Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області позовом до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свій позов мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка постійно проживала в с. Слобідка Миргородського району Полтавської області, та після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 21 жовтня 2020 року, яким належний їй житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] на випадок своєї смерті повністю заповідала [PERSON] . Він в установленому законом порядку прийняв спадщину, звернувшись до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П. з заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом при цьому було роз`яснено, що для оформлення права на спадщину на будинок необхідно подати правовстановлюючий документ та витяг з Реєстру прав власності. Згідно довідки від 10 серпня 2022 року № 342-Д ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на житловий будинок, за вказаною адресою, не зареєстровано. Оригінал правовстановлюючого документа на будинок не зберігся. Будівництво будинку та господарських будівель проводилось на підставі Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української PCP, з записів якого слідує, що земельна ділянка під забудову в с. Слобідка матері спадкодавця - [PERSON] , надана рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Заповіт Ілліча», забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Миргородської районної Ради депутатів трудящих від 19 грудня 1969 року № 489, в п. 8 Свідоцтва не внесено записів про рік закінчення будівництва об`єктів будівництва, дату реєстрації, відсутні підписи, Зазначені недоліки не дозволяють використати зазначене Свідоцтво як документ, що посвідчує право власності на будівлі, що передбачало чинне на той час законодавство. Згідно виписки з погосподарської книги № 6 Слобідської сільської ради за 1991-1995 роки по особовому рахунку № [NUMBER] головою двору (член господарства, записаний першим) значилася [PERSON] , в списку членів двору вказано дочку [PERSON] , і в особистій власності обліковувався житловий будинок, рік побудови якого відсутній, загальною площею 48/35 кв.м. і житловою - 22/16 кв.м. Згідно протоколу засідання виконкому Слобідської сільської Ради народних депутатів від 24 грудня 1996 року право приватної власності на будинок по [ADDRESS] мало бути оформлене на [PERSON] . Таким чином, [PERSON] за життя правомірно належало ціле будинковолодіння. [PERSON] померла [INFO] . На день її смерті і після цього в будинку проживала її донька [PERSON] , яка в силу положень ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) прийняла спадщину, оскільки протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім цього [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 серпня 2001 року на частину спадкового майна - право на земельну частку (пай) розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах. Таким чином [PERSON] прийняла спадщину - спірний будинок, але не оформила її. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П. від 27 липня 2022 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документа, який посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 19.09.2022р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.10.2022р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача до початку судового розгляду подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позовної заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 13.09.2021р. (а.с. 9). Після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі, у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповітом, посвідчений 21 жовтня 2020 року секретарем Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яким належний їй житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] заповідала [PERSON] (а.с.10). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частина 5 ст.1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7«Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] у встановлений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П., спадкова справа №162/2021. (а.с.49-56). Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П. від 27 липня 2022 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що право власності на будинок, що знаходиться [ADDRESS] , що належав померлій [PERSON] , не оформлено та не зареєстровано. Вирішуючи питання про належність на праві власності спадкодавцю вказаного житлового будинку, суд керувався наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках, сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Разом з тим, вказана Інструкція не передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, розташованих у сільській місцевості. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української PCP, слідує, що земельна ділянка під забудову в с. Слобідка матері спадкодавця - [PERSON] , надана рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Заповіт Ілліча», забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Миргородської районної Ради депутатів трудящих від 19 грудня 1969 року № 489, в п. 8 Свідоцтва не внесено записів про рік закінчення будівництва об`єктів будівництва, дату реєстрації, відсутні підписи. (а.с.12-13). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 6 Слобідської сільської ради за 1991-1995 роки по особовому рахунку № [NUMBER] член господарства, записаний першим, значилася [PERSON] , в списку членів двору вказано дочку [PERSON] , і в особистій власності обліковувався житловий будинок, рік побудови якого відсутній, загальною площею 48/35 кв.м. і житловою - 22/16 кв.м. (а.с.14). Згідно з протоколом засідання виконкому Слобідської сільської Ради народних депутатів від 24 грудня 1996 року, значиться: «Оформити право приватної власності на будинок по [ADDRESS] , на [PERSON] , частки 1/2* . * В документів цифра «2» закреслена» (а.с.16). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно технічного паспорта від 02 грудня 2021 року, зазначений будинок садибного типу складається з житлового будинку А-1 (рік завершення будівництва: 1972) та господарських будівель та споруд. Постановою Кабінету Міністрів від 05.08.1992 року № 449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом у справах містобудування і архітектури. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Таким чином, [PERSON] за життя на праві власності належав житловий будинок в [ADDRESS] , однак, остання не здійснила державну реєстрацію свого права власності, оскільки на час введення житлового будинку в експлуатацію, чинне законодавство не зобов`язувало вчиняти такі дії. [PERSON] померла [INFO] . На день її смерті і після цього в будинку проживала її донька [PERSON] , яка в силу положень ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) прийняла спадщину, оскільки протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім цього [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 серпня 2001 року на частину спадкового майна - право на земельну частку (пай) розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в с. Слобідка Миргородського району Полтавської області в КСП «Заповіт Ілліча» (а.с.23). Таким чином [PERSON] прийняла спадщину - спірний будинок, але не оформила її. Отже, суд встановив, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , даний будинок входить в спадкову масу, та оскільки встановити право власності у позасудовому порядку позивачу, як спадкоємцю, неможливо, що позбавляє його права успадкувати будинок. Позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом майна [PERSON] , яка померла [INFO] , не має можливості отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно у вигляді житлового будинку (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2022р. а.с. 24), чим порушуються його права. Оскільки позивач виконав всі необхідні умови для прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved