Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , за результатом якого просить визначити місце проживання дитини з батьком. Позивачем зазначено, що відповідно до рішення Южного міського суду Одеської області від 15 грудня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини присвоєно « [PERSON] ». Від даного шлюбу є спільна дитина [PERSON] [INFO] . У червні 2022 року позивач отримав від відповідача повідомлення про те, що з липня 2022 року остання на невідомий термін виїжджає за межі України, у зв`язку з чим залишає сина разом із батьком. Таким чином, [PERSON] фактично проживає разом із батьком. Позивач стверджує, що аліменти на утримання дитини без рішення суду сплачував належним чином, а тому, не має заборгованості з їх сплати, має можливість забезпечити свого сина житлом та можливістю відвідувати навчальні заклади. Це дозволяє йому належним чином піклуватися про навчання та всебічний розвиток дитини. Як вбачається із довідки про фактичне місце проживання надана [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою від 29.08.2022 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, Відповідач в судові засідання, призначені на 10.10.2022, 02.11.2022, 01.12.2022 не з`явилася, про дату, час та місце якого повідомлялася своєчасно, належним чином. Третя особа служба у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце якого повідомлялася своєчасно, належним чином. Про причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відповідно до ч. 4ст. 223 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що Відповідно до рішення Южного міського суду Одеської області від 15 грудня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини присвоєно « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною другою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц, провадження N 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Валігурським Михайлом Михайловичем та зареєстрована в реєстрі за №546, [PERSON] дала свою згоду на проживання сина - [PERSON] , [INFO] разом з його батьком [PERSON] [INFO] . Згідно довідки про фактичне місце проживання наданою головою правління ОСББ «Т.Г. Шевченко 7» та видана на ім`я [PERSON] вбачається, що разом з ним у квартирі [ADDRESS] проживає син - [PERSON] . Відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна №109/Ю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира за [ADDRESS] . Таким чином позивач разом із сином проживає у батьківській квартирі, родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Суд, з урахуванням позиції сторін щодо необхідності залишення дитини з батьком, врахувавши умови проживання дитини, обставини за яких батьки прийняли таке рішення, вважає, що залишення сина з батьком не порушить його прав, не вплине на його інтереси та подальший розвиток. Після всебічного, повного дослідження та оцінки пояснень сторін, наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved