Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

25 серпня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У вказаній квартирі окрім позивача, зареєстровані [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача, [PERSON] , який є сином позивача та [PERSON] , яка є дочкою позивача. Вказав, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] з 2014 року без поважних причин не проживають у спірній квартирі. Позивач самостійно сплачує вартість всіх комунальних послуг, та несе інші витрати по утриманню житла, а тому вимушений звернутися з даним позовом до суду. 16 вересня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що відповідачі більше десяти років не проживають у спірній квартирі, залишили квартиру добровільно. Пояснив, що відповідач [PERSON] є його сином від першого шлюбу, відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, з якою шлюб розірвано. Пояснив, що квартира є його особистою приватною власністю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надали,\~в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з позивачем, та відповідачами вона знайома, оскільки знала ще мати позивача та вони проживали по сусідству. Пояснила, що їй відомо, що відповідач [PERSON] це колишня дружина позивача, вони розійшлися і остання не проживає у спірній квартирі більше п`яти років. Відповідач [PERSON] є сином позивача, проживав у квартирі поки була жива його бабуся- мати позивача, і після смерті бабусі перестав проживати у спірній квартирі. Пояснила, що [PERSON] вона не бачила приблизно десять років. Зазначила, що їй відомо, що в спірній квартирі проживає позивач [PERSON] разом зі своєю жінкою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що в спірній квартирі проживали батьки позивача, і після їх смерті [PERSON] оселився в квартирі разом із дружиною [PERSON] та дітьми, пізніше вона дізналась про те, що позивач та відповідач [PERSON] розійшлися. Пояснила, що відповідача [PERSON] вона не бачила приблизно десять років, а відповідача [PERSON] , який є сином позивача не бачила більше десяти років, і їй не відомо щоб позивач чинив перешкоди відповідачам у користуванні житлом. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №121 (а.с.4-6). Як вбачається з довідок Центру адміністративних послуг «Віза», Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби «Нова.Ком» від 21 липня 2022 року, за адресою: [ADDRESS] , окрім [PERSON] , який є власником квартири, зареєстровані також [PERSON] - дружина позивача, [PERSON] - дочка позивача, [PERSON] - син позивача, [PERSON] - син позивача, та [PERSON] - інша особа (а.с.11,12). Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року, що набрало законної сили 05 травня 2015 року, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7-8). Відсутність відповідачів у спірному житлі підтверджується актами, наявними в матеріалах справи, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженими директором ТОВ «Житлокомцентр», згідно яких відповідач [PERSON] з 15 серпня 2012 року не проживає в квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] з 09 квітня 2015 року не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачу на праві особистої приватної власності, не проживання відповідачів більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 992,40 гривень підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах по 496,20 гривень з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved