERSON] під час подачі вищевказаної заяви до Солом?янського УП ҐУНП у м. Києві було написано заяву про те, що його малолітня донька починаючи з 30.08.2021 і до моменту розслідування кримінальних проваджень буде проживати разом з батьком, тому що проживання малолітньої дитини разом з матір?ю та її співмешканцем є небезпечним для життя та здоров`я дитини. 27.09.2021 Солом`янським УП ГУНП, на виконання вимог ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 08.09.2021 було відкрито кримінальне провадження № 2021100090002651 за ч. 2 ст. 156 КК України. Постановою Солом?янської окружної прокуратури м. Києва про визначення територіальної підслідності від 23.10.2021 було визначено місцем проведення досудового розслідування кримінального правопорушення внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021100090002651 від 27.09.2012 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст.156 КК України територію Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, та направлено матеріали зазначеного кримінального провадження до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві. Також позивач пояснив, що Дніпровським УП ГУНП розслідується кримінальне провадження №12021100040002631 від 11.09.2021, правова кваліфікація ст.166 Кримінального кодексу України, щодо злісного невиконання [PERSON] материнських обов?язків по догляду за малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що його малолітня донька [PERSON] , проживає разом з ним, та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. У зв`язку з вищевикладеним просить задовольнити позов. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2021 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції в м.Києві про припинення стягнення аліментів відмовлено. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи без участі позивача та його представника, просили позов задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про слухання справи без участі відповідача та її предстаника, визнали уточнені позовні вимоги позивача та не заперечували щодо їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, 14.09.2012 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1325. Згідно з копією свідоцтва про народження від 17.05.2017, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №1305, батьком якої є [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.09.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1325 розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2021 стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений частиною другою статті 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий обов`язок також передбачений статтею 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З точки зору сімейного законодавства, а саме статті 7 СК України, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. 14.04.2021 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною другою статті 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. З урахуванням предмета спору між сторонами, а саме звільнення від сплати аліментів на утримання дітей, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). У справі №711/8561/16-ц Верховний Суд зазначив, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Також вказав, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Згідно постанови Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц (провадження №61-3738св22) зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22)). Разом з тим, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування статті 197 СК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі №125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі №219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі №760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі №307/1186/17. Основний правовий висновок, який міститься в таких постановах, зводиться до того, що лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів. Проте, практика застосування статті 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц (провадження №61-3738св22). Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи підстави для припинення від сплати аліментів, [PERSON] посилався на те, що дитина з 30 серпня 2021 року почала проживати з ним та перебуває на повному його утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У справі, яка розглядається, встановлено, що малолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком. Враховуючи вищевикладене, визнання позову відповідачкою в підготовчому судовому засіданні позову, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Outcome: approved