Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, встановлення факту спільного проживання спадкоємця разом і спадкодавцем на день прийняття спадщини, в якому просить суд: встановити юридичний факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на день його смерті [INFO] ; визнати за нею в порядку спадкування право власності на 19/200 частини комунальної квартири, яка складає 1/2 частину та яка належала померлому [INFO] сину [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності 19/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] ( загальною площею 17.8 кв.м., житловою площею 12 кв.м.) Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є її сином. [PERSON] та [PERSON] проживали разом в кімн. №4 гуртожитку міської лікарні, в подальшому дану кімнату було приватизовано як 19/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] . До моменту смерті сина позивач вказує, що фактично мешкала в даній квартирі, хоча перед смертю сину і зареєструвалася за іншою адресою. Приватний нотаріус ХМНО Фесенко О.Ю. відмовила в оформленні спадкових прав на спадкове майно. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 03.11.2020 року (а.с.14). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , видане повторно 15.06.2021 року (а.с. 10). 26.05.2021 року за вих. №63/01-16 Приватний нотаріус ХМНО Фесенко О.Ю. в оформленні спадщини [PERSON] відмовила. (а.с.22) Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.05.2019 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 19/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] . (а.с.18), що також підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.19-20) Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved