Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У грудні 2021 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати право власності: за [PERSON] - на 1/4 частки будинковолодіння, що має статус колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після [PERSON] , та по 1/4 частки указаного будинку - за [PERSON] , [PERSON] , як за колишніми членами колгоспного двору. Позов мотивовано тим, що позивачі проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] . У липні 1992 року померла [PERSON] . Після її смерті [PERSON] прийняв спадщину, так як проживав однією сім`єю з матір`ю, вів спільне господарство, доглядав за нею, спадкові права не оформляв та не звертався до нотаріуса. У кінці 2020 року він звернувся до нотаріуса з метою оформлення заповіту на сина, йому порадили зареєструвати право власності на будинок. З відповідною заявою звернувся до ЦНАП, проте отримав відмову в державній реєстрації права власності, оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав. Позивачі не мають іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушені звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08-30 год. 18 січня 2022 року. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрито; призначено судовий розгляд на 28 лютого 2022 року 09-00 год., який у подальшому неодноразово відкладався, востаннє на 21 листопада 2022 року 8-00 год. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 днів введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду з 05 травня 2022 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. В останнє судове засідання сторони не з`явилися. Від позивачів до суду надійшли заяви, в яких вони підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, розглянути справу без їхньої участі. Представник відповідача - селищний голова Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Лозян Ф. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у справі доказами, поясненнями. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що згідно з технічним паспортом від 16 квітня 2021 року та довідкою від 07 червня 2021 року за № 01396 Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в цілому на праві особистої власності за колгоспним двором, голова якого є [PERSON] , що підтверджується також копією свідоцтва на право власності на житловий будинок. Відповідно до витягу з погосподарської книги за адресою: [ADDRESS] , станом на 07 травня 2021 року зареєстровані та проживають: [PERSON] , 1944 р. н., - голова домогосподарства та його дружина [PERSON] , 1948 р. н. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 681/11-19 від 18 травня 2021 року станом на 15 квітня 1991 року в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] , проживали: [PERSON] , 1944 р. н., [PERSON] - дружина, 1948 р. н., [PERSON] - мати, 1923 р. н., [PERSON] - син, 1976 р. н. Відповідно до довідки Вертіївської сільської ради № 1568/11-19 від 13.12.2021, [PERSON] на день смерті проживала в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] ; протягом шести місяців з нею були зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук. Рішенням про відмову у держаній реєстрації прав та їх обтяжень № 58781111 від 16 червня 2021 року державний реєстратор Походня С. М. відмовила у реєстрації права власності за [PERSON] відповідно до п. 4. ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених права документам, що їх посвідчують. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2021 року позов [PERSON] задоволено частковою; визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , як за членом суспільної групи господарств - колгоспний двір. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. За змістом ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/4. З урахуванням викладеного можна зробити висновки, що власниками майна, що належить колгоспному двору за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , 1944 р. н., [PERSON] , 1948 р. н., [PERSON] , 1976 р. н., [PERSON] , які станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на вказане будинковолодіння; їхні частки є рівними - по 1/4. Таким чином, установлено, що [PERSON] є власником 1/4 частки будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а [PERSON] , [PERSON] є власниками по 1/4 частки будинковолодіння кожен, як колишні члени колгоспного двору. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачами права власності на частки в зазначеному будинковолодінні, як за колишніми членами колгоспного двору та в порядку спадкування. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved