Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом, в якому вказував, що з квітня 2018 року він знаходиться у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , працюючи у відповідача на посаді слюсаря-механіка. У листопаді 2018 року [PERSON] був призваний на військову службу та 26 грудня 2018 року призначений на посаду інженера відділення технічного контролю ВЧ [NUMBER] . 27 лютого 2019 року позивач був призначений старшим інженером виробничого цеху ВЧ [NUMBER] . 06 лютого 2020 року [PERSON] підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та на час подачі позову перебуває на посаді старшого інженера виробничого цеху ВЧ [NUMBER] . Має статус учасника бойових дій. Трудові відносини з відповідачем не припиняв. Проте з січня 2020 року ФОП [PERSON] , незважаючи на введення на території України особливого періоду, в порушення вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не виплачував [PERSON] середній заробіток за період перебування позивача на військовій службі, а також в порушення ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» не здійснював індексацію заробітної плати. Тому [PERSON] просив стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь середній заробіток за період з січня 2020 року по січень 2022 року (включно) у розмірі 90\~961,40 грн. (сума зазначена після відрахування податків та обов`язкових платежів), а також суму індексації за цей же період у розмірі 648,82 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні з поважних причин (введенням на території України воєнного стану; постійними обстрілами населеного пункту за місцем знаходження представника; постійними відключеннями електроенергії). Проте вказана заява була відхилена судом, оскільки представник відповідача з моменту вступу у справу (22 лютого 2022 року) чотирнадцять разів подавав аналогічні заяви та не надав жодних доказів неможливості участі у розгляді справи у будь-якому зручному для нього форматі (особиста участь; участь у режимі відеоконференції; подача відзиву та/або долучення доказів, що мають значення для вирішення спору тощо). Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки в окремій заяві позивач [PERSON] не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що з 08 червня 2018 року [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , працюючи у відповідача на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів (а.с. 28, 30-32, 40-43). У листопаді 2018 року [PERSON] був призваний на військову службу та 26 грудня 2018 року призначений на посаду інженера відділення технічного контролю ВЧ [NUMBER] (а.с. 20-21). 27 лютого 2019 року позивач був призначений старшим інженером виробничого цеху ВЧ [NUMBER] (а.с. 20-21). 06 лютого 2020 року [PERSON] підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та на час подачі позову перебуває на посаді старшого інженера виробничого цеху ВЧ [NUMBER] (а.с. 16-19). Має статус учасника бойових дій (а.с. 22-23). Трудові відносини з відповідачем не припиняв, що підтверджується обставинами, встановленими у постанові Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року у справі №182/832/21 про притягнення ФОП [PERSON] до відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП (а.с. 40-43) та копією витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2014-2021 роки (а.с. 30-31), згідно якого протягом червня 2018 року березня 2021 року [PERSON] працював у відповідача, як платника єдиного внеску, за трудовим договором, та йому нараховувався дохід. Зокрема, згідно вказаного витягу з Реєстру, позивачу було нараховано середній заробіток (за спірний період): - за період з січня 2020 року по серпень 2020 року (включно) по 4\~723 грн. щомісячно; - за період з вересня 2020 року по жовтень 2020 року (включно) по 5 000 грн. щомісячно; - за листопад 2020 року 5 200 грн.; - за грудень 2020 року 5\~447,64 грн.; - за січень 2021 року 5\~519,12 грн.; - за лютий 2021 року 5\~809,60 грн.; - за березень 2021 року 6\~390,56 грн. Подальші нарахування відсутні. Аналізуючи вимоги позивача, суд виходить з наступного. 1)В частині стягнення середнього заробітку: Відповідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній протягом спірного періоду) громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими\~частиною третьою\~статті 119 Кодексу законів про працю України, а також\~частиною першою\~статті 53 і\~частиною другою\~статті 57 Закону України «Про освіту»,\~частиною другою\~статті 44,\~частиною першою\~статті 54 і\~частиною третьою\~статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту»,\~частиною другою\~статті 46 Закону України «Про вищу освіту». Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції, чинній протягом спірного періоду) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, тобто після оприлюднення\~Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». На час подачі [PERSON] позову Президентом України відповідне рішення про скасування особливого періоду та переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не було прийнято. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25 квітня 2018 року у справі №205/1993/17-ц. Таким чином [PERSON] за період з січня 2020 року по січень 2022 року (включно), проходячи військову службу, мав право на отримання за основним місцем роботи середнього заробітку у визначеному законом розмірі. Розрахунок для оплати середнього заробітку працівника за час військової служби здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08 лютого 1995 року. Згідно вказаного порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат\~за попередні два місяці роботи. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду. Розрахунок середнього заробітку позивач [PERSON] здійснив, виходячи з встановленого законом на відповідний рік розміру мінімальної заробітної плати. Суд згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а тому розраховує середній заробіток у визначених позивачем межах (виходячи з встановленого законом на відповідний рік розміру мінімальної заробітної плати). Зокрема: - за 2020 рік (згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік) з 01 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року мінімальна заробітна плата становила 4\~723 грн., а з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року 5\~000 грн.; - за 2021 рік (згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік) з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року 6 000 грн., а з 01 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року 6 500 грн.; - за 2022 рік (згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік) з 01 січня 2022 року 6 500 грн. З копії витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2014-2021 роки (а.с. 30-31) вбачається, що ФОП [PERSON] здійснював лише часткові нарахування [PERSON] середнього заробітку протягом спірного періоду. Проте доказів фактичної виплати позивачу середнього заробітку, на який той має право, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять. Навпаки, факт невиплати підтверджується листом Відділу з питань додержання законодавства про працю у Нікопольському регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16 листопада 2021 року за вих. №З-1390-11/04 (а.с. 38-39) та постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року у справі №182/832/21 про притягнення ФОП [PERSON] до відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП (а.с. 40-43). Зокрема, з листа Відділу з питань додержання законодавства про працю у Нікопольському регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16 листопада 2021 року за вих. №З-1390-11/04 вбачається, що за фактом невиплати ФОП [PERSON] середнього заробітку на користь [PERSON] було проведено перевірку, за результатами якої було встановлено порушення роботодавцем ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», про що 15 листопада 2021 року відносно ФОП [PERSON] складено відповідний акт перевірки №57/4.3-1419, припис про усунення порушень вимог трудового законодавства №57/4.3-1419-34 та складено протокол про адміністративне правопорушення №18/4.3-1419. Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року у справі №182/832/21 про притягнення ФОП [PERSON] до відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП судом встановлено наявність вини останнього у порушенні термінів виплати [PERSON] середнього заробітку. А відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто вказані обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доказуванню. Нарахування середнього заробітку за спірний період (в межах вимог позивача) становлять: за січень 2020 року - серпень 2020 року (включно) по 4\~723 грн. щомісячно (загальна сума 37\~784 грн.); за вересень 2020 року - грудень 2020 року (включно) по 5\~000 грн. щомісячно (загальна сума 20\~000 грн.); за січень 2021 року - листопад 2021 року (включно) по 6 000 грн. щомісячно (загальна сума 66\~000 грн.); за грудень 2021 року - 6\~500 грн.; за січень 2022 року 6 500 грн. За встановлених обставин, середній заробіток до нарахування працівникові становить 136\~784 грн., а за вирахуванням податків, страхових сум та інших обов`язкових платежів (до виплати працівникові на руки) 90\~961,40 грн. (що узгоджується з наданим позивачем розрахунком). Проте, пред`являючи вимоги про стягнення середнього заробітку у сумі за вирахуванням податків, страхових сум та інших обов`язкових платежів, позивачем помилково не враховано роз`яснення, які надав Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови за №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якої оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Подібних висновків дійшов й Верховний Суд у постанові від 26 січня 2021 року у справі №756/687/19 та у постанові від 16 лютого 2022 року у справі №359/5752/20. А тому до стягнення підлягає середній заробіток без зазначення утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, що становить 136\~784 грн. 2)В частині стягнення індексації: Відповідно до ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно п. 2 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, №1078 (далі - Порядок) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей. Проте відповідно до п. 3 Порядку до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: доходи громадян від здачі в оренду майна, від акцій та інших цінних паперів, ведення селянського (фермерського) і особистого підсобного господарства, підприємницької діяльності, яка є для громадян джерелом грошових доходів від власності; виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати; одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога у зв`язку з вагітністю та пологами, допомога при народженні дитини, допомога на поховання; цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених\~пунктом 2\~цього Порядку), винагорода за підсумками роботи за рік тощо; соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме; мінімальний розмір допомоги по безробіттю; державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю; державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд; тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату; щомісячна грошова допомога малозабезпеченій особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею; компенсаційна виплата, що призначається непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами); державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, допомога на дітей, які перебувають під опікою чи піклуванням, допомога на дітей одиноким матерям. Таким чином, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати (в тому числі середній заробіток військовослужбовця, який підлягає нарахуванню та виплаті під час особливого періоду за основним місцем роботи) не підлягають індексації, а тому в цій частині вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. 3)Щодо розподілу судових витрат: В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача згідно розміру задоволених позовних вимог (з врахуванням задоволення однієї з двох окремих позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору) також підлягають стягненню на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved