Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, зокрема, що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 0522686800:01:000:0338, площею 1,943 га, що знаходиться на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. 03.10.2016 між ФГ "НУСІ" та [PERSON] укладено договір оренди, за умовами якого [PERSON] передав, а ФГ "НУСІ" прийняло у строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 0522686800:01:000:0338, строком на 10 років. У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до ФГ "НУСІ" про визнання договору оренди землі № б/н від 03.10.2016 недійсним. 19.06.2019 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області ухвалено рішення та визнано недійсним договір оренди землі № б/н від 03.10.2016 укладений між [PERSON] та ФГ "НУСІ" щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:01:000:0338, площею 1,9443 га., а також скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 31883176 від 17.10.2016. Постановою Вінницького апеляційного суду від 21.02.2020 рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.06.2019 скасовано. Разом з тим, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо про існування запису у виді права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 0522686800:01:000:0338 за [PERSON] на підставі договору оренди від 10.02.2020. Вказаний договір оренди від 10.02.2020, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 35868055, строком на 15 років. Зважаючи на те, що договір оренди від 03.10.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:01:000:0338, укладений між [PERSON] та ФГ "НУСІ" фактично не припиняв своєї дії, а також те, що за час дії вказаного договору, 10.02.2020 [PERSON] уклав договір оренди зазначеної вище земельної ділянки з [PERSON] , позивач вважає, що такий договір є недійсним. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсним договір оренди від 10.02.2020 укладений між [PERSON] та [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію права оренди [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Подала до суду клопотання про проведення судового розгляду без її участі. Позов підтримала. Погодилась на заочний розгляд справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Про час та місце проведення судового розгляду повідомлялись завчасно та належним чином. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 23.11.2022 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, відзив на позов, оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 03.10.2016 між [PERSON] , як орендодавцем та ФГ "НУСІ", як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:01:000:0338, площею 1,943 га, що знаходиться на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Строк дії договору 10 років (а.с.10,11). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суду надано постанову Вінницького апеляційного суду від 21.02.2020, з якої слідує, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.06.2019 вказаний вище договір оренди землі від 03.10.2016 було визнано недійсним. Разом з тим, даною постановою таке рішення було скасовано, в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору було відмовлено (а.с.12-15). З огляду на викладене, суд вважає, що фактично договір оренди від 03.10.2016 є чинним. Інших доказів на підтвердження тієї обставини, що даний договір було скасовано чи доказів його недійсності суду надано не було. 10.02.2020 між [PERSON] , як орендодавцем та [PERSON] , як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:01:000:0338, площею 1,943 га, що знаходиться на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Строк дії договору 15 років (а.с.19-21). До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про речове право оренди [PERSON] на вказану вище земельну ділянку, номер запису про інше речове право 35868055 (а.с.8). Відповідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до приписів ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 5 ст. 116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, зокрема, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зважаючи на положення вказаних вище норм, а також те, що договір оренди землі від 21.02.2020 укладений між [PERSON] та [PERSON] під час дії договору оренди від 03.10.2016, укладеного між [PERSON] та ФГ "НУСІ" щодо тієї ж самої земельної ділянки, суд вважає, що позовна вимога про визнання такого договору недійсним підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи те, що рішення суду визнано недійсним договір оренди від 21.02.2020 відповідно слід задоволити вимогу позивача про припинення речового права оренди. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що слід стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного, положень ст.13 Закону України «Про оренду землі», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 116, 125, 126 ЗК України, ст.203, 215, 638 ЦК України, та

Outcome: approved