Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] \~звернулася в\~суд з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 07.09.2019 вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, має сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого також записаний відповідач. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, шлюбні відносини фактично припинені, шлюб носить формальний характер, тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Ухвалою судді від 14 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка, яка про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказував, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 164. Сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.06.2020 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER] від 10.12.2019. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідач. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, сім`я існує лише формально, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи відповідне клопотання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище « [PERSON] ». За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, те, що 22.11.2022 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява в порядку ст.206\~ЦПК України про визнання позовних вимог, за таких підстав з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків понесених судових витрат на подання позову, сплаченого при поданні позову, а 50 відсотків понесених судових витрат підлягають поверненню позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved