Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до Богунського районного суду міста Житомира з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 27 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі № 295/940/20, призначено підготовче судове засідання. Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 23 березня 2020 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 26 квітня 2016 року в розмірі 148 794,52 дол. США. Стягнуто [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 10 510,00 грн. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 09 лютого 2021 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 23 березня 2020 року скасовано, провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення боргу закрито. Цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва. Постановою Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 09 лютого 2021 року в частині закриття провадження у справі та її передачі до іншого суду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Богунського районного суду міста Житомира. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 24 травня 2021 року провадження у справі № 295/940/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - закрито. Матеріали цивільної справи № 295/940/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Отже, позивач у справі, звертаючись до суду із позовною заявою просила стягнути із відповідачів в солідарному порядку на її користь 148794,52 доларів США, з яких 100000 доларів США сума позики, 48794,52 доларів США відсотки за користування грошовими коштами. Поряд із цим, в подальшому, провадження у справі в частині вимоги до [PERSON] судом було закрито провадження. Під час перебування справи у провадженні суду позивач не звертався із заявою про уточнення позовних вимог, а тому суд вирішує справу в межах ціни позову, зокрема про стягнення суми заборгованості з відповідача [PERSON] за договором позики у розмірі 148794,52 доларів США, з яких 100000 доларів США сума позики, 48794,52 доларів США відсотки за користування грошовими коштами. В обґрунтування позову представник позивача наводить наступні обставини. 26.04.2016 року між [PERSON] (позикодавець), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальникам у позику 100000 доларів США готівкою зі строком повернення до 01.05.2017 року та з визначенням 13% річних за весь час прострочки. [INFO] [PERSON] помер та спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] (позивач), а позичальники у встановлений договором строк позику з відсотками не повернули. Як в подальшому встановлено судами першої та апеляційної інстанції, [PERSON] помер [INFO] . 05 липня 2021 року матеріали вказаної цивільної справи надійшли до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою від 12 липня 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу прийнято до провадження судді Кахно І.А. та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 26 жовтня 2021 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із перебуванням судді Кирильчук І.А. у відпустці, вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Ольшевської І.О., яка ухвалою судді від 28.10.2021 року прийнята до провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Так, 14 травня 2021 року до Богунського районного суду м. Житомира, яким представник відповідача заперечує проти задоволення позову, зазначаючи про наступне. [PERSON] заперечується факт підписання договору позики та одержання грошових коштів за договором позики. Представник відповідача посилається на факт того, що оригінал договору позики не перебуває в розпорядженні суду. Зі змісту позовної заяви, яка подана представником позивача, вбачається, що «оригінали доказів, копії яких додаються до позовної заяви, знаходяться у мене». При цьому не зрозуміло, в кого знадиться оригінал договору позики, яким обґрунтовуються позовні вимоги, чи у представника позивача, чи у самої позивача. Варто відзначити, що відповідно до умов договору позики при повернені грошових коштів робиться відмітка на зворотному стороні цього договору. В матеріалах справи відсутня копія зворотної сторони названого договору, що унеможливлює встановлення істотних обставин справи на підставі копії цього договору та вимагає дослідження в суді оригіналу. Поряд із зазначеним, ухвалою Житомирського апеляційного суду задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, яку постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року залишено без зміни, та вжито заходи забезпечення позову в даній справі, яким заборонено [PERSON] у будь-який спосіб відчужувати, передавати в іпотеку/заставу, передавати до статутного капіталу юридичних осіб нижчезазначене нерухоме майно, транспортні засоби, а також накласти арешт на грошові кошти відповідача [PERSON] , а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1189904932000, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, кадастровий номер: 3222287601:01:337:0012, площею (га): 0.155, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 855044232222, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартиру, загальною площею (кв.м.): 95.5, житловою площею (кв.м.): 63.60, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1110191680000, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - групи приміщень № 34а (в літ. А), загальною площею (кв.м.): 232.50, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 646311980000, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - транспортний засіб МАZDА, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; - транспортний засіб ОДИСЕЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; - грошові кошти, що містяться на рахунку(ах): АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», номер рахунку: [NUMBER] , у межах ціни позову. Однак, 22 вересня 2021 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва захід забезпечення позову встановлений ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2021 року скасований в частині, зокрема група приміщень № 4а (в літ. «А»), загальною площею 232,50 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, 646311980000, за адресою: [ADDRESS] , залишилась під обтяженням, а відносно іншого майна заходи забезпечення позову були скасовані. 07 вересня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Давидченко Андрія Васильовича про витребування доказів та витребувано в [PERSON] оригінал Договору позики від 26.04.2016 р. 17 жовтня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 16 листопада 2022 року. У судове засідання, призначене на 16 листопада 2022 року, сторони та/або їх представники не з`явились, однак від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Сторона позивача про дату судового засідання повідомлялась вчасно та шляхом направлення судової повістки про виклик до суду електронною системою «Електронний суд», що в порядку глави 7 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Суд враховує період, протягом якого вказана справа перебуває у провадженні, обов`язок сторони повідомляти про причину неявки в судове засідання, встановлений ч. 3 ст. 131 ЦПК України, та п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, де у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи за наявними у справі матеріалами. Тому, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. У матеріалах справи наявна копія договору позики від 26 квітня 2016 року, з якої вбачається, що між [PERSON] , 1949 року народження, в подальшому «Позикодавець», з одного боку, та [PERSON] , 1967 року народження, [PERSON] , 1962 року народження, в подальшому «Позичальник», з іншого боку, укладено договір про наступне: за даним договором Позикодавець передає Позичальникові у власність гроші (позику в сумі 100 (сто) тисяч доларів США центів готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути отриману суму у строки і в порядку, зазначені в даному договорі. Відповідно до п. 2 даного договору, договір вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів. Грошові кошти передаються до підписання цього договору, в підтвердження цього факту, Сторони скріплюють договір своїми підписами. Згідно з п. 3 зазначеного договору, позикодавець передає позичальнику грошові кошти терміном до 01.05.2017 р., позичальник зобов`язається повернути, а Позикодавець прийняти грошові кошти не пізніше 01.05.2018 р. Дострокове або часткове повернення грошових коштів Позичальником має відбуватись тільки за попередньою згодою Позикодавця. При поверненні грошових коштів, в тому числі за попередньою згодою Позикодавця. При поверненні грошових коштів, в тому частковому, Сторонами робиться про це відмітка на зворотній стороні даного договору. Договір дійсний до моменту його остаточного виконання. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , шо підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 05 липня 2016 року виконавчим комітетом Очерятської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. [PERSON] прийняла спадщину за заявою № 446 від 08.07.2016 року, після померлого [PERSON] , що підтверджується листом завідувача Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. від 13.06.2018 р № 377/02-14. За наявності даних обставин позивачка стала спадкоємцем усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві ( [PERSON] ) на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Сторона відповідача, заперечуючи проти позову, вказувала на те, що не визнає факт укладання договору позики від 26 квітня 2016 року, а тому просила суд витребувати оригінал вказаного договору з метою подальшого призначення судової почеркознавчої експертизи. Частино 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вступаючи договірні відносини, кожна зі сторін діє з власної волі та на власний ризик і відповідно має усвідомлювати наслідки відхилення від загальних правил укладання правочинів. Сторона позивача стверджує, що між сторонами дійсно був укладений договір позики від 26 квітня 2016 року, а з метою додаткового обґрунтування про укладений договір сторона позивача надіслала на адресу суду копію договору позики, засвідчену нотаріусом Чеської Республіки, зазначаючи про те, що сам оригінал договору перебуває в позивача в Чеській Республіці, та позивач має побоювання, які полягають у ймовірній можливості втратити оригінал договору під час запровадженого воєнного стану в Україні та направлення останнього засобами поштового зв`язку. При цьому, позивач не просив суд відкладати розгляд справи з метою подальшого надання оригіналу вказаного договору або не надав доказів неможливості направлення оригіналу договору позики сполученням м. Горні Славков, Чеська Республіка - м. Київ, Україна, оскільки само по собі запровадження воєнного стану в України не є підставою для звільнення позивача від доказування, а долучена до матеріалів справи копія договору призводить до неможливості призначення судом експертизи за клопотанням представника відповідача, з метою встановлення автентичності підпису відповідача на ньому. За відсутності оригіналу договору позики суд позбавлений можливості призначити у справі судову експертизу та дослідити сам оригінал угоди в судовому засіданні, а тому такий доказ у вигляді засвідченої копії не може бути прийнятий судом як належний, достатній та достовірний доказ укладення договору позики між сторонами, який відповідав їх волевиявленню. Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. На зазначених обставинах наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 757/28231/13-ц. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в повному обсязі. Щодо питань, пов`язаних із заходами забезпечення позову. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року, з урахуванням ухвали Голосіївського районного суду м. Київ від 22 вересня 2021 року, якою вжиті заході забезпечення позову частково скасовані, під обтяженням залишилось майно, а саме: група приміщень № 34а (в літ. А), загальною площею (кв.м.): 232.50, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 646311980000, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відносно якого необхідно зазначити наступне. Так, згідно до ч. 1 с. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 158 ЦПК України). А тому враховуючи що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не підлягають задоволенню, суд в порядку ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасовує заходи забезпечення позову застосовані на підставі ухвали Житомирського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року, з урахуванням ухвали Голосіївського районного суду м. Київ від 22 вересня 2021 року. У зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed