Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

12 жовтня 2022 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн із подальшою індексацією, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 11). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що вона має двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких у відповідних свідоцтвах про народження записаний відповідач [PERSON] . Позивачем зазначено, що із відповідачем станом на дату звернення до суду вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак протягом останнього часу не проживають разом, шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Поряд з цим, позивач зазначила, що їх малолітні діти проживають із нею та знаходяться на її утриманні. Позивач самостійно несе витрати на дітей і не має достатньо коштів для забезпечення всіх потреб дітей. Враховуючи те, що відповідно до Сімейного кодексу України, батьки удвох зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів із батька дітей у твердій грошовій сумі. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2022 року відповідачу надавався строк для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами. Ухвала суду\~про прийняття\~позовної заяви\~до розгляду\~та відкриття\~провадження у\~справі разом\~із повісткою\~направлялись на\~зареєстровану адресу\~проживання відповідача\~та були ним отримані особисто (а.с. 14). Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався, з огляду на що суд прийшов до висновку про можливість вирішити спір за наявними матеріалами. Позивач не з`явилась в судове засідання, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 13). 07 листопада 2022 року [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 17). Відповідач,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~хоча про\~дату,\~час та\~місце судового\~засідання повідомлявся\~належним чином.\~Судова повістка\~на судове\~засідання,\~призначене на 14 листопада 2022 року, яка направлялась на зареєстровану адресу проживання відповідача, отримана відповідачем, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому наявний підпис відповідача про його отримання (а.с. 14). 04 листопада 2022 року від відповідача до суду надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, в якій він визнав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 15). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають спільних малолітніх дітей [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на підтвердження\~чого надано\~свідоцтво про\~народження серії\~ [NUMBER] \~від 24\~червня 2016\~року (а.с.\~6),\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на підтвердження\~чого надано\~свідоцтво про\~народження серії\~ [NUMBER] \~від 02\~червня 2020\~року (а.с. 7). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а спільні діти позивача і відповідача [PERSON] і [PERSON] - проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. В позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів, що будуть сплачуватись відповідачем, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184\~Сімейного кодексу\~України передбачено,\~що суд\~за заявою\~одержувача визначає\~розмір аліментів\~у твердій\~грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Частиною 8\~статті 5\~цього Закону\~передбачено,\~що індексація\~розміру аліментів,\~визначеного судом\~у твердій\~грошовій сумі,\~проводиться за\~рахунок коштів\~платника аліментів. Відповідно до\~частини 2\~статті 9\~вказаного Закону,\~індексація розміру аліментів,\~визначеного судом\~у твердій\~грошовій сумі,\~здійснюється підприємствами,\~установами,\~організаціями,\~фізичними особами,\~фізичними особами\~-\~підприємцями,\~які проводять\~відповідні відрахування аліментів\~із доходу\~платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що малолітні діти позивачки та відповідача проживають разом з матір`ю [PERSON] . Суд враховує матеріальне становище дітей, які є малолітніми, та не мають самостійного заробітку чи доходу. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні матері [PERSON] . Відповідачем даного факту не спростовано. Враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, зважаючи на наявний обов`язок в обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідачем до суду не надано доказів неможливості надання матеріальної допомоги дітям у визначеному позивачкою розмірі. Суд зазначає, що позивачка визначила у позовній заяві розмір аліментів у твердій грошовій сумі, скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 181 та статтею 184 СК України. Отже,\~з відповідача\~підлягають стягненню\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень), щомісячно, по день досягнення ними повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями статті 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Згідно зі статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, \~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір за подання позову за вимогою про стягнення аліментів в сумі 992 грн 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Але, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, зазначивши це в надісланій до суду заяві (а.с. 15), питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору у сумі 496 грн 20 коп. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved