Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Інтер Агро», третя особа: ТОВ «Зернофарт» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, мотивуючи його тим, що вона являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,26 га, кадастровий номер 0522880400:06:001:0268, що розташована на території колишньої Бахтинської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького району Вінницької області, на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 19.11.2016 року. 17.03.2017 року між нею та фермерським господарством «Інтер Агро» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років. Кошти за орендну плату вона отримувала декількома платежами протягом 2017-2019 років. В подальшому ФГ «Інтер Агро» взяті на себе обов`язки по сплаті орендної плати за 2020, 2021 та 2022 рік не виконало, орендну плату за вказані періоди не виплатило, що є систематичним порушення умов договору оренди земельної ділянки. Крім того, із відомостей, що міститься в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 16.08.2022, їй стало відомо про укладений між ФГ «Інтер Агро» та ТОВ «Зернофарт» договору суборенди землі від 06.11.2020, серія та номер: 3-160. Однак жодних договорів суборенди вона не отримувала та не підписувала. Посилаючись на вказані обставини, просить суд розірвати договір оренди землі, укладений 17 березня 2017 року між нею [PERSON] та Фермерським господарством «Інтер Агро», б/н, виданий 17.03.2017 року та стягнути заборгованість за договором оренди за 2020 - 2022 роки в сумі 8405 грн 70 коп, пеню за прострочення внесення орендної плати, а також судові витрати. Ухвалою від 28.09.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання 31.10.2022. Ухвалою суду від 31.10.2022 в підготовчому засіданні було оголошено перерву у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача - адвоката Майструк Н.Р. про витребування доказів. 07 та 14.11.2022 до суду надійшли витребувані докази. Ухвалою суду від 15.11.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначеного її до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача-адвокат Майструк Н.Р. позов [PERSON] підтримала за обставин у ньому викладених, просила задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач - ФГ «Інтер Агро» - будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, не з`явився в судове засідання, про причину неявки суд не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі їх представника до суду не подав. Відзиву на позовну заяву не надав (а.с.60). Представник третьої особи - ТОВ "Зернофарт" в судове засідання також не з`явився викликався своєчасно та належним чином. Згідно поштового повідомлення, яке повернулося на адресу суду «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.58-59). Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Вислухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ч. 1ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6765 га кадастровий номер 0522880400:06:001:0268, що знаходиться на території колишньої Бахтинської сільської ради Могилів-Подільського району (колишнього - Мурованокуриловецького) Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.11.2016 року (а.с.6). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7) право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за позивачем 20.03.2017 року. 17 березня 2017 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Інтер Агро» укладено Договір оренди землі б/н (далі - Договір). Предметом та об`єктом якого є земельна ділянка площею 2,6765 га, кадастровий номер 0522880400:06:001:0268, що знаходиться на території колишньої Бахтинської сільської ради Могилів-Подільського району (колишнього - Мурованокуриловецького) Вінницької області. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено строком на 10 років. Договір оренди земельної ділянки зареєстровано 20.03.2017, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8,9). Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 17.03.2017 року [PERSON] передала, а ФГ «Інтер Агро» прийняло в оренду в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим №0522880400:06:001:0268 загальною площею 2,6765 га (а.с.53). 06 листопада 2020 року між ФГ «Інтер Агро» та ТОВ «ЗЕРНОФАРТ» було укладено Договір суборенди земельної ділянки №3-160. Предметом вказаного договору та об`єктом суборенди є земельна ділянка площею 2,6765 га, кадастровий номер 0522880400:06:001:0268. Договір укладено строком на 6 років 4 місяця 11 днів. Дата закінчення дії: 17.03.2027 року. Договір набирає чинності після підписання його сторонами (а.с.45-46). Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки в суборенду, відповідно до договору суборенди землі №3-160, 06.11.2020 року ФГ «Інтер Агро» передало, а ТОВ «ЗЕРНОФАРТ» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим №0522880400:06:001:0268 загальною площею 2,6765 га (а.с.47). Право суборенди, згідно вказаного договору, зареєстровано 13.04.2021 (зворот а.с. 8) Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 4.1 Договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 2801 грн 90 коп (5% від нормативної грошової оцінки) готівкою через касу Орендаря з письмовим підтвердженням Орендодавцем факту її одержання. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Аналогічні умови містить й п.11.4 Договору оренди землі (ас.с.51-52). У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних із орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 міститься висновок, що «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті З ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач у позовній заяві стверджує, що орендну плату за 2020-2022 роки вона не отримували. На підтвердження цього надала лист-повідомлення від 22.08.2022 року (а.с.11) з вимогою виплатити орендну плату за землю за 2020, 2021, 2022 роки, а також сплатити пеню у розмірі 0,1% від невиплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідач не спростував такі твердження і не надав суду докази про виплату [PERSON] у 2020 та 2021 орендної плати. Отже, факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з боку відповідача є доведеним та є підставою для розірвання такого договору. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за орендною платою в сумі 8405 гривень та пені за прострочення внесення орендної плати в сумі 5329,41 грн суд зазначає наступне: Так, умовами пунктів 4.1 та 4.3 договору оренди землі, укладеного між сторонами 17 березня 2017 року передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі 2801 гривня 90 копійок до 31 грудня кожного року оренди. Разом з тим, представник позивача просила стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати та пеню за прострочення внесення орендної плати за 2020, 2021 та 2022 роки, однак з огляду на п. 4.3 Договору строк виконання зобов`язань по виплаті орендної плати за 2022 рік у відповідача не настав, а тому стягненню підлягає заборгованість з орендної плати лише за 2020 та 2021 роки у сумі 5603 гривні 80 копійок. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Неустойкою є штраф або пеня (ст.549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Пунктом 4.8 Договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Сплату позивачу орендної плати за 2020 рік відповідач прострочив станом на час звернення до суду на 635 днів (365 днів у 2020 році + 270 днів у 2022 році). Отже, виходячи з суми орендної плати, яка мала бути сплачена відповідачем [PERSON] розмір пені за прострочення сплати орендної плати за 2020 рік складає 1779 гривень 20 копійок (2801,90 орендної плати х 0,1% х 635 днів). Сплату позивачу орендної плати за 2021 рік відповідач прострочив станом на час звернення до суду на 270 днів. Отже, виходячи з суми орендної плати, яка мала бути сплачена відповідачем [PERSON] розмір пені за прострочення сплати орендної плати за 2021 рік складає 756 гривень 51 копійка (2801,90 х 0,1% х 270 днів). Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення внесення орендної плати за 2020 - 2021 роки підлягає до задоволення в сумі 2535 гривень 71 копійка. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 993 грн (а.с.17), а також понесено витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн 00 коп (а.с. 18-21). У зв`язку з тим, що основна вимога позивача задоволена повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 5493 грн 00 коп. понесених судових витрат, з яких: 993 грн 00 коп. - судовий збір та 4500 грн 00 коп. - витрати на правову допомогу. На підстав викладеного та

Outcome: partial