Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

У листопаді 2021 року до суду надійшла вказана цивільна справа про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що позивач і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народився син, [PERSON] . Вказаний шлюб між сторонами розірвано рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 06 березня 2014 року. У свою чергу рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання вказаного сина. Проте відповідач аліменти з часу їх присудження не сплачує, від виховання сина самоусунувся, станом здоров`я останнього не цікавиться, з дитиною не спілкується. У зв`язку із зазначеним позивачка просить суд задовольнити вказаний позов та позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Позивач, представник позивача та [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Від відповідача жодних заяв, клопотань або відзиву до суду не надходило. У зв`язку із зазначеним суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст.280 ЦПК. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 06 березня 2014 року, позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народився син, [PERSON] . Отже, відповідач є батьком вказаної дитини, [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується також копією свідоцтва про народження. Згідно копії заочного рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2017 року з відповідача на користь позивачки було присуджено до стягнення аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн з дня подання до суду позовної заяви, тобто з 27 липня 2017 року, і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з боку відповідача, встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів з боку відповідача станом на 30.09.2021 року включно становить 150400,00 грн. Відповідно копії інформації з МВС України, відповідач перебуває у розшуку та значиться як особа, яка переховується від органів прокуратури. Відповідно висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, [PERSON] , вказано, що відповідач з 29 травня 2017 року перебуває у розшуку, як особа, яка переховується від органів прокуратури. Також вказано, що станом на дату проведення обстеження житлово-побутових умов позивачки, вказана дитина проживає з нею, позивачкою створені абсолтно всі необхідні умови для нормального проживання дитини. З дитиною у свою чергу було проведено бесіду, в ході якої дитина вказала, що не бачила відповідача з 2009 року. Повідомив, що це його власне бажання позбавити батька батьківських прав щодо нього. У зв`язку із зазначеним комісія прийшла до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача відносно вказаної дитини. [PERSON] надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що з батьком не бачився тривалий час, а саме з 2009 року. Жодної участі у його вихованні відповідач не брав, аліменти, присуджені судом до стягнення з відповідача, на користь [PERSON] не сплачував. Також вказав, що навіть факт досягнення [PERSON] повноліття не є підставою для відмови судом у задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] . У зв`язку із зазначеним вважає за доцільне позбавити свого батька батьківських прав відносно себе. Згідно письмовим поясненням [PERSON] , вона проживала по сусідству з родиною позивачки строком з 2001 року по 2015 рік. Вказала, що після народження в родині [PERSON] жодного разу не бачила, щоб відповідач брав хоча б якусь участь в його вихованні або проводив з ним свій час. У зв`язку із зазначеним вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно заяві [PERSON] , остання була вчителем української та російської мови й літератури у навчальному закладі, в якому навчався [PERSON] . Вказала, що останній за час навчання проявив себе дуже здібним учнем, завжди мав охайний вигляд, був забезпечений усім необхідним. Зазначила, що саме позивачка вирішувала всі питання, які стосувалися [PERSON] . Батька останнього вона жодного разу не бачила, дитиною він ніколи не цікавився, участі в його житті не брав. У зв`язку із зазначеним теж вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Аналогічні письмові пояснення надала суду і [PERSON] , яка працювала вчителем англійської мови у навчальному закладі, де навчався [PERSON] . Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлена батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач протягом тривалого часу життям [PERSON] не цікавиться, участі уйого вихованні не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток останнього, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає останній доступу до культурних та інших духовних цінностей. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте суд, дослідивши всі обставини по справі, також звертає увагу на наступне. Відповідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом 10 листопада 2021 року, тобто до повноліття [PERSON] . Проте на момент ухвалення вказаного рішення по справі [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою особою. Під час судових засідань позивачкою було зазначено, що відповідач не виконує обов`язки батька відносно [PERSON] з 2007 року. На запитання, чому вона звернулася до суду із вказаним позовом лише у 2021 році, зазначила, що їй було не до вирішення вказаного питання, а також думала, що відповідач зміниться та почне допомогати родині. Також недноразово вказувала, що непозбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] може вплинути у майбутньому на кар`єру її сина, [PERSON] , оскільки відповідач може подати позов про його утримання до сина. Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із тим, що [PERSON] на момент прийняття вказаного рішення по справі досяг повноліття. Підстави, на які позивачка посилається як на такі, що свідчать про необхідінсть задоволення позовних вимог, є її суб`єктивним баченням чинного законодавства, а також припущеннями, на яких судове рішення ґрунтуватися не може. Суд також звертає уваги, що якби вказане рішення ухвалювалося до моменту повноліття [PERSON] , були б усі передбачені законодавством підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] і позовні вимоги підлягали б задоволенню повністю. Проте, враховуючи те, що на момент розгляду справи [PERSON] вже є повнолітньою особою, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed