Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

13 вересня 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 340 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-3). В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час в управління залізничного транспорту помічником машиніста локомотиву та машиністом тепловозу на вивезенні гірничої маси служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1, ним отримані хронічне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), ЛН другого ступеня, яке, відповідно до акту розслідування від 29.06.2022, виникло з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 11.08.2022 вперше позивачу з 08.08.2022 року була встановлена 3-тя група інвалідності та 30% втрата професійної працездатності безстроково. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, постійно турбує задишка, яка виникає навіть при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель (особливо вранці), важкість і біль у грудній клітці, частий головний біль, запамороченняч при підвищенні АТ, шум у вухах та загальна слабкість. Ці відчуття додають йому ще більшого морального пригнічення. Значну частину часу він витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. При цьому позивач розуміє, що стан його здоров`я не відновиться навіть при лікуванні. Через хворобу виникає відчуття неповноцінності, що також спричиняє йому додаткові душевні страждання. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.09.2022 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 08.11.2022, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.31). 16.11.2022 в суд надійшла заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи та про розгляд справи в порядку загального позовного провадження чи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у заволення якого відмовлено ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2022. В підсистемі «Електронний суд» представникові відповідача надано доступ до матеріалів справи. Станом на 28.11.2022 відзив на позовну заяву до суду не надходив. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 17.08.1983 позивач працював на ПрАТ (ОРДЕНА ЛЕНІНА ПІВНІЧНИЙ ГЗК ім.Комсомолу України) помічником машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси з кар`єру, 08.06.1984 - звільнений у зв`язку із призовом до Радянської Армії; 24.09.1986 - прийнятий на роботу в залізодорожній цех №2 управління залізодорожного транспорту помічником машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси з кар`єру; розпорядженнями №442 від 05.12.1989 та №336 від 26.08.1992 був переведений в залізорудному цеху №2 управління залізодорожного транспорту помічником машиніста локомотива (тягового агрегата) на вивезенні гірничої маси з кар`єру; 11.07.1994 - за результатом атестації робочих місць підтверджено право на льготне пенсійне забезпечення за Списком №1; Наказом від 31.10.1996 Північний державний гірничо-збагачувальний комбінат змінив назву на ВАТ «Північний ГЗК»; 17.02.1997 - переведений в залізорудному цеху №2 управління залізодорожного транспорту помічником машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси з кар`єру з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 01.08.2003 - переведений в залізорудному цеху №2 управління залізодорожного транспорту помічником машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні руди без поділу на розряд служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Ганнівського кар`єру; 01.10.2004 - переведений в управлінні залізничного транспорту машиністом локомотива (тепловоза) на маневрових та господарчих роботах служби рухомого складу; 23.02.2005 - переведений в управлінні залізничного транспорту машиністом локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Ганнівського кар`єру; 01.02.2010 - переведений в управлінні залізничного транспорту машиністом тепловоза на вивезенні гірничої маси служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Ганнівського кар`єру; 07.05.2010 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії надано право на пільгове пенсійне забезпечення за вислугу років; 04.04.2011 - ВАТ «Північний ГЗК» перейменовано на ПАТ «Північний ГЗК»; 05.05.2016 - ПАТ «Північний ГЗК» перейменовано на ПрАТ «Північний ГЗК»; 01.8.2016 - переміщений до служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Ганнівського кар`єру управління залізничного транспорту згідно ст.32 КЗпП України; 25.11.2019 - звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-10). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 29.06.2022р. (а.с.11-15), позивачу [PERSON] встановлено хронічне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В.ЛН другого ступеня. Позивачу вперше встановлена 3-тя група інвалідності з 08.08.2022 та 30% втрати професійної працездатності безстроково, із яких: 30% - ХОЗЛ, згідно висновку МСЕК від 11.08.2022р., де також зазначено, що позивач потребує санаторно-курортного лікування, медикаментозне лікування та забезпечення виробами медичного призначення (а.с.16). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 29.06.2022 (а.с.11-15), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: пил фіброгенної дії - перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії із вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в 1,25 рази (2,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Умови виробничого середовища та важкість праці машиніста тепловоза відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.13). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 33 роки. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, виписками із медичної карти стаціонарного хворого, медичним висновком ЛЕК (а.с.16-23) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial