Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 січня 2017 року відповідачем підписана заява без номера, за умовами якої відповідач мав намір отримати банківські послуги. При підписанні анкети-заяви останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг, що укладений між сторонами. Позивач зазначає, що за бажанням відповідача було відкрито кредитний рахунок, встановлено кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав кредитну картку (у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 500 грн). Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 21 квітня 2020 року становить 11 845 грн, з яких: 398,73 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 398,73 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 142,88 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 10 263,15 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 520,24 грн - штраф (процентна ставка). У зв`язку з вищевикладеним, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 05 січня 2017 року без номера, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Розпорядженням Виконуючого обов`язки керівника апарату Петухової А. О. від 05 лютого 2021 року № 252 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/12320/20, провадження № 2/760/2202/21, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В. С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року вказану справу прийнято до провадження головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в якій відповідачу в порядку статті 178 ЦПК України встановлено 15-денний строку для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову. 05 січня 2022 року ухвалою суду змінено порядок розгляду справи та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09 вересня 2022 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором від 05 січня 2017 року в розмірі 541,61 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 398,73 грн, в т. ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту - 398,73 грн та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 142,88 грн. Вказану заяву про зменшення позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Однак в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, та вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 05 січня 2017 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, тому підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Як вбачається з анкети-заяви, підписаної відповідачем, він погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, зобов`язався їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Крім того, до зазначеної Анкети-заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до розрахунку наданого банком, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 541,61 грн і складається з: заборгованості за тілом кредиту - 398,73 грн, в т. ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту - 398,73 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 - 142,88 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути прострочену заборгованість за тілом кредиту, а також - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України. У Анкеті-заяві позичальника від 05 січня 2017 року процентна ставка не зазначена. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що саме додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» розумів [PERSON] ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Як вбачається з анкети-заяви, підписаної відповідачем, він погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, зобов`язався їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Проте, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді нарахування відсотків. Отже, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, банк нараховував відсотки за прострочення повернення коштів на підставі статті 625 ЦК України, з розрахунку 86,4%, проте вказаний розмір відсотків не був узгоджений сторонами та позивачем, до справи не долучено жодних доказів обізнаності відповідача [PERSON] про застосування такого розміру відсотків, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів. Ураховуючи викладене та на підставі наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «КБ «Приватбанк» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України. Що стосується стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з тарифів банку, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку за період з 05 січня 2017 року по 01 березня 2020 року, а також довідку про видачу відповідачу кредитної картки із зазначенням її номеру та строку дії. Як вбачається із виписки про рух коштів відповідач користувався наданими кредитними коштами. При цьому, частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з пунктом 62 положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 205/4176/18 від 11 листопада 2020 року. За вказаних обставин, а також ураховуючи те, що відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 1 555,48 грн. Враховуючи наведене, на підставі статей 509, 525, 526, 530, 536, 625, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, та

Outcome: partial