Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Толстих О.Ю., звернувся до суду з позовом до відповідача приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, який уточнив 02 листопада 2022 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на ПрАТ «ЦГЗК», яке є правонаступником ВАТ «Центральний ГЗК», після приведення діяльності у відповідності до ЗУ «Про акціонерні товариства», з 11.04.2004 по 05.02.2007 року на посаді помічника машиніста бурової установки Петрівського кар`єру. Внаслідок праці у шкідливих умовах він отримав професійне захворювання хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1, білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг, парезом лівої стопи, фаза загострення. Стан після дискектомії L5-S1 (2016 рік), та інтерламінектомії (15.02.2019 р.). Висновком МСЕК від 20.04.2021 року позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25 % (радикулопатія), висновком МСЕК від 02.05.2022 року в розмірі 25 % (радикулопатія), за результатами крайнього переогляду від 01.11.2022 року позивачу було встановлено 50 % (радикулопатія) втрати професійної працездатності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 130\~000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача 03 жовтня 2022 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на уточнену позовну заяву та 25 листопада 2022 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що [PERSON] \~\~був обізнаний про умови праці на підприємстві та про неможливість роботодавця в повній мірі забезпечити безпечні умови праці з огляду на специфіку виробництва, а відтак працівник самостійно виявив бажання працювати в умовах шкідливих виробничих факторів. Позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди професійними захворюваннями діями відповідача, оскільки професійне захворювання виникло внаслідок шкідливих умов праці на посаді машиніста бурової установки бурової дільниці № 2 ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром». Крім того, відповідач має сумніви щодо періодів трудових відносин позивача з іншими підприємствами після звільнення з підприємства відповідача та зазначає, що професійне захворювання у позивача виникло через великий проміжок часу після припинення трудових відносин з відповідачем. Позивачем помилково прийнятий акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання (отруєння) та висновки МСЕК в якості факту спричинення останньому моральних страждань. Також, відповідач не погодився із заявленим розміром моральної шкоди. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 30 листопада 2022 року клопотання відповідача про зупинення розгляду справи було залишено без задоволення. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на неможливість бути присутнім у судовому засіданні. Так, суд вважає, що клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню оскільки, судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, а тому судовий розгляд справи здійснюється за відсутності сторін Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 11.06.2004 по 06.05.2006 року працював на підприємстві відповідача на посаді помічника машиніста бурової установки на буровій дільниці Петрівського кар`єру гірничого управління, з 06.05.2006 року по 01.07.2006 працював машиністом бурової установки на буровій дільниці Петрівського кар`єру гірничого управління та з 01.07.2006 по 05.02.2007 працював машиністом бурової установки на буровій дільниці Петрівського кар`єру. 05.02.2007 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 21-23) 09 лютого 2021 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, згідно якого позивачу було встановлено професійне захворювання - хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. В п. 17 вказаного Акту зазначено, що працюючи машиністом бурової установки на буровій дільниці № 2 ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» в умовах Першотравневого кар`єру ПрАТ «Північний ГЗК» виконував роботи з керування буровим станком СБШ-250МНА під час буріння свердловин. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та робочого місця умови праці характеризувались важкістю праці, показники якої перевищували нормативні значення. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання [PERSON] послужив профмаршрут: 06.2004 02.2007 помічник машиніста бурової установки, машиніст бурової установки Петрівського кар`єру ВАТ «ЦГЗК»; 08.2009-06.2010, 10.2011-12.2013 машиніст бурової установки ВАТ «ММК ім. Ілліча», ГЗК «Укрмеханобр». Причиною виникнення професійного захворювання визначено важкість праці: робоча поза (незручна) становить: 30,6 % при нормативному значенні до 25 %; нахили тулуба (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 148 при нормативному значенні до 100; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 38 при нормативному значенні до 30 згідно з ДСН та П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248» (п. 18 Акту) (а.с. 8-10). Довідкою МСЕК №059685 від 20.04.2021 [PERSON] первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності за радикулопатією з 05.04.2021 до 01.05.2022 року. За результатом наступного переогляду позивачу повторно було встановлено 25 % втрати професійної працездатності за радикулопатією з 01.05.2022 до 01.05.2025 року (довідка МСЕК №060322 від 02.05.2022 року) (а.с. 11). Довідкою МСЕК №122318 від 01.11.2022 року при повторному огляді [PERSON] встановлено 50 % втрати професійної працездатності за радикулопатією з 24.10.2022 до 01.11.2024 року з наступним переоглядом 01.10.2024 року, та встановлено третю групу інвалідності. Крім того,\~підставою для\~встановлення професійного\~захворювання позивачу\~послужив профмаршрут,\~вказаний у\~медичному висновку лікарсько-експертної\~комісії ДУ\~«Український науково-дослідний\~інститут промислової\~медицини» від\~14.07.2022\~року №\~1183:\~загальний стаж\~у шкідливих\~умовах -\~9\~років 1\~міс.,\~в т.ч.\~на посаді помічника машиніста бурової установки, машиніста бурової установки Петровського кар`єру ВАТ «ЦГЗК» (а.с.19-20). Також, [PERSON] було видано Індивідуальну програму реабілітації інваліда №556 від 01.11.2022 року, копія якої міститься в матеріалах справи. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.\~\~ Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі статями 23, 1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв`язку з\~\~ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача у зв`язку із перебуванням позивача у трудових відносинах з іншими підприємствами після звільнення з ПрАТ «ЦГЗК», а також великого проміжку часу після припинення трудових відносин з відповідачем, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів, якими би підтверджувався факт спричинення відповідачем моральної шкоди у зв`язку з втратою позивачем працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати останнім професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача, зокрема, під час його роботи на підприємстві відповідача, що підтверджується п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 09.02.2021 року (а.с. 8-10). За таких обставин суд вбачає, що ПрАТ «ЦГЗК» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійним захворюванням радикулопатією. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 50 %, наявності у позивача третьої групи інвалідності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також, згідно профмаршруту, тривалість праці позивача у шкідливих умовах на підприємстві відповідача (06.2004 02.2007 роки) та періоди праці позивача у шкідливих умовах на інших підприємствах, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 55 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial