Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який за життя склав на ім`я позивача заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Бойченко О.Є. Позивач зазначає, що після смерті батька у встановлений строк звернулась до Суворовської державної нотаріальної контори м. Одеси із заявою про прийняття спадщини, до якої подала всі документи, окрім, оригіналу договору купівлі-продажу № 6043 від 13.12.1994 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , з підстав його втрати. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Після надходження та реєстрації зазначеної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.20). В ході розгляду справи позивач 28.10.2021 року (вх. № 31191) уточнила позовні вимоги згідно з якими просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на квартиру [ADDRESS] (а.с.38-39). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2022 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бузовського І.М., про витребування доказів, витребувано від Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи що відкрилась до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.59). На виконання ухвали про витребування доказів 26.07.2022 року (вх. № 13024) надійшла копія спадкової справи відкритої до майна померлого [PERSON] померлого [INFO] (а.с.61-79). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2022року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.84). В останнє судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Бузовський Ігор Миколайович до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, разом з цим, на адресу суду надійшла заява за підписом представника позивача про можливість розгляду справи за відсутність сторони позивача, в якій представник просив позовні вимоги в повному обсязі на підставі наявних доказів в матеріалів справи (а.с.88). Представник відповідача Одеської міської ради про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.86, 87), про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не є підставою для відкладення слухання справи. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді в суді, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами свої правової позиції у заявах по справі, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників та вирішення питання по суті позовних вимог. Згідно положень\~ч.\~3\~ст.\~211\~ЦПК України\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Як встановлено матеріалами справи [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.72 зв.). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис про смерть № 13149 (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 95 років, актовий запис про смерть № 1519 (а.с.11). Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що згідно заповіту посвідченого 28.09.2017 року [PERSON] на випадок свої смерті зробив наступне розпорядження, а саме: усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому на праві власності, заповів [PERSON] , [INFO] , а якщо вона померла раніш за [PERSON] , або не прийме спадщину, заповів [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є., і зареєстровано в реєстрі за № 3-736 (а.с.9). Звертаючись з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, позивач зазначила, що після смерті батька в строки передбачені ЦК України щодо спадкування, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та подала до заяви всі необхідні документи, окрім документів на підтвердження права власності, з підстав їх втрати, що стало перешкодою у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 6043 від 13.12.1994 року укладеного на Одеській товарній біржі [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно листа відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 10.03.2021 року вих.. № 640 наданого на запит Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (а.с.77). Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію, за адресою: [ADDRESS] , станом на 21.01.2020 був зареєстрований [PERSON] (а.с.12). Та, відповідно до довідки про зняття з реєстрації місяця проживання [PERSON] , знятий з реєстрації за місцем проживання у зв`язку зі смертю [INFO] (а.с.65). Судом досліджується копія спадкової справи, що заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] , згідно спадкової справи з заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулась [PERSON] , яка в заяві зазначила, що [INFO] помер її батько після смерті якого вона приймає спадкове майно відповідно до заповіту. Матеріали спадкової справи містять в собі заповіт складений [PERSON] , згідно якого останній за життя здійснив розпорядження щодо майна належного йому на праві власності. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2021 року державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] з підстав ненадання спадкоємцем оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.61-79). Отже, судом з досліджених документів встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , якому на праві власності належала квартира [ADDRESS] , звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів останній було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За приписами статті 16\~ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За нормами визначеними ч.ч. 1-3 ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч.1ст.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику в\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Матеріалами справи встановлено, що державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, з огляду на зазначене, позивачем доведено суду про не можливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на спадкове майно, тому, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved