Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що 18 серпня 2019 року на автомобільній дорозі сполученням «Золотоноша-Чорнобай» сталося ДТП за участі автобуса «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] загинув на місці пригоди. За фактом даної ДТП було розпочато кримінальне провадження №12019250000000238. Вироком Чорнобаївського районного суду від 06 вересня 2021 року водія [PERSON] визнано винуватим та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Даний вирок набрав законної сили. В даному випадку позивачами є батьки забилого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , та рідний брат [PERSON] . В результаті вищевказаної ДТП та наслідків від нього, матері, батьку та брату загиблого [PERSON] було завдано шкоди, у зв`язку з чим в них виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. У даній справі встановлено, що ДТП, внаслідок якої позивачам завдано шкоди, сталася за участю автобуса «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] . Цей автобус відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав [PERSON] . Тобто останній був власником та володільцем джерела підвищеної небезпеки. Матеріали кримінального провадження №12019250000000238 містять докази, що на момент ДТП водій [PERSON] знаходився в трудових відносинах та працював водієм на автобусі «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] , по маршруту «Миргород-Черкаси», та отримував заробітну платню. Відповідач ПП «ЛЮГ», як тримач маршруту «Миргород-Черкаси», використовував автобус «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] , разом з водієм [PERSON] , і саме, як замовник, надавав послуги по перевезенню пасажирів. Зазначені факти підтверджується матеріалами кримінального провадження в яких містяться копії документів, а саме, копія тимчасового реєстраційного талону серії [NUMBER] , де вказано ПП «ЛЮГ», копією ліцензійної картки, виданої від державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті на ПП «ЛЮГ». Крім того, відповідач ПП «ЛЮГ» на момент пригоди застрахувало автобус «Богдан А-09211» р.н. [NUMBER] в ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом № АО/3140252 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована. Позивачі подали заву в ПрАТ «УПСК» на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із завданою моральною шкодою На час подачі даного позову кошти страховою компанією позивачам виплачені у загальній сумі 50 076 грн., тобто по 16 692 грн. на кожного позивача. Проте, на думку позивачів, розмір страхового відшкодування моральної шкоди є не співрозмірним із фактичним розміром моральної шкоди, яку вони оцінюють по 516692 грн. для кожного. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, які позивачі зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них та членів сім`ї. Позивачі (батько, мати , брат) втратили близьку для них людину. Загиблий [PERSON] був для них надійною опорою та підтримкою. Наслідком стало повністю зруйноване їх подальше нормальне життя. Загибель рідної людини спричинила для них надзвичайні страждання, які продовжуються і до тепер. Позивачі з загиблим були однією родиною, проживали разом, постійно спілкувались, отримували підтримку та допомогу. Факт сумісного проживання позивачів з загиблим свідчить про тісні сімейні зв`язки між батьками та братами. Загиблий допомагав батьку та матері, проводив з ними багато свого часу. Смерть сина та брата викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Оскільки втрата сина (брата) є невідворотною і непоправною втратою, то попередній стан не може бути відновлено і душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Внаслідок смерті сина (брата) позивачів переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Важко оцінити глибину душевних страждань позивачів, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між позивачами і загиблим, слід врахувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата батьками дитини є найтяжчою втратою. Щодо характеру та обсягу страждань - смерть сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язані з смертю відрізняються тим, що є не «одномоментними», а «триваючими» тому втрата сина та брата є непоправною подією. Ця втрата є однозначно передчасною, будь-яких передумов до його смерті не було. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не можу бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати умовний вираз. А тому позивачі звертаються до суду за захистом свої порушених прав. Просили суд стягнути з ПП «ЛЮГ» по 500000 грн. моральної шкоди на кожного позивача. Також Позивачі просили стягнути з Відповідача судові витрати, які на час подачі позову орієнтовно становили 50000 грн. Відповідач подав до суду відзив, у якому вказано, що ПП «ЛЮГ» використовувало автобус «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] , у своїй господарській діяльності для здійснення перевезень пасажирів за маршрутом «Черкаси-Миргород». Відповідальність ПП «ЛЮГ» за шкоду третім особам, була в установленому законом порядку застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів № АО/3140252 від 28.02.2019 року. Згідно п. 4 полісу, страхова сума на одного потерпілого складає: за шкоду, завдану життю і здоров`ю - двісті тисяч гривень; за шкоду, завдану майну - сто тисяч гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника, його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою (ч. 1 ст. 25 Закону). Водночас, у позовній заяві позивачі відзначають, що «в ПрАТ «УПСК» ними було подано заяву на виплату страхового відшкодування Позивачам, пов`язаного із моральною шкодою у загальній сумі 50 076 грн., тобто по 16 692 грн. на кожного Позивача. На час подачі даного позову кошти були виплачені». Таким чином, вже при зверненні в ПрАТ «УПСК» самі потерпілі у межах поданої Страховику заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, самостійно визначили розмір заподіяної ним моральної шкоди у загальній сумі 50 076 грн., а в обсязі на кожного потерпілого - по 16 692 грн., що є фактично у чотири рази меншою за страхову суму, яка могла бути сплачена Страховиком за умовами страхового полісу (200 000 грн.). Засвідчення позивачами в позовній заяві факту отримання ними ж на час подачі цього позову коштів за відшкодування заподіяної моральної шкоди у попередньо визначеному самими ж позивачами розмірі у межах поданої ними в ПрАТ «УПСК» заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, причому у значному меншому розмірі (загальна сума - 50 076 грн., а в обсязі на кожного позивача - по 16 692 грн.), ніж передбачено умовами страхового полісу (загальна сума - 200 000 грн., а в обсязі на кожного позивача по більш ніж 65 000 грн.), робить некоректним, на думку відповідача, в майбутньому пред`явлення вимог про подальше стягнення моральної шкоди в більшому розмірі (в загальній сумі 1 500 000 грн., а в обсязі на кожного позивача - по 500 000 грн., тобто більше ніж в тридцятикратному розмірі. Також відзначив, що із матеріалів справи не вбачаються ознаки наявності спору між позивачами (потерпілими) та страховиком з приводу розміру відшкодування. Таким чином, ліміт страхової суми, яку покривав страховик внаслідок страхового випадку, згідно умов полісу страхування, значно перевищував суму відшкодування, яку наразі отримали потерпілі і допускав його збільшення за наявності відповідних вимог від останніх до страховика. Натомість, наявність таких вимог, з матеріалів позову, не вбачається. Від третьої особи - [PERSON] надійшли письмові пояснення. Він зазначив, що у вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2021 року судом встановлено вину обох водіїв у ДТП, як водія автобуса «Богдан А-09211», так і водія автомобіля «Daewoo Lanos». Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 грудня по цій же справі підтверджено наявність обопільної вини учасників ДТП. Відповідно до положень п. 31 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Крім того, зазначив, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.12.2020 р. по справі № 752/17832/14-ц розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Проте заявлена позивачами сума моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості. Від третьої особи - ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" заяв, клопотань не надходило. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позовні вимоги підтримали повністю, надавши аналогічні обґрунтування позовних вимог. Просили позов задовольнити. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від представника відповідача неодноразово надходили клопотання по відкладення розгляду справи до завершення дії воєнного стану задля убезпечення як працівників суду, так і всіх учасників справи. Разом з тим, враховуючи той факт, що на території Черкаської області активні бойові дії не ведуться, Чорнобаївський районний суд не припиняв роботу на період дії воєнного стану, сторони не позбавлені можливості брати участь у розгляді справи поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції, з метою дотримання процесуальних строків, суд в задоволенні зазначених клопотань відмовляв. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 128, 223 ЦПК суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу, які не з`явилися. Суд, вислухавши позивача та представника позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Вироком Чорнобаївського районного суду від 06 вересня 2021 року, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 268 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки (а.с. 21-28). Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року даний вирок залишено без змін (а.с. 29-32). Судом встановлено, що [PERSON] 18 серпня 2019 року близько 14 години 47 хвилин, керуючи автобусом «Богдан А-09211» р.н. [NUMBER] та рухаючись по автомобільній дорозі сполученням «Золотоноша-Чорнобай» в адміністративних межах Чорнобаївського району Черкаської області у напрямку від міста Золотоноша до міста Чорнобай, Черкаської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, а тому, знаходячись на відстані близько 800 м від дорожнього знаку 5.46 «Кінець населеного пункту «Чорнобай» Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , який в порушення вимог пунктів 2.3 б), 14.6 г) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, виконував маневр обгону попутного транспортного засобу в умовах недостатньої видимості. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: - водій автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , [PERSON] , згідно з висновком експерта № 05-8-02/255/192д від 19 серпня 2019 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, у вигляді політравми: травми голови з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки, перелому нижньої щелепи, забійних ран, саден, синців обличчя, травми грудної клітки з переломами обох ключиць, двобічними переломами ребер з розривами обох легень, серцевої сорочки, серця, саден грудної клітки, травми органів черевної порожнини з розривами печінки, саден тулуба, внаслідок отримання яких загинув на місці пригоди. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автобуса «Богдан А-09211» р.н. [NUMBER] , [PERSON] , а саме вимог пункту 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, та водієм автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , [PERSON] вимог пункту 14.6 г) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до висновку експерта № 4/598 від 15 вересня 2020 року, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді спричинення смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також отримання тілесних ушкоджень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під час розгляду кримінального провадження цивільний позов родиною [PERSON] (позивачами у вказаній справі) не заявлявся. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Щодо належного відповідача у справі На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] керував автобусом «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] як водій ПП «ЛЮГ». Автобус «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав [PERSON] (а.с. 36). Тобто останній був власником та володільцем джерела підвищеної небезпеки. Матеріали кримінального провадження №12019250000000238, що були розглянуті в суді містять докази, що на момент ДТП водій [PERSON] знаходився в трудових відносинах та працював водієм на автобусі «Богдан А-09211» р.н. [NUMBER] по маршруту «Миргород-Черкаси», та отримував заробітну платню. Відповідач ПП «ЛЮГ», як тримач маршруту «Миргород-Черкаси», використовував автобус «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] , і саме, як замовник, надавав послуги по перевезенню пасажирів. Зазначені факти підтверджується копією тимчасового реєстраційного талону серії [NUMBER] (а.с. 37-38), де зазначено ПП «ЛЮГ», копією ліцензійної картки, виданої від державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті на ПП «ЛЮГ» (а.с. 40-42). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Щодо страхування На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автобуса «Богдан А-09211», р.н. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом № АО/3140252 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 39). Згідно зі змістом приписів статей 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до ст. 27.3 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні. 4173 гривень х12=50076 гривень. З огляду на це, як зазначено в позові і не оспорюється іншими учасниками процесу, ПрАТ «УПСК» було виплачено позивачам страхове відшкодування, пов`язане із моральної шкодою, у загальній сумі 50 076 грн. Таким чином, суд відхиляє твердження з відзиву відповідача щодо того, що ліміт страхової суми, яку мав покрити страховик внаслідок страхового випадку, згідно умов полісу страхування, значно перевищує суму відшкодування, яку наразі отримали потерпілі. Тобто позивачі отримали від страховика відшкодування у розмірі, відповідно до чинного законодавства. Проте, на думку позивачів, розмір страхового відшкодування моральної шкоди є не співрозмірним із фактичним розміром моральної шкоди, а тому позивачі вимушені звернутися до суду за захистом свої порушених прав. Просили суд стягнути з ПП «ЛЮГ» по 500000 грн. моральної шкоди на кожного позивача. Щодо моральної шкоди За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За свідоцтвом про народження [PERSON] його батьки - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34). Згідно з довідкою виконкому Чорнобаївської селищної ради №1364 від 05 серпня 2022 року [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] та має склад сім`ї - батько [PERSON] (а.с. 33). Це підтверджує той факт, що [PERSON] та [PERSON] - рідні брати. [PERSON] помер [INFO] у віці 25 років (а.с. 35). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Таким чином ст. 1167 ЦК України передбачає настання відповідальності особи за наявності її вини. Як зазначалося вище, вина водія [PERSON] встановлена вироком суду. Разом з тим, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь вини [PERSON] у виникненні ДТП (часткова), який перебував у трудових відносинах з ПП «ЛЮГ», а також наявність вини [PERSON] , глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті їхнього сина та брата. Як зазначено в позовній заяві, моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, які позивачі зазнали і зазнають у зв`язку зі смертю члена їх родини. Позивачі (батько, мати , брат) втратили близьку для них людину. Загибель рідної людини спричинила для них надзвичайні страждання, які продовжуються і до тепер. Позивачі з загиблим були однією родиною, проживали разом, постійно спілкувались, отримували підтримку та допомогу. Факт сумісного проживання позивачів з загиблим свідчить про тісні сімейні зв`язки між батьками та братами. Смерть сина та брата викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Оскільки втрата сина (брата) є невідворотною і непоправною втратою то попередній стан не може бути відновлено і душевні страждання будуть тривати і надалі, Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, на користь матері та батька з відповідача слід стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі по 200000 грн., а брату [PERSON] - 100000 грн. Щодо стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивачів адвокат Ткачук-Коваленко О.В. до завершення судових дебатів заявив, що подасть докази судових витрат позивачів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У зв`язку з цим, суд вважає вирішення питання про стягнення судових витрат на сьогодні передчасним.

Outcome: partial