Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Позиція сторони позивача. Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради, в особі представника, звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою, [ADDRESS] стосовно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Встановити опіку над [PERSON] , [INFO] та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , перебував у шлюбі з 01 серпня 2020 року по 18 листопада 2020 року з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] . [PERSON] з моменту народження не приймав участі в житті дитини і його вихованням не займався. Дитина проживала з матір`ю, батько жодного разу не бачив сина. 04 серпня 2022 року відповідач надав письмову згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] . Дитина з народження виховувалася своєю матір`ю та бабусею, після смерті матері [PERSON] знаходиться на утриманні та вихованні у родині бабусі [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . Батько не хоче руйнувати психічний та емоційний стан дитини, тому не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] . Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради від 28 липня 2022 року № 52 «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, [PERSON] в родину [PERSON] , дитину тимчасово влаштовано в родину [PERSON] до вирішення питання подальшого виховання та проживання [PERSON] . [PERSON] , працює у відділі культури Кегичівської селищної ради прибиральницею службових приміщень комунального закладу культури «Кегичівська публічна бібліотека» Кегичівської селищної ради. Вiдповiдно до характеристики від 19 липня 2022 року № 01-28/34 Вiддiлу культури Кегичівської селищної ради [PERSON] працює з 03 липня 2019 року по даний час. За період роботи зарекомендувала себе, як старанний та відповідальний працівник, що своєчасно та якісно виконує свої обов`язки, у колективі підтримує добрі дружні стосунки, врівноважена, скромна, доброзичлива, шкідливих звичок не має. 17 серпня 2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради обстежено умови проживання [PERSON] . Встановлено, що умови проживання родини задовiльнi, дитина повністю забезпечена продуктами харчування, одягом, взуттям. Відповідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 19 липня 2022 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. За станом здоров`я [PERSON] не має перешкод для встановлення опiки над малолiтнiм онуком. [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї, як кандидат в опікуни відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї від 31 серпня 2022 року № 57 «Про взяття на облік кандидата в опікуни [PERSON] ». Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 04 жовтня 2022 року представник позивача звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом. Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 31 жовтня 2022 року. Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 18 листопада 2022 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду повідомлені належним чином, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, окрім того: представник позивача - позовні вимоги підтримує, відповідач - позовні вимоги визнає в повному обсязі, третя особа - позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 01 серпня 2020 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 26 (копія а.с.9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 18 листопада 2020 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 18 (копія, а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 квітня 2021 року, [PERSON] , народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (копія, а.с.12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 липня 2022 року [PERSON] померла [INFO] (копія, а.с.11). Відповідно довідки від 21 липня 2022 року № 10-10/49/6 [PERSON] , [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має склад сім`ї - брат [PERSON] , [INFO], фактично не проживає (копія, а.с.17). Відповідно довідки №103/02-15 від 19 липня 2022 року, [PERSON] , нарахована заробітна плата за січень-червень 2022 року та складає 40735,80 грн (копія, а.с.19). Згідно характеристики від 19 липня 2022 року №01-28/34 наданої відділом культури Кегичівської селищної ради [PERSON] працює з 03 липня 2019 року по даний час. За період роботи зарекомендувала себе, як старанний та відповідальний працівник, що своєчасно та якісно виконує свої обов`язки. Дисциплінарні стягнення не застосовувалися. У колективі підтримує добрі дружні стосунки, врівноважена, скромна, доброзичлива, шкідливих звичок не має (копія, а.с.20). Відповідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 19 липня 2022 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (копія, а.с.21). Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради від 28 липня 2022 року № 52 «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, [PERSON] в родину [PERSON] , дитину тимчасово влаштовано в родину [PERSON] до вирішення питання подальшого виховання та проживання [PERSON] (копія, а.с.22). Згідно акту обстеження умов проживання від 17 серпня 2022 року службою у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради обстежено умови проживання [PERSON] . Встановлено, що умови проживання родини задовiльнi, дитина повністю забезпечена продуктами харчування, одягом, взуттям (копія, а.с.23). Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї від 31 серпня 2022 року № 57 «Про взяття на облік кандидата в опікуни [PERSON] ». [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї, як кандидат в опікуни (копія, а.с.24). Згідно висновку від 04 серпня 2022 року про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається що дитина повністю здорова (копія, а.с.25). Згідно висновку від 04 серпня 2022 року про стан здоров`я заявника [PERSON] , [INFO] за даними медичного обстеження, вбачається, що у лікаря дерматовенеролога, психіатра, фтизіатра, терапевта, нарколога на обліку не перебуває (копія, а.с.26). Згідно довідки від 04 серпня 2022 року про результат тесту на ВІЛ у [PERSON] при дослідженні зразків її крові у спеціальній лабораторії діагностики ВІЛ-інфекції методом ІФА - не виявлено (копія, а.с.27). Відповідно до заяви від 04 серпня 2022 року [PERSON] дає згоду позбавити його батьківських прав на користь малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як він з народження виховувся своєю матір`ю та бабусею, як мама померла, дитина залишилась на утриманні та вихованні у дідуся та бабусі. Він не хоче руйнувати психічний та емоційний стан дитини, тому не заперечуватиме проти позбавлення його батьківських прав (копія, а.с.33). Згідно висновку від 21 вересня 2022 року №04-30/2040 Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (копія, а.с.31-32). Відповідно подання від 21 вересня 2022 року №04-30/2041, Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради про доцільність призначення опікуном [PERSON] над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] над [PERSON] , [INFO] (копія, а.с.35-36). Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком мати не займається, свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] з виховання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не виявлення щодо нього батьківського піклування, який не цікавиться дитиною, його розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я, не приймає жодної участі у його житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 164 СК України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача з врахуванням наявності його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 243 СК України визначено, що опіка над дітьми, позбавленими батьківського піклування, які не досягли чотирнадцяти років, встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У статті 58 ЦК України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Згідно з ч. 3 ст. 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 статті 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, а також діти, позбавлені батьківського піклування, це зокрема діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав. Враховуючи, що мати малолітнього [PERSON] померла, а судом задоволені позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, слід встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Так, опіку над дитиною бажає встановити [PERSON] , яка є рідною бабусею малолітнього [PERSON] . Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними опікунами над малолітнім [PERSON] не вбачається. Враховуючи подання від 21 вересня 2022 року №04-30/2041, Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради про доцільність призначення опікуном [PERSON] над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , особисті якості [PERSON] , її бажання та можливість дбати про онука, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом, вжиття заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів дитини, суд вважає можливим призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved