Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою. В заяві зазначив, що о 08 годині 50 хвилин 14 грудня 2018 року на перехресті вулиць Сталеварів та Патріотичної в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортних засобів «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер [NUMBER] , належного позивачу, та ЗАЗ 1102, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої належний позивачеві автомобіль «Volkswagen Transporter» зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, на підставі постанови судді від 17.01.2019 року, яка набрала законної сили, визнаний відповідач, що допустив порушення вимог п. 16.1 «Правил дорожнього руху України». Спричинена транспортному засобу позивача шкода відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження обчислюється сумою в 35200 грн. 32 коп. Вказану суму, як і витрати зі сплати судового збору, що становлять 2102 грн., позивач просить присудити йому з відповідача. Ухвалою судді від 09.09.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На підставі ухвали суду від 11.02.2022 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України. Заходи забезпечення позову, доказів судом не вживалися. В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, не з`явилися. При цьому представник позивача надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, проведення судового розгляду без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Від відповідача та третьої особи - Моторного (транспортного) страхового бюро України - надійшли письмові пояснення з приводу спору. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення спору у відсутність учасників справи. З письмових пояснень відповідача слідує, що він не є належним відповідачем в справі, оскільки згідно із ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю 1 групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю 1 групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному законом. Так як відповідач має статус учасника бойових дій, як і третя особа [PERSON] , якій належить автомобіль ЗАЗ 1102, державний реєстраційний номер [NUMBER] , він не повинен нести відповідальність за спричинену шкоду, яку треба покласти на МТСБУ. Письмові пояснення представника Моторного (транспортного) страхового бюро України полягають в наступному. Встановлений пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк для звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування є присічним, поновленню не підлягає, а його пропуск є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. І так як позивач пропустив вказаний строк, підстав для покладення відповідальності за спричинену його майну шкоду на МТСБУ немає. Разом з тим відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування не звільняє винну особу від відповідальності на підставі ст. 1166 ЦК України, тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що о 08 годині 50 хвилин 14 грудня 2018 року на перехресті вулиць Сталеварів та Патріотичної в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортних засобів «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер [NUMBER] , належного позивачу, та ЗАЗ 1102, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої належний позивачеві автомобіль «Volkswagen Transporter» зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, на підставі постанови суду від 17.01.2019 року, яка набрала законної сили, визнаний відповідач, що допустив порушення вимог п. 16.1 «Правил дорожнього руху України». Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Як випливає із змісту ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З наведеного положення цивільного законодавства випливає, що обов`язок особи, винної у вчиненні порушення дорожнього руху, що призвело до ушкодження предметів матеріального світу, відшкодовувати спричинену її діями шкоду настає лише у випадку недостатності страхового відшкодування, отриманого потерпілим від страховика. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, як випливає з його преамбули. Випадки відшкодування спричиненої наземним транспортним засобом шкоди Моторним (транспортним) страховим бюро України внормовані статтею 41 Закону, і до них відноситься зокрема: її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність [PERSON] не є застрахованою, що означає наявність підстав для покладення відповідальності на Моторне (транспортне) страхове бюро України. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування перелічені в статі 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і до них відноситься неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Судом встановлено, що позивачем порушений вказаний строк. Правовий висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 31), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тоді обсяг відповідальності страхувальника обмежується різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц, і його зміст відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні цього спору. Дійшовши висновку про задоволення позову, суд бере до уваги, що поданню позову до особи, винної у спричиненні шкоди має передувати звернення потерпілого до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, і враховує такі встановлені судом обставини. Пропуск строку звернення за страховим відшкодуванням до МТСБУ є законною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. За вказаних обставин право потерпілого на отримання відшкодування опиняється у глухому куті і набуває ознак такого, що лише декларовано і не може бути ефективно реалізовано. Метою цивільного судочинства є ефективний захист порушеного цивільного права відповідно до ст. 2 ЦПК України. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки право потерпілого від дорожньо-транспортної пригоди за вказаних обставин не може бути дієво реалізовано із застосуванням положень цивільного законодавства, що регулюють правовідносини в сфері страхування, в тому числі страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд вважає за необхідне застосувати правовідносини, які витікають із спричинення шкоди, виходячи з такого. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). В той же час така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, що завдала шкоди, у випадку, коли суми страхового відшкодування буде недостатньо для покриття фактично спричиненої шкоди ( ст. 1194 ЦК України). Як зазначено, вирішення питання про відшкодування шкоди шляхом отримання страхового відшкодування від третьої особи не відбулося. Разом з тим право особи потребує дієвого захисту. Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а із змісту ст. 1188 ЦК України випливає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її. У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе при вирішенні спору використати положення статті 1194 ЦК України, констатуючи наявність передумов для звернення з вимогами до винної у спричиненні шкоди особи, якими є об`єктивна неможливість отримати страхове відшкодування від страховика, у взаємозв`язку з правилами наведених статей 1166, 1188 ЦК України. Як випливає з роз`яснень п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Обставини спричинення шкоди майну позивача встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, тому в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України її висновки є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи (а. с. 5). Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У зв`язку з тим, що внаслідок вчиненого [PERSON] адміністративного правопорушення належне позивачу майно зазнало ушкоджень, а він поніс збитки, що пов`язані з отриманою шкодою і становлять вартість відновлювального ремонту в сумі 35200 грн. 32 коп., які підтверджені допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову про стягнення з відповідача цих видатків (а. с. 18). На зазначений висновок суду не впливають твердження відповідача про те, що він як особа зі статусом учасника бойових дій в силу п. 13.1 ст. 13 Закону звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди проводить МТСБУ, виходячи з такого. В силу наведеного пункту Закону особи зі статусом учасника бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності лише у випадках спричинення шкоди під час керування належними цим особам транспортними засобами. Між тим, судом встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач керував автомобілем, що належить не йому, а третій особі - [PERSON] . Що ж стосується настання відповідальності за вказаних обставин, хоча третя особа також має статус учасника бойових дій, проте для звільнення позивача від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в розумінні статті 13 Закону необхідна констатація того, що власник є особою з інвалідністю 1 групи, а також присутність власника під час керування іншою особою належним йому автомобілем (13.1. Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом). Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства судовий збір, сплачений позивачем, підлягає присудженню йому з відповідача, в розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved