Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебував [PERSON] , [INFO] , якому з 05.06.1998 року було призначено соціальну пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року « 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (надалі по тексту Порядок № 22-1) при прийманні документів, орган, що призначає пенсію: видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі. Відповідно до п. 1 Додатку 4 до Порядку № 22-1 пенсіонери зобов`язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи підприємця. Під час відпрацювання Головним управлінням списків працевлаштований/звільнений було встановлено, що [PERSON] працює з 13.04.2021 року. В результаті виявленого факту Головним управлінням було проведено перерахунок пенсії [PERSON] як працюючому пенсіонеру, та за період з 13.04.2021 року по 31.10.2021 року встановлено надміру виплачену суму пенсійних виплат у розмірі 12015,40 грн. Після перевірки та доопрацювання пенсійної справи Головне управління винесло рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 22.10.2021 року № 1393. Враховуючи вищевикладене, надміру виплачені суми пенсійних виплат відповідачу мале місце у зв`язку із неповідомленням Головного управління про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати, а саме неповідомлення про роботу як це передбачено нормами чинного законодавства. Оскільки, станом на дату подачі дійсного позову заборгованість відповідача за переплату пенсії не погашена, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] переплату пенсії в розмірі 12015,40 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 15.12.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позові та пояснила, що станом на сьогоднішній день відповідачу було припинено виплату пенсії для з`ясування всіх обставин. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] переплату пенсії в розмірі 12015,40 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що він дійсно працює з квітня 2021 року, проте, не був обізнаний про необхідність повідомлення щодо його працевлаштування. Просив відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини між сторонами є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та йому призначено соціальну пенсію по інвалідності (ІІ група) з 05.06.1998 року відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Так, з наявного в матеріалах справи протоколу № 1321 від 14.09.1998 року «Про призначення пенсії» вбачається, що звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності (інвалід ІІ групи загального захворювання). У поданій заяві зазначив, що він не працює. Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (надалі Порядок) при прийманні документів орган, що призначає пенсію: видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі. Відповідно до п. 1 Додатку 4 до Порядку № 22-1 пенсіонери зобов`язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи - підприємця. Під час відпрацювання Головним управління списків працевлаштований/звільнений було встановлено, що [PERSON] працює з 13.04.2021 року. Даний факт було підтверджено відповідачем в судовому засіданні. В результаті встановленого факту позивачем було проведено перерахунок пенсії [PERSON] як працюючому пенсіонеру та за період з 13.04.2021 року по 31.10.2021 року встановлено надміру виплачену суму виплат у розмірі 12015,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 22.10.2021 року № 1393 відповідно до якого встановлено, що сума переплати пенсії [PERSON] згідно з довідкою ВОПД № 2 утворилася за період з 13.04.2021 року по 31.10.2021 року. У зв`язку з неповідомленням про працевлаштування сума переплати у розмірі 12015,40 грн. підлягає поверненню. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено обов`язок повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи-підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви (абз. 2 п. 2.21 вказаного вище Порядку). Відповідно до ст. 102 Закону «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї, працевлаштування тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до статті 50 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 р. № 6-4. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються па підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. Виходячи зі змісту зазначених норм, сума пенсії повертається пенсіонером добровільно або стягується на підставі рішень пенсійного органу чи в судовому порядку у двох випадках - коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних відомостей. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача складає 12015,40 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком суми заборгованості, який суд вважає належним доказом в підтвердження порушеного права позивача. Відповідачем [PERSON] вказаний розрахунок заборгованості спростовано не було. В цілях вирішення спору в досудовому порядку па адресу [PERSON] направлявся лист, в якому повідомлено розмір переплати пенсії та необхідність її сплатити на рахунок Управління, однак зазначене повідомлення залишено без відповідного реагування. Згідно із ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язання повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України передбачені підстави за яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги; стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Аналізуючи норми даної статті можна стверджувати, що законодавець встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки збоку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності збоку набувача. Згідно висновків, які викладені у постанові Верховного Суду України Верховного суду України від 02.07.2014 № 6- 91цс14, за змістом частини першої ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. При цьому суд зазначає, що відповідачем доказів які б спростовували твердження та докази надані позивачем до суду не надано. З огляду на зазначене вище, беручи до уваги всі обставини справи, суд доходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими, достовірними, а в своєї сукупності достатніми для встановлення порушеного права позивача та його захисту в судовому порядку. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки, відповідач доказів щодо погашення заборгованості за переплату пенсії не надав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області надміру виплачених сум пенсійних виплат у розмірі 12015,40 грн. Згідно приписів ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Однак, судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи та згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.35 постанови від 17.10.2014 за № 10 (зі змінами) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вказав, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що компенсація судових витрат особам, які їх зазнали, здійснюється шляхом перерахування коштів на їх поточні рахунки в банківських установах; підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. Отже, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, сплачену позивачем суму судового збору у в сумі 2270,00 гривень слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved