Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач [PERSON] в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що [PERSON] 28.04.2022 року об 11 год. 58 хв., знаючи пін-код до належної [PERSON] банківської картки «ПУМБ» № [NUMBER] , який [PERSON] сам раніше йому повідомив, перебуваючи біля банкомату АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , що розташований за адресою смт. Богородчани, вул. Шевченка, 54, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу [PERSON] , зняв грошові кошти із банківської картки останнього у сумі 5000 грн. Повернувшись до місця тимчасового проживання у приміщенні Богородчанського ліцею №1 імені Олекси Гірника, що в смт. Богородчани, вул. Грушевського, 12, Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, [PERSON] повернув банківську карту та грошові кошти в сумі 400 грн. [PERSON] . Про зняття з картки грошових коштів в сумі 5000 грн., [PERSON] . [PERSON] не повідомив, а таємно викравши їх, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 5000 гривень. Того ж дня, [PERSON] , близько 12 год. 02 хв., усвідомлюючи що на балансі банківської картки [PERSON] знаходяться грошові кошти, у банкоматі АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , що розташований за адресою смт. Богородчани, вул. Шевченка, 54, та маючи доступ до банківської картки [PERSON] , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу [PERSON] , зняв грошові кошти із банківської картки останнього у сумі 6600 грн. В подальшому, [PERSON] у місцевому супермаркеті «Торговий Дім», що в смт. Богородчани, вул. Шевченка, 63, придбав продукти харчування для [PERSON] та оплатив за покупку грошові кошти в сумі 147 грн. Після повернення [PERSON] до місця проживання, він повернув банківську карту та передав [PERSON] придбані ним продукти харчування. Про зняття з картки [PERSON] грошових коштів в сумі 6600 грн. [PERSON] йому не повідомив, а таємно викравши їх, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Шкода завдана на загальну суму 11 600 гривень. Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14.09.2022 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ч. 4 ст. 185 КК України і призначено покарання, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. В рамках кримінального провадження цивільний позов [PERSON] не заявлявся, оскільки відповідач обіцяв в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, але до теперішнього часу не зробив. На підставі зазначеного позивач в позовній заяві просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 11 600,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки [PERSON] суд не поінформував, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило. З огляду на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено наступне. Згідно вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14.09.2022 року, [PERSON] 28.04.2022 року об 11 год. 58 хв., знаючи пін-код до належної [PERSON] банківської картки «ПУМБ» № [NUMBER] , який [PERSON] сам раніше йому повідомив, перебуваючи біля банкомату АТ КБ «ПриватБанк» №ЄАІГ8010, що розташований за адресою смт. Богородчани, вул. Шевченка, 54, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу [PERSON] , зняв грошові кошти із банківської картки останнього у сумі 5000 грн. Повернувшись до місця тимчасового проживання у приміщенні Богородчанського ліцею №1 імені Олекси Гірника, що в смт. Богородчани, вул. Грушевського, 12, Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, [PERSON] повернув банківську карту та грошові кошти в сумі 400 грн. [PERSON] . Про зняття з картки грошових коштів в сумі 5000 грн., [PERSON] . [PERSON] не повідомив, а таємно викравши їх, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 5000 гривень. Того ж дня, [PERSON] , близько 12 год. 02 хв., усвідомлюючи що на балансі банківської картки [PERSON] знаходяться грошові кошти, у банкоматі АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , що розташований за адресою смт. Богородчани, вул. Шевченка, 54, та маючи доступ до банківської картки [PERSON] , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу [PERSON] , зняв грошові кошти із банківської картки останнього у сумі 6600 грн. В подальшому, [PERSON] у місцевому супермаркеті «Торговий Дім», що в смт. Богородчани, вул. Шевченка, 63, придбав продукти харчування для [PERSON] та оплатив за покупку грошові кошти в сумі 147 грн. Після повернення [PERSON] до місця проживання, він повернув банківську карту та передав [PERSON] придбані ним продукти харчування. Про зняття з картки [PERSON] грошових коштів в сумі 6600 грн. [PERSON] йому не повідомив, а таємно викравши їх, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Шкода завдана на загальну суму 11 600 гривень. Таким чином, [PERSON] вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України. Вказаним вироком суду [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Верховний Суд України, у пункті 13 постанови Пленуму від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» зазначив про те, що покладаючи обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Суд погоджується у повній мірі з наведеними позивачем доказами на підтвердження заподіяння йому відповідачем шкоди, внаслідок злочинних дій, а також обставин, при яких така шкода була заподіяна. А отже матеріальна шкода заподіяна відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] в розмірі 11 600,00 гривень підлягає задоволенню. Щодо завдання моральної шкоди, суд вважає в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач [PERSON] зазнав моральних страждань, які полягають в негативних змінах в його житті: переживаннях, тривозі, емоційній напрузі, отриманні психологічної та моральної травми, та виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 3000,00 гривень, а не 10000 гривень, як просив позивач. Отже позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 992, 40 гривень на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати.

Outcome: partial