Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

У червні 2022 року виконком Ніжинської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно свого неповнолітнього сина. Мати дитини померла [INFO] . Після смерті матері дитина залишилася проживати з бабою [PERSON] та тіткою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю, з березня не отримує державної соціальної допомоги на дитину, та не отримує пенсію по втраті годувальника, оскільки батько не звернувся. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, коштів не надає та має заборгованість зі сплати аліментів. У березні 2022 року працівником Служби у справах дітей повідомлено відповідача про смерть матері хлопця та проведено бесіду щодо обов`язків батьків з виховання дитини. Попереджено про адміністративну відповідальність батьків щодо неналежного виконання обов`язків з виховання дитини, проте змін не відбулося. 18 травня 2022 року неповнолітній [PERSON] звернувся із заявою на ім`я міського голови про отримання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та просив з метою захисту його прав звернутися до суду. [PERSON] знаходиться на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у Службі у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради з 05 травня 2022 року. Підставою взяття на облік є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Рішенням Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 26.05.2022 року № 122 «Про розгляд матеріалів служби у справах дітей» затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 08-30 год. 09 серпня 2022 року, яке в подальшому неодноразово відкладалося, востаннє на 09-00 год. 02 грудня 2022 року. У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, справу просив розглянути у його відсутність. Відповідач подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю, судове засідання просив провести без його участі. Представник третьої особи подала до суду заяви, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] від 29 липня 2005 року серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, батьками [PERSON] є: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати (а. с. 5). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7). Відповідно до довідки, виданої Ніжинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 6 вих. №02-35/6 від 19.05.2022, батько [PERSON] участі у вихованні сина не брав (а. с. 10). Згідно з листом в. о. директора ДНЗ «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» у навчальний заклад батько [PERSON] не з`являвся, участь у виховному та навчальному процесі [PERSON] брала лише мама (а. с. 12). Витягом з рішення від 26 травня 2022 року затверджено висновок Виконавчого комітету як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] . Згідно зі ст. 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як передбачено у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Перевіривши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, можна стверджувати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї дитини - сина [PERSON] , 2005 р. н., що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. На думку суду, поведінка відповідача є такою, що свідчить про самоусунення його від виконання обов`язку з виховання дитини, і розцінюється судом, як небажання виконувати свій батьківський обов`язок. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Разом з цим згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З огляду на вказане суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. При цьому враховується позиція відповідача, який визнав позов у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved