Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У жовтні 2022 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту виховання та проживання малолітніх дітей з матір`ю після розірвання шлюбу, де заінтересовані особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, [PERSON] , у вимогах якої просила, встановити факт виховання та проживання з матір`ю [PERSON] її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого 03 червня 2002 року, зареєстрованого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №461. В обгрунтування заявлених вимог заявник посилалась на те, що [PERSON] з 03.06.2005 по 02.04.2021 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2021 вказаний шлюб було розірвано. Від даного шлюбу колишнє подружжя мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання малолітніх дітей між подружжям не існує. Після розірвання шлюбу подружжя домовилось, що малолітні діти залишаються проживати матір`ю. Після розірвання першого шлюбу, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ). Подружжя проживає з малолітніми дітьми заявника, виховує та повністю утримує їх. У подружжя [INFO] народилась донька [PERSON] . Водночас, документом, що підтверджує статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України «Про охорону дитинства», є відповідне посвідчення. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» батькам і дітям з багатодітних сімей видаються відповідні посвідчення. Зразок посвідчення, порядок виготовлення і видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України. Так у заявника виникла необхідність подання документів, передбачених п. 3-2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2010 №209 «Деякі питання виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї» (зі змінами) і запропоновано надати, зокрема, копію рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу, копію рішення суду про позбавлення батька батьківських прав тощо. Відповідно до п.3-1, п.3-2 вищевказаного Порядку, заява для оформлення посвідчення батьків багатодітної сім`ї та посвідчення дитини з багатодітної сім`ї подається одним із батьків структурному підрозділу/виконавчому органу, що видає посвідчення, або центру надання адміністративних послуг за формою, затвердженою Мінсоцполітики. До заяви додаються, зокрема, у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу - документи, що підтверджують факт виховання дитини одним із батьків (копія рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу; копія рішення суду про позбавлення батька чи матері батьківських прав, визнання батька чи матері недієздатним (недієздатною), безвісти відсутнім (відсутньою); копія свідоцтва про смерть батька чи матері, копія свідоцтва про народження дитини у разі внесення змін у зв`язку з усиновленням). Встановлення юридичного факту проживання дітей та виховання їх матір`ю породжуватиме для заявника юридичні наслідки оформлення посвідчення, що підтверджує статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї, що обумовлює виникнення прав, передбачених Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та іншими законами України. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, окрім судового. Таким чином, від встановлення даного факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника. Ухвалою суду від 27.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судове засідання заявник та її представник не з`явились. Від адвоката до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності у якій вимоги заяви підтримаа та просиа задовольнити. Заінтересовану особу Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про час та місце розгляду справи було повідомлено завчасно та в установленому законом порядку. Від заступника начальника установи надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Крім того, просив винести рішення відповідно до діючого законодавства України з максимальним врахуванням інтересів дітей. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла нотаріально посвідчена приватним нотаріусом КМНО Федоришин Ю.А. заява про визнання вимог та обставин викладених у заяві [PERSON] . Проти задоволення вимог заяви не заперечував, та просив провести судовий розгляд у його відсутність. Від представника заінтересованої особи [PERSON] - адвоката Ковези А.І. надійшла до суду заява про визнання вимог та обставин викладених у заяві [PERSON] , та просив розглянути справу у його відсутність за наявними у матеріалами справи. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити за результатами розгляду справи рішення за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних документів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] та [PERSON] з 03 червня 2005 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №461. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, а саме: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Із рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2021 про розірвання шлюбу сторін вбачається, що питання щодо місця проживання спільних дітей учасники справи не ставили, та відповідно, судом дане питання не вирішувалось. 22 січня 2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №82, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у подружжя народилась донька [PERSON] . Факт реєстрації місця проживання та сам факт проживання дітей [PERSON] , [PERSON] з матір`ю вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи, які видані Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією (ЦНАП) та витягом з реєстру територіальної громади, відповідно до яких [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] з дня народження на даний час проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Також, у даній справі судом встановлено і це визнано заінтересованою особою (батьком дітей) [PERSON] , що донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю - [PERSON] . Тобто, діти [PERSON] , [PERSON] постійно мешкають за однією адресою разом з матір`ю. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Під час судового розгляду судом встановлено, що заявник [PERSON] , має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Тобто, сім`я заявниці та [PERSON] є багатодітною. Судом встановлено, що між батьками малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] відсутній спір про визначення місця проживання дітей. Таким чином, судом встановлено, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу з [PERSON] , тобто з 2021 року проживають разом із матір`ю [PERSON] , яка займається їх вихованням. Батько дітей [PERSON] не заперечує факту проживання малолітніх сина та доньки з матір`ю та членами її сім`ї після розірвання шлюбу, про що свідчить подана суду нотаріально посвідчена заява від 17.11.2022. Частина 2 статті 3 СК України, передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При цьому ст.2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім`ї. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На підставі статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно до вимог статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. Судом встановлено, що заявляючи вимоги про встановлення факту виховання та проживання дітей разом із матір`ю, заявниця прагне отримання судового рішення для встановлення факту визначеного п. 3-1, п.3-2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 № 209, та отримання визначеного соціального статусу. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Отже, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника. Відповідно ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Документом, що підтверджує статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України «Про охорону дитинства», є відповідне посвідчення. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» батькам і дітям з багатодітних сімей видаються відповідні посвідчення. Зразок посвідчення, порядок виготовлення і видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3-1, п.3-2 вищевказаного Порядку, заява для оформлення посвідчення батьків багатодітної сім`ї та посвідчення дитини з багатодітної сім`ї подається одним із батьків структурному підрозділу/виконавчому органу, що видає посвідчення, або центру надання адміністративних послуг за формою, затвердженою Мінсоцполітики. До заяви додаються, зокрема, у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу - документи, що підтверджують факт виховання дитини одним із батьків (копія рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу; копія рішення суду про позбавлення батька чи матері батьківських прав, визнання батька чи матері недієздатним (недієздатною), безвісти відсутнім (відсутньою); копія свідоцтва про смерть батька чи матері, копія свідоцтва про народження дитини у разі внесення змін у зв`язку з усиновленням). Як роз`яснено пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України № 5), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 зазначила, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Факт, який просить встановити заявник має для неї юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, заявниця обґрунтувала мету встановлення факту проживання дітей та виховання нею після розірвання шлюбу з батьком дітей, встановлення цього факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, заявниця не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищезазначене, прийшов до висновку про задоволення заяви [PERSON] . Факти, викладені в заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Судом не встановлено наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та її виховання і утримання, оскільки ці питання вирішено між батьками дітей добровільно. Встановлення юридичного факту проживання дітей разом із матір`ю породжуватиме для заявника юридичні наслідки - оформлення посвідчення, що підтверджує статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї, що обумовлює виникнення прав, передбачених Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та іншими законами України. Оскільки в іншому порядку, в даному випадку, встановити факт виховання та проживання дітей з матір`ю після розірвання неможливо, суд, з метою захисту прав заявника встановлює юридичний факт, а саме факт виховання та проживання з матір`ю [PERSON] її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого 03.06.2005, зареєстрованого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №461. Судовий збір залишити за заявником, відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved