Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

До Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~звернулася [PERSON] \~з позовом\~до [PERSON] \~про позбавлення\~батьківських прав. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.04.2011 до 16.04.2013 від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Син є інвалідом з дитинства та потребує постійної матеріальної підтримки. Відповідач ніколи не бачив сина, не відвідував позивачку під час вагітності, пологів та категорично уникав будь-яких зустрічей та контактів з дитиною. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина. Дитина проживає разом із позивачем, а відповідач зареєстрований та проживає окремо. Відповідач, будучи батьком дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків: не утримує дитину матеріально; не бере участі у вихованні сина; не цікавиться життям дитини та не виявляє бажання з ним спілкуватися. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.06.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі, роз`яснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Крім того, залучено до участі у справі орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, яку зобов`язано надати суду висновок щодо розв`язання спору. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із процесуальними документами та судовими повістками неодноразово направлялись відповідачу за останніми відомими адресами його місця проживання (перебування). Також судом було опубліковано оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням від відповідача відзив на позов, не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також на адресу суду не надійшли. Ухвалою суду від 06.10.2022 задоволено клопотання адвоката позивачки про виклик в судове засідання в якості свідка [PERSON] та вирішено питання про вислухання думки дитини в судовому засіданні. На виконання вимог ухвали суду від 22.06.2022 органом опіки\~та піклування\~в особі\~Служби у\~справах дітей\~Вінницької міської\~радисуду 02.11.2022 надано висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 02.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачем суду не повідомлено. Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Позивачка, її адвокат та представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради не заперечували щодо розгляду справи у відсутність відповідача та проведення заочного розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, думку позивачки, її адвоката та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, а також положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність відповідача та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). В судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради підтримала наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2011, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2013 по справі № 127/5745/13-ц, яке набрало законної сили 30.05.2013, було розірвано. (а.с. 11) Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.03.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 885. (а.с. 7) Як вбачається з матеріалів справи та ЄДРСР, доступ до якого є публічним, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.05.2012 по справі № 206/2130/2012, яке набрало законної сили 02.07.2012, було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі частини всіх видів доходу [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.03.2012 і до досягнення дитиною повноліття. За вищевказаним судовим рішенням Замостянським районним судом м. Вінниці 31.05.2012 було видано виконавчий документ, який, як вбачається з інформації наявній в АСВП, доступ до якої є публічним, наразі перебуває на виконанні у Доброславському ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) - виконавче провадження № 33603589. Судом встановлено, що після повторної реєстрації шлюбу 07.02.2019 відповідач змінив своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 27.07.2022. (а.с. 47) Станом на 06.06.2022 розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 76 979, 12 гривень, що підтверджується наданим державним виконавцем розрахунком заборгованості. (а.с. 20-21) Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом. З медичного висновку від 17.03.2016 вбачається, що дитина має захворювання Е 23.0. (а.с. 8, 9) Згідно довідки № 01-09/412, виданої 07.06.2022 медичним директором КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Вінниці», [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку із діагнозом: нанизм поєднаного ґенезу (тиреогенний, гіпофізарний), первинний гіпотериоз середньої важкості, стадія медикаментозної субкомпенсації, лівобічний паховий крипторхізм, затримка психомовленевого розвитку. (а.с. 14) З довідок про участь у вихованні сина матері - [PERSON] та батька - [PERSON] , виданих КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 73 Вінницької міської ради» від 25.11.2019 № 88, КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної Ради» від 06.06.2022 № 01-82, КЗ «Вінницький ліцей № 10» від 06.06.2022 № 01-26/132 та Центром гармонійного розвитку дитини «Я Особистість» вбачається, що вихованням, навчанням та доглядом за дитиною [PERSON] займається мати; батько навчанням, успіхами та вихованням, а також лікуванням сина не цікавився; мати зацікавлена у всебічному розвитку сина, постійно цікавиться його успіхами у школі, турбується про його здоров`я. (а.с. 14-18) Згідно довідки № 1230, виданої 06.06.2022 ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] (власник), [PERSON] (донька), [PERSON] (онук) та [PERSON] (а.с. 22) Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~1 ст.\~164\~СК України,\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до\~ч.\~1-\~ч.\~4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці десяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. Водночас, судом прийнято до уваги психоемоційний стан дитини і особливості її розвитку. В судовому засіданні малолітній [PERSON] зазначив, що він батька не знає, ніколи не бачив його і не спілкується з ним, проживає разом із мамою, дідусем та бабусею. В ході розмови дитина називає дідуся і вважає його татом. З розповідей дитини вбачається, що в його житті батько взагалі відсутній, усі його життєві досягнення й захоплення він розділяє виключно із мамою, бабусею та дідусем. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , який є батьком позивачки та дідусем малолітнього [PERSON] . Свідок зазначив, що відповідач покинув [PERSON] коли та була на третьому місяці вагітності, після чого в житті доньки взагалі не з`являвся, дитину з пологового будинку не забирав, свого сина ніколи не бачив, ніякої участі в його житті не приймає. Також свідок повідомив, що відповідач обізнаний про місце проживання дитини, проте жодного разу не виявив бажання його побачити та/або поспілкуватись із ним. У відповідача є мати, але на контакт вона ніколи не виходила, онуком не цікавилась. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідка судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідком. Судом прийнято до уваги, що свідок надав покази, посилаючись на інформацію, якою володіє особисто, а не з чужих слів. Покази свідка узгоджуються з поясненнями учасників справи і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідка. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши позивачку, її адвоката та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, думку дитини, покази свідка, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Судом в ході розгляду справи встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З батьком дитини позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2011 до 16.04.2013. Після народження сина [PERSON] взагалі дитиною не цікавиться, не піклується про нього, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не прагне зустрічей і спілкування із сином, хоча не був позбавлений такої можливості. Дитина є інвалідом і, відповідно, потребує максимальної уваги і піклування. [PERSON] проживає із матір`ю - позивачем по справі, батька не знає і ніколи не бачив. Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлена висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/158834 від 02.11.2022. (а.с. 95-96) Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Однак, враховуючи вищевказане суд погоджується з вищезазначеним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отриманню нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини батьком, внаслідок його поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Ухилення [PERSON] від виконання обов`язку щодо утримання дитини не передбачене ст. 164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав. Однак, суд звертає увагу, що виконання цього обов`язку батьком тісно пов`язане із реалізацією права і водночас виконання обов`язку батьком щодо виховання дитини, що є важливою умовою забезпечення належних умов для повноцінного розвитку дитини. За час\~перебування на\~розгляді даної\~справи в\~суді,\~судом не\~встановлено наявність\~будь-яких\~дій з\~боку [PERSON] , спрямованих на хоч якесь піклування відносно дитини. Тому, підстав вважати, що [PERSON] забезпечить своїй дитині належне виховання відсутні. Суд вважає, що вищезазначені обставини негативно впливають на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Батьки дитини несуть відповідальність за її виховання і розвиток. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини батьком, внаслідок його поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Таким чином, суд вважає, що в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких [PERSON] можна позбавити батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції» Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). В даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3). Отже, зазначені вище обставини переконують суд у наявності підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Позивачка при зверненні до суду із позовом була звільнена від сплати судового забору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 992, 40 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. У відповідності до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] , що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Відповідно до\~положень ст.166\~СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved