Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У серпні 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вказувало, що 21 березня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики №1945443. За умовами договору ТОВ «Маніфою» передало [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 2 200 грн., а відповідач зобов`язався повернути позикодавцю кошти в термін до 10 квітня 2021 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця проценти: - у розмірі 0,001 % від суми позики за кожен день користування коштами (протягом акційного періоду); - у розмірі 1,99 % від суми позики за кожен день користування коштами (базова ставка); - у розмірі 1,01% від суми позики за кожен день користування коштами (протягом періоду прострочення повернення позики). 10 квітня 2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики за №1, згідно якої продовжено термін повернення позики до 10 травня 2021 року. 11 серпня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №11-08/2021, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №1945443 від 21 березня 2021 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 6 813,40 грн., в тому числі: - заборгованість за позикою - 2 200 грн.; - заборгованість за процентами за договірний період користування позикою - 3 502,40 грн.; - заборгованість за процентами за період прострочення повернення коштів - 1 111 грн. Крім цього, 12 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №06674-04/2021. Відповідно до договору ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 5 000 грн. з терміном користування до 11 травня 2021 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом протягом акційного періоду (7 днів з моменту надання кредиту) та 2,20 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом (803,0000000000001 % річних) протягом звичайного періоду. 30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №30112021-1, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №06674-04/2021 від 12 квітня 2021 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 18 200 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 5 000 грн.; - заборгованість за процентами - 13 200 грн. Крім цього, 21 квітня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3449608097/671058. Відповідно до договору ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 2 000 грн. з терміном користування до 05 травня 2021 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 3,5 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом (1 277,5 % річних). 04 травня 2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору за №2, згідно якого продовжено термін повернення кредиту до 04 червня 2021 року. 24 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №24122021, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №3449608097/671058 від 21 квітня 2021 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 10 470 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 2 000 грн.; - заборгованість за процентами - 8 470 грн. Крім цього, 27 квітня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено договір позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0666531996/1. Відповідно до договору ТОВ «Інфінанс» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 3 000 грн. з терміном користування до 27 травня 2021 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,75 % за кожен день користування коштами (638,75 % річних), а в разі порушення строку повернення кредиту - у розмірі 3,5 % за кожен день користування коштами або ж 1 277,5 % річних. 22 червня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №22/06-22, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №0666531996/1 від 27 квітня 2021 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 33 187,50 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 3 000 грн.; - заборгованість за процентами - 30 187,50 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте згідно наявної в матеріалах справи заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. 1)В частині стягнення заборгованості за договором позики: Судом встановлено, що 21 березня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики №1945443 (підписаний сторонами за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором). За умовами договору ТОВ «Маніфою» передало [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 2 200 грн., а відповідач зобов`язався повернути позикодавцю кошти в термін до 10 квітня 2021 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця проценти: - у розмірі 0,001 % від суми позики за кожен день користування коштами (протягом акційного періоду); - у розмірі 1,99 % від суми позики за кожен день користування коштами (базова ставка); - у розмірі 1,01% від суми позики за кожен день користування коштами (протягом періоду прострочення повернення позики). 10 квітня 2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики за №1, згідно якого продовжено термін повернення позики до 10 травня 2021 року. Згідно копії довідки ТОВ «Універсальні платіжні системи» від 07 липня 2022 року (а.с. 15) сума позики за договором у розмірі 2 200 грн. була зарахована на розрахунковий рахунок позичальника. 11 серпня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №11-08/2021, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №1945443 від 21 березня 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що договір позики був вчинений в електронній формі. А тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, електронний договір було укладено з дотриманням передбачених законом вимог. З положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позичальник, одержавши повідомлення про відступлення боргу, свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2021 року (згідно наданого розрахунку, який сторонами не оспорений) виникла заборгованість: - заборгованість за позикою - 2 200 грн.; - заборгованість за договірними процентами, нарахованими за період з 21 березня 2021 року до 30 червня 2021 року - 3 502,40 грн.; - заборгованість за процентами за період прострочення повернення коштів, нарахованими за період з 14 травня 2021 року до 30 червня 2021 року - 1 111 грн. Проте суд не може в повній мірі погодитися з таким розрахунком у зв`язку з тим, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок також стосується й позикових відносин. Водночас у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом (позикою) - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тому виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. Таким чином, договірні проценти за користування позикою, нараховані після припинення строку дії договору, тобто після 10 травня 2021 року (за умови одночасного нарахування за цей же період процентів за прострочення повернення коштів) не підлягають стягненню. За встановлених обставин, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за договором позики у загальному розмірі 4 624,40 грн., в тому числі: - заборгованість за позикою - 2 200 грн.; - заборгованість за договірними процентами, нарахованими за період з 21 березня 2021 року до 10 травня 2021 року, що становить 1 313,40 грн.; - заборгованість за процентами за період прострочення повернення коштів, нарахованими за період з 14 травня 2021 року до 30 червня 2021 року (що відповідає умовам договору та вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України) - 1 111 грн. 2)В частині стягнення заборгованості за кредитними договорами: 12 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №06674-04/2021 (підписаний сторонами за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором). Відповідно до договору ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 5 000 грн. з терміном користування до 11 травня 2021 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом протягом акційного періоду (7 днів з моменту надання кредиту) та 2,20 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом (803,0000000000001 % річних) протягом звичайного періоду. 30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №30112021-1, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №06674-04/2021 від 12 квітня 2021 року. Крім цього, 21 квітня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3449608097/671058 (підписаний сторонами за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором). Відповідно до договору ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 2 000 грн. з терміном користування до 05 травня 2021 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 3,5 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом (1 277,5 % річних). 04 травня 2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору за №2, згідно якого продовжено термін повернення кредиту до 04 червня 2021 року. 24 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №24122021, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №3449608097/671058 від 21 квітня 2021 року. Крім цього, 27 квітня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено договір позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0666531996/1 (підписаний сторонами за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором). Відповідно до договору ТОВ «Інфінанс» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 3 000 грн. з терміном користування до 27 травня 2021 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,75 % за кожен день користування коштами (638,75 % річних), а в разі порушення строку повернення кредиту - у розмірі 3,5 % за кожен день користування коштами або ж 1 277,5 % річних. 22 червня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №22/06-22, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №0666531996/1 від 27 квітня 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори були вчинені (в тому числі підписані) в належній (електронній) формі у повній відповідності до вимог ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» (обґрунтування дивитись вище), а тому є чинними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позичальник одержав від позивача письмові повідомлення про відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами, проте свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитними договорами виникла заборгованість. Проте суд не може в повній мірі погодитися з наданими позивачем розрахунками заборгованості у зв`язку з наступним. Суд повторює, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як раніше встановлено судом, строк кредитування за кредитним договором №06674-04/2021 від 12 квітня 2021 року становив 30 днів, тобто до 11 травня 2021 року. Відповідно до п. 3.3.3 вказаного договору позичальник має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти за кредитом. Згідно п. 4.3 договору у разі, якщо позичальник не повернув кредит протягом визначеного договором строку кредитування, проценти за користування кредитом продовжують нараховуватися за кожен день користування ним, проте у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Матеріали справи не містять доказів здійснення позичальником передбачених договором дій з метою продовження строку кредитування. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом відповідно до п. 4.3 договору повинно було здійснюватися в межах строку кредитування та узгодженого строку внесення плати за користування коштами, а саме за період з 12 квітня 2021 року до 11 липня 2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, який не оспорений жодною зі сторін (а.с. 123), заборгованість за процентами станом на 10 липня 2021 року становила 9 900 грн. Вимог щодо застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення грошового зобов`язання позивач не заявляв. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №06674-04/2021 від 12 квітня 2021 року у загальному розмірі 14 900 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 5 000 грн.; - заборгованість за процентами - 9 900 грн. Крім цього, як раніше встановлено судом, строк кредитування за кредитним договором №3449608097/671058 від 21 квітня 2021 року (з урахуванням продовження цього строку згідно додаткової угоди) становив 45 днів, тобто до 04 червня 2021 року. Відповідно до п. 3.3.3 вказаного договору позичальник має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти за кредитом. Згідно п. 4.3 договору у разі, якщо позичальник не повернув кредит протягом визначеного договором строку кредитування, проценти за користування кредитом продовжують нараховуватися за кожен день користування ним, проте у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Матеріали справи не містять доказів здійснення позичальником передбачених договором дій з метою продовження строку кредитування. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом відповідно до п. 4.3 договору повинно було здійснюватися за період з 21 квітня 2021 року до 20 липня 2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, який не оспорений жодною зі сторін (а.с. 117-119), заборгованість за процентами станом на 20 липня 2021 року становила 5 390 грн. Вимог щодо застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення грошового зобов`язання позивач не заявляв. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3449608097/671058 від 21 квітня 2021 року у загальному розмірі 7 390 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 2 000 грн.; - заборгованість за процентами - 5 390 грн. Крім цього, як раніше встановлено судом, строк кредитування за кредитним договором №0666531996/1 від 27 квітня 2021 року становив 30 днів, тобто до 27 травня 2021 року. При цьому сторони узгодили, що проценти за користування кредитом протягом строку дії договору (3 роки) нараховуються наступним чином: - протягом встановленого строку кредитування - у розмірі 1,75 % за кожен день користування коштами (638,75 % річних); - протягом порушення строку повернення кредиту (порушення виконання грошового зобов`язання) - у розмірі 3,5 % за кожен день користування коштами або ж 1 277,5 % річних. При цьому, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналогічний висновок про можливість стягнення процентів, нарахованих на суму простроченого зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у розмірі, що визначений договором поза межами строку кредитування, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, Верховним Судом у постановах від 05 березня 2019 року у справі № 5017/1987/2012, 10 червня 2020 року у справі № 903/191/19. Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, який не оспорений жодною зі сторін (а.с. 124-125), нарахування процентів відбувалося наступним чином: - протягом строку кредитування (з 27 квітня 2021 року до 27 травня 2021 року) - за ставкою 1,75 % за кожен день користування коштами (638,75 % річних), що відповідає умовам договору; - після закінчення строку кредитування та протягом порушення строку повернення кредиту (з 27 травня 2021 року до 24 лютого 2022 року) - за ставкою 3,5 % за кожен день користування коштами або ж 1 277,5 % річних, що відповідає умовам договору та вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України. Загальна заборгованість за процентами цей період склала 30 187,50 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №0666531996/1 від 27 квітня 2021 року у загальному розмірі 33 187,50 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 3 000 грн.; - заборгованість за процентами - 30 187,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2 171,37 грн. судового збору (2 481 грн. (розмір сплаченого судового збору) х 87,52 % (процент задоволених вимог)).

Outcome: partial