Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

29 липня 2020 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 квітня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано в 2015 році. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розлучення відповідач переїхала жити до міста Запоріжжя, позивач залишився проживати в місті Біла Церква, хоча має власне жито в смт. Ставище. До грудня 2019 року діти проживали з відповідачем. В грудні 2019 року позивач забрав дітей на зимові канікули, після чого вони залишилися проживати з ним, так як потребували відповідного лікування. Позивач має самостійний дохід та постійне місце проживання і вважає, що дітям буде краще проживати з ним. За таких обставин позивач просить суд: 1) Визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком; 2) Стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1\\3 частини доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50 відсотків мінімально прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2020 року вказану справу передано на розгляд судді Бондаренко О.В. Ухвалою судді Бондаренко О.В. від 04 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16 жовтня 2020 року. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду під головуванням судді Бондаренко О.В. від 16 жовтня 2020 року провадження у справі зупинена до вирішення судової справи № 3578/127/20. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду під головуванням судді Бондаренко О.В. від 14 вересня 2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду під головуванням судді Бондаренко О.В. від 03 грудня 2021 року відведено суддю Бондаренко О.В. від розгляду даної цивільної справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 грудня 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 лютого 2022 року. 10 лютого 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника третьої особи\~ - служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про відкладення розгляду справи\~ у зв`язку з необхідністю одержання додаткових відомостей для підготовки висновку органу опіки та піклування. Задоволивши вказане клопотання, підготовче засідання у справі, призначене на 10 лютого 2022 року, судом відкладено на 01 квітня 2022 року. 01 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , відповідно до якого остання просить суд відмовити в задоволенні позову щодо стягнення аліментів через те, що позивач самостійно може утримувати дітей, а на утриманні відповідача є мати та вітчим, які отримують соціальні пенсії; при вирішенні питання щодо місця проживання дітей, залишити останніх з батьком, мамою, бабусею і прислухатися до бажання дитини; викликати свідків на спростування зловживання відповідачки алкоголем або притягнути позивача за завідомо неправдиві свідчення4 судову справу відкласти до закінчення воєнних дій через неможливість присутності відповідачки, свідків, що знаходяться на окупованих територіях та неможливості призначення судово-психологічної експертизи. Задоволивши вказане клопотання, підготовче засідання у справі, призначене на 01 квітня 2022 року, судом відкладено на 27 травня 2022 року. 11 травня 2022 року на адресу суду від служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору у справі. Через неявку сторін в підготовче засідання, призначене на 27 травня 2022 року, останнє судом відкладено на 04 липня 2022 року. 04 липня 2022 року на адресу суду надійшла скарга від відповідача у справі [PERSON] із запереченням щодо розгляду справи без її участі через введення на території України воєнного стану. Через неявку сторін в підготовче засідання, призначене на 04 липня 2022 року, останнє судом відкладено на 25 серпня 2022 року. Через неявку сторін в підготовче засідання, призначене на 25 серпня 2022 року, останнє судом відкладено на 21 вересня 2022 року. В підготовче засідання, призначене на 21 вересня 2022 року сторони не з`явилися. 21 вересня 2022 року на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про закриття підготовчого провадження по справі та призначення розгляду справи по суті. Підготовче засідання, призначене на 21 вересня 2022\~ року, просить проводити без участі позивача. 21 вересня 2022 року на адресу суду від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла повторна скарга про те, що судом ігноруються її відзив на позовну заяву від 30.03.2022 та скарга від 04.07.2022. Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 жовтня 2022 року. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 21 жовтня 2022 року, останнє судом відкладено на 21 листопада 2022 року. В судовому засіданні 21 листопада 2022 року позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задоволити. Позивач додатково пояснив, що в 2021 році він придбав у власність житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідач в судове засіданні не з`явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлень про вручення їй поштових відправлень 25.10.2022 та 01.11.2022. Суд не може погодитися із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву та скаргах (клопотаннях) відповідача про відкладення судового розгляду у зв`язку з введенням воєнного стану на території України у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] проживає в місті Запоріжжя, яке не перебуває на окупованій території, Білоцерківський міськрайонний суд Київської області не знаходиться в дії зони проведення бойових дій, транспортне сполучення між вказаними містами не припинене. Крім цього, відповідач [PERSON] має можливість скористатися участю в судових засіданнях Білоцерківського міськрайонного суду в режимі відеоконференції із одним із судів міста Запоріжжя, або поза межами приміщенні суду із використанням власних технічних засобів, попередньо зареєструвавшись в системі електронного суду, подавши до Білоцерківського міськрайонного суду одне із відповідних клопотань. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задоволити. В судовому засіданні 21 листопада 2022 року судом з`ясовано думку неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , які висловили своє бажання проживати спільно з батьком, пояснивши суду, що у тата є всі умови для проживання та навчання в достатній кількості їжа, одяг та все необхідне для розвитку. Мама спілкується лише в телефонному режимі декілька разів на рік, останній раз приїжджала до дітей лише один раз в минулому році. Подарунки мама не передає, посилаючись на те, що вони у неї в Запоріжжі і діти самі можуть приїхати та забрати вказані подарунки. Мама в телефонному режимі повідомляє, що не має ні бажання ні можливості приїжджати до дітей в теперішній час. Крім цього, [PERSON] повідомив суду, що в місті Запоріжжі, коли він проживав спільно з мамою та її новим чоловіком, останній застосовував щодо нього фізичне насильство. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Сторони 11 квітня 2006 року уклали шлюб між собою. (а.с.6). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей 0 [PERSON] , [INFO] (а.с.8) та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 17 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.16-17). 24 лютого 2020 року Білоцерківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 18 видано довідки про те, що [PERSON] з 28.01.2020 є учнем 5 Г класу вказаної школи, а [PERSON] , з 28.01.2020 є ученицею 2 Б класу. (а.с.8). Вказаним навчальним закладом 24.02.2020 видано характеристику на ученицю 2 Б класу [PERSON] , згідно з якою батько дитини [PERSON] та [PERSON] приділяють достатньо уваги вихованню [PERSON] , систематично відвідують школу, спілкуються з класним керівником. (а.с.12). Також 27.02.2020 Білоцерківською загальноосвітньою школою № 18 видано характеристику на учня 5 Г класу [PERSON] , згідно з якою [PERSON] проживає з батьком у повній родині з рідними по батьку старшими сестрою і братом, та молодшою рідною сестрою. Батьки приділяють достатньо уваги вихованню сину та турботою за нього, регулярно відвідують батьківські збори. (а.с.13). Позивачем до позовної зави долучено в копіях: договір оренди житлового приміщення приватного будинку в [ADDRESS] , загальною площею 106 кв.м., укладений терміном на один рік між позивачем та [PERSON] (а.с.18-19); акт обстеження умов проживання від 25 лютого 2020 року, згідно з яким медичну документацію щодо стану здоров`я [PERSON] та [PERSON] (а.с.20-22); акт обстеження умов проживання від 25 лютого 20202року, згідно з яким за адресою : [ADDRESS] , створені належні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку малолітніх дітей. (а.с.23). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 243 від 06 травня 2022 року надано до суду висновок щодо вирішення спору між батьками про визначення місця проживання їх дітей, згідно з яким орган опіки та піклування дійшов висновку та вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх батьком [PERSON] . (а.с.117-118). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно з вимогами п.п.1, 2 ст. 9 Конвенції з прав дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради № 789-XII від 27.02.91\,\~ - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з вимогами статті 160 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до вимог статті 161 Сімейного кодексу України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Згідно з вимогами статті 171 Сімейного кодексу України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з вимогами статті 179 Сімейного кодексу України - аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу (СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення. Згідно з вимогами статті 192 Сімейного кодексу України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона, згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги те, що відповідно до висновку органу опіки та піклування, погодженого рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх батьком [PERSON] , та враховуючи думку дітей [PERSON] та [PERSON] з приводу висловленого ними стійкого бажання проживати саме з батьком, суд вважає за доцільне задоволити позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей. Враховуючи те, що діти проживають спільно з батьком з січня 2020 року, а позов у даній справі надійшов до суду 29.07.2020 року, суд вважає за доцільне задоволити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача на користь позивача з дати подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Суд не бере до уваги посилання відповідача у своєму відзиві з приводу того, що позивач самостійно має можливість утримувати дітей, у зв`язку з тим, що відповідач, відповідно до статі 180 СК України як мати дітей, зобов`язана утримувати останніх до досягнення ними повноліття. Твердження відповідача з приводу того, що у неї на утриманні є мати та вітчим, які мають соціальну пенсію не береться судом до уваги, так як не підтверджено документально.\~ Відповідно до частини першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір за подання до суду позовної заяви в частині позовної вимоги про стягнення аліментів, в розмірі 840,80 грн. в дохід держави та стягнути із відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подачу позовної заяви в частині позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей, в сумі 840,80 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved