Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] , мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником 1/2 частини вказаного житлового будинку. 18.09.2000 року за його згодою у вищевказаній частині будинку, яка була йому виділена в натурі відповідно до мирової угоди від 23.11.1977 року, затвердженої Кодимським народним судом Одеської області, була зареєстрована [PERSON] , яка не являється членом сім`ї та не проживає за вказаною адресою останні п`ятнадцять років, особисті речі відповіда в ньому відсутні. На даний час в будинку проживає позивач разом зі своєю сім`єю, та сплачує плату за комунальні послуги, а\~тому позивач просить захистити його порушене майнове право та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим будинком. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився та надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив проводити судовий розгляд цивільної справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частка в праві приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією мирової угоди від 23.11.1977 року (а.с.8), на зворотньому боці якої міститься відмітка про реєстрацію права власності 26.02.2002 року Комунальним підприємством "Кодимське районне бюро технічної інвентаризації", за [PERSON] 1/2 частки у праві приватної власності на вищевказаний житловий будинок та копією домової книги від 28.01.2016 року (а.с.9-10). Відповідно до листа за підписом міського голови Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Сергія Лупашка №03-17/1258 від 26.05.2022 року (а.с.20) [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території міста Кодима від 08.02.2022 року, що складений депутатом міської ради Ніколішин Ю.В. у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.11), з 01 липня 2000 року відповідач [PERSON] , не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ст.\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті\~316,\~317,\~319,\~321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За\~статтею 317 Цивільного кодексу України\~встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 386 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід зазначити, що з 1 грудня 2021 року набрав чинності\~Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який встановив новий порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, який є чинним на час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту\~ст. 6 вказаного Закону, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/зміни місця проживання можливо на\~\~підставі судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в спірному житлі, однак не проживає там тривалий час без поважних причин, а саме більше 21 року, не являється власником житла та не є членом сім`ї позивача. Факт не проживання відповідача [PERSON] у вищевказаному будинку підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, в їх сукупності, що містяться у матеріалах цивільної справи. З врахуванням того, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини вищевказаного житлового будинку та має право вимагати усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні лише своєю часткою у праві приватної власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, відповідач у спірному будинку не проживає, а тому право [PERSON] на користування лише 1/2 частиною житлового приміщення, розташованого у житловому будинку за вищевказаною адресою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування всім житловим будинком за адресою: [ADDRESS] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Встановлено, що ухвалою судді про відкриття провадження у цивільній справі від 30.05.2022 року (а.с.21-22) позивача звільнено від сплати судового збору. За таких обставин, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial