Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Позивач подав в липні 2022р. до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 19253.33грн. та судових витрат: судового збору в сумі 2481.00грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000грн. Позов обґрунтовано тим, що 09.02.2021р. по вул.Галицькій в м.Івано-Франківськ відбулася ДТП за участю застрахованого ТЗ марки «ВАЗ 217030», р.н.з. [NUMBER] , цивільно-страхова відповідальність якого застрахована в ПАТ «ПРОСТО-страхування», належного [PERSON] , яким керував відповідач [PERSON] та іншого ТЗ - автобуса «M3 SCANIA CR», р.н. [NUMBER] , належного [PERSON] , яким керував [PERSON] . Ухвалою суду від 29.03.2021р. встановлено, що ДТП сталося з вини [PERSON] , при цьому ходова частина автомобіля перебувала на час ДТП у технічно несправному стані (на задній осі встановлено шини різних моделей та різним малюнком протектора, що вплинуло на погіршення гальмівних властивостей та стійкості авто при застосуванні екстреного гальмування). Власник ТЗ автобуса «M3 SCANIA CR», р.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування і 24.12.2021р. йому було виплачено 19253.33грн. Згідно п.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого ТЗ, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання ТЗ існуючим вимогам ПДР. Представник позивача просив позов задовольнити, справу просив розглянути у його відсутності. Відповідач в судові засідання призначені на 31.08.2022р. (позов, ухвала направлена за підтвердженим місцем реєстрації, отримана а.с.67,73) не з`явився, 26.09.2022р. (повістка отримана а.с.78) представник відповідача просив відкласти судове засідання (а.с.81-84), 02.11.2022р. представник позивача повторно просив відкласти судове засідання (а.с.90-92). В судовому засіданні 23.11.2022р. відповідач особисто з`явився та просив перерву для ознайомлення з матеріалами справи особисто, з матеріалами справи ознайомився 24.11.2022р., судове засідання 24.11.2022р. не відбулося в зв`язку з відсутності електроенергії, а в судовому засіданні призначеного на 29.11.2022р. відповідач надав пояснення, в якому позовні вимоги заперечив (відзив поданий в судовому засіданні 29.11.2022р., повернутий судом за відсутності письмових доказів його направлення стороні позивача - п.2 ч.5 ст.178, ч.4 ст.183 ЦПК України). Суду [PERSON] пояснив, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ від 17.12.2021р. долучений стороною позивача, є неналежним та недопустимим доказом, містить невірні дані та припущення, що не відповідає дійсності, вартість деталей завищена. Окрім того, у іншій кримінальній справі визнання ним вини стосувалось тільки щодо відносин з потерпілою, а не визнання факту порушення ПДР. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.02.2021р. по вул.Галицькій в м.Івано-Франківськ відбулася ДТП за участю ТЗ марки «ВАЗ 217030», р.н. [NUMBER] , цивільно-страхова відповідальність якого згідно Полісу від 30.12.2020р. застрахована в ПАТ «ПРОСТО-страхування» (а.с.5), належного [PERSON] , яким керував відповідач [PERSON] та іншого ТЗ - автобуса «M3 SCANIA CR», р.н. [NUMBER] , належного [PERSON] , яким керував [PERSON] . Згідно даних НПУ [PERSON] порушив п.2.3.6, п.11.3 ПДР (а.с.11-14). До ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернувся 11.02.2021р. [PERSON] з повідомленням про страховий випадок, та цього ж дня таке повідомлення подав і [PERSON] (а.с.6-9), з яких вбачається, що автомобіль під керуванням [PERSON] , виїхав на зустрічну смугу через ожеледицю. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.03.2021р., якою закрито кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою (а.с.15-17), було встановлено, що ДТП сталося з вини [PERSON] , який порушив п.1.2, 2.3б),д), 11.2, 11.4, 12.1, 31.1, 31.4.5г), 34.1.3 ПДР, внаслідок чого пасажир отримала травми середньої тяжкості. При цьому органами досудового розслідування було встановлено та зазначено в обвинувальному акті, що ходова частина автомобіля марки «ВАЗ 217030», р.н. [NUMBER] перебувала на час ДТП у технічно несправному стані (на задній осі встановлено шини різних моделей та різним малюнком протектора), що вплинуло на погіршення гальмівних властивостей та стійкості авто при застосуванні водієм екстреного гальмування. При цьому, обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю за викладених в обвинувальному акті обставин, щиро розкаявся. Тому, доводи в поясненнях відповідача про те, що він тільки визнав вину в частині, що стосується примирення його з потерпілою та відшкодування їй збитків, а не обставини самого ДТП та наявність порушень ним ПДР через наявності шин різних моделей на задній осі автомобіля, що й призвело до погіршення гальмівних властивостей ТЗ, не заслуговують на увагу суду. Страховим випадком відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ч.16 статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування"). Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Отже, страхова компанія забезпечує відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (третіх осіб) та захист майнових інтересів страхувальників, відповідальність яких застрахована і з якими наявні договірні відносини. Водій ТЗ автобуса «M3 SCANIA CR», р.н. [NUMBER] , повідомив про подію про що вже вказано вище, а власник авто [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.36), після чого СК складено протокол огляду ТЗ (а.с.29-32), отримано звіт про визначення вартості матеріального збитку від 17.12.2021р. (а.с.18-28), складено Страховий Акт від 24.12.2021р. (а.с.40) і 24.12.2021р. [PERSON] було виплачено 19253.33грн. (а.с.41). З визначеною сумою матеріального збитку за даним звітом, не погодився відповідач [PERSON] вважаючи, що звіт від 17.12.2021р. долучений стороною позивача, є неналежним та недопустимим доказом, містить невірні дані та припущення, що не відповідає дійсності, вартість деталей завищена. Суд такі доводи вважає голослівними, не підтвердженими належними доказами. Так, незважаючи на складання звіту в грудні 2021р., оцінка визначена станом на 09.02.2021р., використані методичні підходи належним експертом були: витратний (саме для визначення вартості ремонту) та порівняльний (щодо ринкової вартості автобуса), вартість відновлювального ремонту склала взагалі 42106.20грн., однак з врахуванням зносу автобуса (2001 р.в.) вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної якості, заподіяного власнику цього майна склала 21407.20грн. За письмовою заявою оцінювача, ним дотримано всі вимоги закону та підтверджено повноту та правдивість даних, наданих замовником оцінки - АТ «Просто Страхування». На запитання суду до відповідача, а яка сума на його переконання буде вірною, суми названо не було (не наведено помилковості врахування певних коефіцієнтів експертом чи основи вартості отриманої двома підходами), обмежившись висновком, що така б яка відповідала вимогам закону. Згідно підпункту г) п.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Позивач доводив в позові, що оскільки [PERSON] було виплачено 19253.33грн. завданої в ДТП шкоди, така підлягає стягненню з відповідача (винної особи в ДТП) в користь позивача на підставі п.38.1.1 вказаного закону. Встановлена невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, не спростована відповідачем. Як слідує з вимог ч.1 ст.1191 ЦК України (які застосовує позивач у даному спорі) особа, що відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", регулюють правовідносини щодо регресу. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Крім того, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні). Строк позивачем щодо звернення до суду з даною вимогою дотримано. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, право вимоги позивача до відповідача виникло на підставі вищевказаного. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, іншого на спростування вказаного стороною відповідача жодного доказу не надано. Відповідно до ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які поніс позивач зокрема на сплату судового збору в розмірі 2481.00грн. (а.с.56) та витрати на правову допомогу в сумі 5000грн. (а.с.48-55). Щодо останньої суми відповідач заперечень та обгрутнування невірності розрахунку не надавав. На підставі ст.38.1.1г) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.15, ч.1 ст.1191 ЦК України,

Outcome: approved