Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

10 червня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 04 листопада 2017 року року вона та відповідач уклали шлюб, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть. На даний час вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. З часу припинення сторонами шлюбних відносин усі обов`язки по утриманню та вихованню їхнього сина [PERSON] несе вона самостійно. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина їй не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Домовленості про добровільну сплату відповідачем аліментів на сина сторонами не досягнуто. Оскільки відповідач не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина, вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що син сторін потребує продуктів харчування, одягу, ліків, засобів гігієни, ціни на які значно зросли. Крім того, син підростає та потребує купівлі сезонного одягу, все це потребує неабияких коштів. Відповідач може працювати, адже є працездатною особою, як батько дитини має нести відповідальність за життя сина. Наполягала на стягненні з відповідача аліментів на дитину в розмірі заявлених нею позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на сина [PERSON] в розмірі 1500 грн., вказуючи на те, що із позивачем та сином [PERSON] вони проживають разом, спільно з позивачем приймають участь у вихованні їхнього сина. Він фінансово підтримує позивача і дитину. Офіційно він не працює, оскільки на даний час хворіє, витрачає кошти на своє лікування. Крім того, він має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яку він матеріально теж підтримує. Вважає, що визначений у позовній заяві розмір аліментів підлягає зменшенню. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 04 листопада 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні матері, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов проживання, складений 06 червня 2022 року, депутатом Калитянської об`єднаної територіальної громади Броварського району Київської області. Будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] , проживаючи разом із сином та дружиною, добровільно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина [PERSON] , відповідач до суду не подавав. Домовленості щодо утримання дитини батьком між сторонами не досягнуто. Позивач [PERSON] наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог та стягненні на її користь з відповідача [PERSON] аліментів на їхнього малолітнього сина [PERSON] , який перебуває на повному утриманні матері, у розмірі 3000 грн., щомісячно. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №\~789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. 1 ст. 12 цього ж Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)\~інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови №\~3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік визначено, що прожитковий мінімум у 2022 році на місяць на дитину віком до 6 років становить: з 1 липня 2201 грн., з 1 грудня 2272 грн. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що малолітній син сторін [PERSON] перебуває на повному утриманні його матері [PERSON] , а батько дитини [PERSON] належної участі в утриманні сина не приймає, часткове визнання відповідачем позову, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на малолітнього сина ґрунтується на вимогах закону. Суд, враховуючи обставини справи, вважає необхідним визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 10 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial