Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

26.07.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, та позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.05.2016 року, виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, є батьками [PERSON] , [INFO] . В офіційних шлюбних відносинах позивач та відповідач не перебували. Дитина проживає разом з матір`ю. Все необхідне для розвитку, забезпечення здоров`я, лікування, задоволення потреб та виховання дитини забезпечує позивач самостійно. Дитина на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, він покинув свою дитину, проживає окремо, постійно переховується. Відповідно до довідки Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області від 17.06.2022 року, відповідач розшукується співробітниками відділу кримінальної поліції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області з 04.12.2020 року. Тобто 2 роки від відповідача нічого не відомо. Відповідно до довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу № 45 від 14.06.2022 року за № 01-30/1/08, за весь час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі тато дитини [PERSON] , не приймав участь у вихованні дитини. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.08.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ч.ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судовому засіданні представник третьої особи - Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради просив прийняти рішення в інтересах дитини. 22.11.2022 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч.4 ст. 223, ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи - Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.05.2016 року, виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, батьками дитини [PERSON] , [INFO] , являються батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 5). Згідно ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Вирішуючи спір, суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відоповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 23.11.2021 року за № 19100, про реєстрацію місця проживання особи, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 04.05.2000 року. (а.с. 7) Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 17.06.2022 року за № 5396, станом на 16.06.2022 року про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: [ADDRESS] , в кількості 7 осіб, до яких входять [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8) З огляду на довідку Чернігівського дошкільного навчального закладу № 45 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 14.06.2022 року за № 01-30/1/08, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 45 «Веселка» Чернігівської міської ради Чернігівської області, за весь час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі тато дитини, [PERSON] , не приймав участь у вихованні дитини, не приводив і не забирав дитину, на даний момент опікується дитиною тільки мама, саме вона приводить і забирає [PERSON] , оплачує садочок, відвідує свята та батьківські збори. (а.с. 9) Відповідно до копії довідки від 27.10.2022 року за № Т-350/124/48/8/2022, [PERSON] , [INFO] з 04.12.2020 року розшукується Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області, на даний час місце знаходження останнього не встановлено. (а.с. 51) 22.11.2022 року, представник третьої особи - Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради надав копію витягу з рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03.11.2022 року за № 550 про особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей та копію висновоку Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради від 03.11.202 року за № 550, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . (а.с. 52 - 53) Згідно роз`яснень пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Також роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і гуртуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 20 від 19.12.2008, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Нормою ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд критично відноситься до висновку Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради від 03.11.202 року за № 550, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , оскільки під час розгляду справи у суді не було встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або, що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин. Сама по собі неможливість з`ясування його ставлення до позбавлення батьківських прав у зв`язку з невідомим місцем перебування, що стало приводом для ухвалення вищезгаданого висновку, не може бути безумовною та беззаперечною підставою для прийняття рішення з порушенням інтересів дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню малолітньої дитини - [PERSON] , що передбачено ст. ст. 150, 151, 155 Сімейного Кодексу України, а отже, на підставі ст. ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, він має бути позбавлений батьківських прав. Як роз`яснено у абз. 7 п. 16 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з положеннями частини 1 статті 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.07.2022, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача до державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved