Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед AT «Універсал Банк» за кредитним договором № 047-2915/840-0586 від 18.12.2007 року у розмірі, станом на 06.03.2020 року - 551 427,34 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 64,80 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору іпотеки від 18.12.2007 року та належить на праві власності КРЕСТОН ЕСОУШИІТС ЛТД шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 047-2315/840-0586 відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 185000,00 дол. США, а [PERSON] прийняв вказані суми кредитних коштів та зобов`язався належним чином використовували і повернути Банку кредит у порядку і на умовах, зазначених в даному договорі. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №047-2315/840-0586 від 18.12.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 18.12.2007 року, реєстровий номер №7939, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. у відповідності до якого [PERSON] передано в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат загальною площею 64,80 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2011 року у цивільній справі № 2-3101/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2012 року, стягнуто заборгованість за кредитним договором №047-2915/840-0586 від 18.12.2007 року з [PERSON] у розмірі 1 503 244,58 грн. Проте, станом на сьогоднішній день зобов`язання позичальником не виконане, сума боргу залишається не сплачено. Враховуючи, що станом на сьогоднішній день, позичальник своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором не виконує, АТ «Універсал Банк» має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до інформаційних довідок від 05.01.2018 року та 22.04.2020 року, предмет іпотеки з 2011 року і на теперішній час належить компанії «КРЕСТОН ЕСОУШИІТС ЛТД» на підставі договору купівлі-продажу № 1228, від 13.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. АТ «Універсал Банк» зазначає, що не надавав згоду на відчуження предмету іпотеки, кошти від реалізаці ї предмету іпотеки не отримував. Станом на 06.03.2020 року за кредитним договором № 047-2915/840-0586 від 18.12.2007 року обліковується заборгованість у розмірі 551 427,34 дол. США, яка складається: 69375,15 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 109972,06 дол. США - сума дострокового стягнення по кредиту; 218531,73 дол. США - відсотки за користування кредитними коштами; 153548,40 дол. США - підвищені відсотки за користування кредитними коштами. У зв`язку із вищевикладеним позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що компанія «КРЕСТОН ЕСОУШИІТС ЛТД» є добросовісним набувачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що позивач обрав неналежний предмет позову, та має звернутись до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Заперечує в повному обсязі проти наявності у [PERSON] заборгованості перед АТ «Універсал Банк». Крім того, просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Від представника позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення. Від представника відповідача на адресу суду надійшла відповідь на письмові пояснення позивача. Третя особа подала до суду письмові пояснення в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні, яке відбулось 15.11.2022 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. В судове засідання, яке відбулось 15.11.2022 року, представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні, яке відбулось 15.11.2022 року, третя особа заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у письмових поясненнях та відзиві відповідача. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 18.12.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 047-2315/840-0586 відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 185000,00 дол. США, а [PERSON] прийняв вказані суми кредитних коштів та зобов`язався належним чином використовували і повернути Банку кредит у порядку і на умовах, зазначених в даному договорі. АТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Універсал Банк» та ВАТ «Універсал Банк». Так, 22.06.2009 рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в ПАТ «Універсал Банк»; 31.10.2018 рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» було перейменовано в АТ «Універсал Банк», що підтверджується статутом AT «Універсал Банк». У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №047-2315/840-0586 від 18.12.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 18.12.2007 року, реєстровий номер №7939, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. у відповідності до якого [PERSON] передано в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат загальною площею 64,80 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як позичальник за кредитним договором №047- 2315/840-0586 від 18.12.2007 року, зобов`язався належним чином виконувати умови кредитного договору, зокрема своєчасно погашати кредит згідно графіку погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами порядку на умовах та в строки визначених договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2011 року у цивільній справі № 2-3101/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2012 року, стягнуто заборгованість за кредитним договором №047-2915/840-0586 від 18.12.2007 року з [PERSON] у розмірі 1 503 244,58 грн. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином факт укладення кредитного договору №047-2915/840-0586 від 18.12.2007 року, надання кредитних коштів та неналежне виконання зобов`язання позичальником встановлено у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2011 року у цивільній справі № 2-3101/11. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2011 року у цивільній справі № 2-3101/11 набрало законної сили, виконавчий лист щодо його виконання був пред`явлений для примусового виконання. Проте, станом на сьогоднішній день зобов`язання [PERSON] не виконане, сума боргу залишається не сплачено. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (частини перша статті 572 ЦК України). Частиною першою статті 576 ЦК України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). [PERSON] відповідно до умов договору іпотеки засвідчила, що всі умови договору їй зрозумілі, й вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати своїм підписом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи, позичальник [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не повертає отримані в кредит кошти. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На час розгляду справи судом встановлено наявність у [PERSON] заборгованості перед АТ «Універсал Банк», а саме встановленої у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2011 року у цивільній справі № 2-3101/11. Таким чином, судом встановлений факт неналежного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Згідно із статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частини третя статті 33 вказаного закону). Згідно із частиною першою статті 34 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Судом встановлено, що позичальник допустив порушення вимог кредитного договору, внаслідок чого, виникла заборгованість. Станом на час розгляду справи заборгованість за кредитним договором не погашена, іпотека не припинена. З врахуванням наведеного АТ «Універсал Банк» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, суд погоджується з доводами відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, з огляду на наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, з огляду на тривалість правовідносин між сторонами, судом встановлено, що строк позовної давності рахується за загальним правило у три роки до дня звернення до суду позивачем з даним позовом. Судом встановлено, що банку було відомо про порушення основного зобов`язання [PERSON] з 06.05.2009 р., з моменту направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, про що свідчать матеріали справи та судове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03.10.2011 про дострокове стягнення заборгованості. Тобто, суд дійшов висновку, що належним та своєчасним способом захисту було б звернення з 2009 р. із позовом до власника майна, відомого банку за наявними документами із подальшим встановленням та залученням належного відповідача. Посилання представника позивача на переривання строків позовної давності, у зв`язку із зверненням до судів інших юрисдикцій, суд сприймає критично з огляду на наступне. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №904/3405/19: «Ураховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду не погоджується з посиланням судів на норми частин другої, третьої статті 264 ЦК України щодо переривання перебігу позовної давності у зв`язку зі зверненням позивача до суду з позовом, який у подальшому був залишений без розгляду. Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи скаржника про те, що суди помилково не застосували норми статті 265 ЦК України стосовно того, що залишення позовної заяви без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, яка є спеціальною нормою для спірних правовідносиню Ураховуючи вищевикладене тлумачення статей 256, 264, 265 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду не погоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 липня 2019 року у справі № 639/9642/14-ц та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 713/1548/18, щодо переривання перебігу позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду, та відступає від них.» Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо відновлення порушених прав позивача, що вбачається з вищевикладеного, а позивачем, в свою чергу, не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду у строк, більш, ніж передбачений ст.257 ЦК України, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed