Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачки- [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 07.11.2018 вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований Хотинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, за актовим записом № 155. У вказаному шлюбі дітей немає. Спільною сім`єю проживали в [ADDRESS] , вели спільне господарство. Подружні відносини із відповідачем тривали протягом двох місяців. Вподальшому стосунки між ними погіршилися і відповідач поїхав проживати до Туреччини. З того часу вони не бачились, не спілкувались, місце його перебування їй не відомо. На даний час вони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного побуту. Крім того позивачка посилається на те, що з лютого 2019 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , під час яких в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час вона вона вагітна і батьком майбутньої дитини являється [PERSON] , який визнає цю дитиною своєю і бажає зареєструвати себе батьком. У зв`язку із вказаним позивачка вважає, що шлюб із [PERSON] розпався, носить формальний характер, тому просить його розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву до суду від нього не надходило.\~ Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, про що в справі свідчить поштове повідомлення, а також через оголошення на офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України. Третя особа\~ [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснив,\~що в\~лютому 2019\~року познайомився\~із [PERSON] ,\~котра на\~той час\~із відповідачем\~вже не\~проживала.\~За час\~спільного проживання\~в них\~народилося двоє\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~відносно яких\~в подальшому рішенням суду його визнано батьком останніх. Крім того [PERSON] вказав, що [INFO] в них також народилася ще одна донька [PERSON] , батьком якої являється він. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив на позов; суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди представника позивачки розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів та ухвалено заочне рішення. Суд, врахувавши пояснення представника позивачки, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є громадянкою України, а відповідач [PERSON] громадянином Республіки Туреччина. Відповідно до ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та "Про міжнародне приватне право". Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала що вони з відповідачем після реєстрації шлюбу спільно проживали в [ADDRESS] . Як вбачається із довідки Юрковецької сільської ради № 255 від 22.06.2022 , [PERSON] , 1990 року народження та [PERSON] проживали в період із листопада 2018 року по грудень 2018 року в [ADDRESS] (а.с.8). Враховуючи вищевикладене, а також те, що шлюб між сторонами було укладено на території України, місце проживання [PERSON] та [PERSON] як подружжя було в Україні, позивачка на даний час продовжує проживати на території Україні, де має постійне зареєстроване місце проживання, суд вважає за необхідне до даних правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати право України. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.11.2018. Місце реєстрації Хотинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Актовий запис № 155. Вказане вбачається із повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 14.11.2019 (а.с.12). Від спільного проживання у сторін дітей немає. Причиною розпаду сім`ї є те, що відповідач покинув сім`ю і сторони протягом тривалого часу спільно не проживають. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.2 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ч.3 ст. 110 Сімейного кодексу України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Указана позиція також висловлена у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та Постанові Верховного Суду у справі № 753/8546/17 від 17 жовтня 2018 р., а саме: згідно з ч.2 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, будучи вагітною (строк 32 тижнів) (а.с.21). Встановивши обставини справи, які підтверджені належними доказами, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини\~сторонами не підтримуються, подальше збеження шлюбу неможливе, третьою особою [PERSON] визнано батьківство зачатої та народженої (на час ухвалення рішення) дитини, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved