Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок, що був придбаний під час шлюбу. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що 04.08.2020 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Зазначає, що весь час відповідач [PERSON] перебував на її утриманні, оскільки він за час шлюбних відносин не працював та перебував під цілодобовим домашнім арештом за її місцем проживання, оскільки відповідно до ухвали від 08.07.2020 року Ірпінського міського суду Київської області у кримінальній справі № 367/5770/19 йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю. Вказує, що ухвалою від 13.05.2021 року Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] було змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю на тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України. Підставою зміни запобіжного заходу було нанесення їй відповідачем 17.04.2021 року тілесних ушкоджень середньої тяжкості у вигляді перелому двох ребер, за вказаним фактом слідчим відділом Дарницького УП ГУНП в м.Києві було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 122 КК України, ЄРДР 12021100020001179. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2021 року, у справі №303/3539/21, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення суду набрало законної сили 26.07.2021 року. За час перебування у шлюбі позивачем було придбано за її власні кошти житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Будинок був придбаний з метою подальшого дарування нерухомого майна її неповнолітній доньці [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що 30.12.2020 року нею був укладений нотаріальний договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевченком І.Л., за яким [PERSON] передав у позику грошові кошти у сумі 101000,00 доларів США, а вона зобов`язалася повернути позичені грошові кошти у сумі 101000,00 доларів США не пізніше 30.12.2021 року. Крім того, з метою забезпечення вищевказаного договору позики між [PERSON] та [PERSON] був укладений Іпотечний договір від 30.12.2020 року, де предметом іпотеки зазначено її особисте нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що повернення позичених грошових коштів за договором позики здійснюється її власними коштами, відповідач [PERSON] не приймав та не приймає участі у виконанні зобов`язань за договором позики. Наголошує, що вона самостійно, щомісячно, за власний кошт вносить строкові платежі за договором. За рахунок позичених грошових коштів за договором позики вона придбала вищевказаний житловий будинок загальною площею 83,9 кв.м., вартістю 48079 грн.. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати житловий будинок загальною площею 83,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та віднести судові витрати на рахунок [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 30.11.2021 року від представника [PERSON] , адвоката Дяченка А.П. надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що із позовними вимогами відповідач не погоджується, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивачем не наведено достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про використання отриманих за договором позики грошових коштів саме для купівлі будинку. Вказує, що [PERSON] до шлюбу мала заборгованість перед третіми особами у сумі близько 3000000 грн., через постійні вимоги кредиторів почала зловживати спиртними напоями, почала продавати своє майно для погашення боргів та придбання алкогольних і наркотичних речовин. Зазначає, що відсутність постійного доходу у дружини та ненадання [PERSON] їй грошових коштів призвело до сімейного непорозуміння. [PERSON] почала вимагати від нього звільнити квартиру, де вони мешкали, з метою реалізації нерухомості. Його відмова звільнити житло була обумовлена тим, що він перебував під цілодобовим домашнім арештом. Не погоджуючись із тим, що він у добровільному порядку не звільняє її житло, почала погрожувати, що знайде спосіб, щоб він залишив житло та повернувся за ґрати. Свої наміри вона реалізувала заявою щодо скоєння проти неї кримінального правопорушення. Однак, на даний час не визначено особу, яка нанесла тілесні ушкодження позивачу. Вказує, що твердження [PERSON] стосовно того, що він не заперечував щодо купівлі житлового будинку та подальшого його відчуження чи дарування дочці є неправдивим. Зважаючи на факт проживання рідних позивача в м. Києві та Київській області, навчання її доньки в м. Києві, виставлення на продаж спірного об`єкту нерухомості, намір купівлі будинку для дарування дочці в с. Лутайка, Полтавської області, видається сумнівним. Вважає, що позивач вводить суд в оману щодо фактичних обставин придбання житла подружжям. Зазначає, що неправдивою є також інформація про те, що [PERSON] ніколи не працював, оскільки він весь час працював у галузі будівництва, займав керівні посади. Перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, після того як мати через зловживання позивачем алкогольними напоями та намагання продати майно, забрала в неї авто, він купив своїй дружині Мерседес 190, за що остання «була вдячна і від радощів тиждень не виходила з запою». Про зловживання алкогольними напоями та наркотичними засобами, відсутність постійного доходу та зареєстрованого місця працевлаштування, свідчить той факт, що мати [PERSON] ініціювала в Органах опіки та піклування питання про позбавлення останньої батьківських прав. Вказує, що його колишня дружина штучно створює умови для заволодіння майном, що знаходиться у спільній власності подружжя з метою його подальшої реалізації. Вважає, що суд має відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що 04.08.2020 року сторони зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1173 (а.с. 07). З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08.07.2020 року у справі № 367/5770/19 [PERSON] було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із звільненням його з-під варти в залі суду негайно (а.с. 86-87). Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13.05.2021 року у справі № 367/5770/19 [PERSON] змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобу електронного контролю на тримання під вартою, із взяттям його під варту в залі суду негайно (а.с. 88-91). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2021 року у справі №303/3539/21 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 84-85). 30.12.2020 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики грошових коштів у сумі 101000 доларів США 00 центів, які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 30.12.2021 року в готівковій формі у м. Києві у доларах США, у зазначеному в договорі порядку. Вказаний договір посвідчено 30 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком І.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 2900 (а.с. 69). Із заяви від 30.12.2020 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрованої в реєстрі за № 2998, вбачається, що [PERSON] дав згоду [PERSON] на отримання в позику грошових коштів та укладення нею договору позики грошових коштів в якості позичальника за ціною та умовами за її розсудом (а.с. 70). 30.12.2020 року між [PERSON] (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) був укладений іпотечний договір, що забезпечує виконання зобов`язання, яке випливає з укладеного між сторонами договору позики, посвідченого 30.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 2900. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , загальною площею 99,9 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі дублікату договору дарування квартири, виданого 14.12.2007 року державним нотаріусом Двадцять другої київської державної нотаріальної контори Гуєцькою І.В. за реєстровим № 3-2076 (а.с. 71). Згідно з розпискою від 30.12.2020, підписаною [PERSON] , він отримав від [PERSON] правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] та зобов`язався їх повернути по завершенню договору позики № 2900, укладеному між ними (а.с. 74). З довіреності, посвідченої 16.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованої за № 443, вбачається, що [PERSON] уповноважив на підставі договору доручення, укладеного в усній формі, кожного окремо один від одного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримувати належні йому грошові кошти та будь-які належні йому до виплати грошові кошти за укладеними договорами позики, договорами іпотеки, іншими цивільно-правовими договорами та у зв`язку з цим подавати й отримувати будь-які документи (а.с. 75). З розписок від 29 січня, 01 березня, 02 квітня, 29 квітня, 31 травня, 01 липня, 03 серпня, 02 вересня 2021 року, підписаних [PERSON] , вбачається, що [PERSON] здійснювала платежі за договором позики № 2900 від 30.12.2020 року в розмірі 1750 доларів США 00 центів (а.с. 76-83). 26.02.2021 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею - 83,9 кв.м., житловою площею - 37,5 кв.м.); «Б» - сараю-літньої кухні; «В» - погребу; «Г» - гаража; «Д» - сажу; «Е» - вбиральні; № 1 - огорожі; № 2 - огорожі; № 3 - водогону; № 4 - воріт; № 5 - ями вигрібної, який посвідчено 26.02.2021 року приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Іщенком І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 154. Відповідно до умов договору за погодженням сторін продаж зазначеного житлового будинку вчинено за 48079 грн. З пункту 6.3 умов договору вбачається, що чоловіком покупця [PERSON] було надано заяву про згоду на укладення даного договору (а.с. 67). 17.02.2021 року ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» проведено незалежну оцінку вищевказаного об`єкту нерухомого майна, згідно висновку ринкова вартість об`єкту оцінки становить 48 079 грн. (а.с. 68). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 246089399 від 26.02.2021 року, житловий будинок, за реєстраційним № 2300413153000, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності у частці 1/1, відповідно до договору купівлі-продажу №154, виданого 26 лютого 2021 приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Іщенком І.М., є власністю [PERSON] (а.с. 66). Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Згідно зі статтею 57 СК України до майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка належить, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 зазначив, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Така позиція була викладена Верховним Судом і у постанові від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18. У разі придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Одержані позивачем у позику (предметом іпотеки було її особисте нерухоме майно) грошові кошти використані у власних, не пов`язаних із сім`єю, інтересах. Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач приймав участь у поверненні позичених грошових коштів, зокрема, після розірвання шлюбу, за договором позики № 2900, матеріали справи не містять. Крім того, відповідач весь час протягом перебування у шлюбі з позивачем перебував під цілодобовим домашнім арештом з застосуванням засобу електронного контролю, а також під вартою, допустимих доказів на підтвердження того, що він мав місце роботи або самостійний заробіток (доход), суду не надано. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, з огляду на досліджені письмові докази по справі, як кожного окремо так і в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в доданих до справи письмових доказах, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved