Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ», зазначивши, що він проживає за адресою [ADDRESS] та є споживачем послуг із газопостачання, які надаються Києво-Святошинським ФЕГГ ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ». Позивач має статус інваліда війни ІІІ групи, є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим має відповідні пільги, передбачені законодавством України для такої категорії осіб. Зокрема, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому, як особі з інвалідністю внаслідок війни, передбачено надання пільги у вигляді 100-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Однак позивачем було з`ясовано, що така пільга у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року відносно нього відповідачем не нараховувалася, чим грубо порушено його права. При цьому ні субсидію, ні пільгу він не отримує. Із листа Києво-Святошинського ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз ЗБУТ» від 14.03.2017 позивачу стало відомо, що у призначенні пільги йому відмовлено у зв`язку з отриманням його дружиною [PERSON] субсидії за оренду 55 кв.м. Однак таке позбавлення пільг позивач вважає неправомірним, вказуючи на те, що у відповідності до чинного законодавства якщо фізична особа має право на пільги згідно з кількома законами, до Реєстру включається така інформація про пільговика. У разі коли фізична особа, яка має і використовує право на пільги на підставі одного із законів України, використовує також своє право на інші пільги як член сім`ї пільговика, який має право на пільги згідно з іншими законами, ця фізична особа включається до Реєстру також як член сім`ї пільговика. Із урахуванням наведеного, позивач просив суд зобов`язати ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ»: зробити перерахунок за газопостачання споживача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , з урахуванням пільг за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року включно; припинити дії по невиконанню вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо нього, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії; виплатити йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2017 справу було передано у провадження судді Супрун Г.Б. Ухвалою судді від 05.01.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 28.03.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що за адресою [ADDRESS] обліковується особовий рахунок № [NUMBER] , який закріплений за [PERSON] , площа домогосподарства складає 150 кв.м. Позивач отримував субсидію на оплату постачання природного газу за період з 01.10.2016 по 31.03.2017 в розмірі 8854,49 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №319 від 27.04.2016. При цьому за спожиті 4317,00 м.куб. природного газу на суму 29696,64 грн. позивачем було сплачено лише 5300,00 грн. За період з 01.10.2017 по 31.03.2018 позивач отримував пільгову знижку на оплату постачання природного газу. При цьому за спожиті 4737,00 м.куб. природного газу на суму 32959,59 грн. позивачем було сплачено лише 11000,00 грн. Станом на 26.03.2018 на показник газового лічильника 71187 м.куб. заборгованість позивача за постачання природного газу склала 25103,74 грн. Відповідно до інформації Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської РДА з 01.04.2017 позивачу відновлено пільгу як інваліду війни ІІІ групи. Таким чином, твердження позивача про те, що він не отримує ні субсидію, ні пільгу є неправдивим. Крім того, відповідач вказує на те, що вимоги про призначення субсидії або надання пільгової знижки позивачем пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки вирішення вказаних питань не відноситься до повноважень ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ». Крім того, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на їх обґрунтування. З огляду на наведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. 31.03.2018 позивачем подано відповідь на відзив, у якій він змінив позовні вимоги та просив зобов`язати відповідача зробити перерахунок за газопостачання за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року з урахуванням пільг, а також відшкодувати йому понесені ним витрати на лікування у розмірі 29970,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Згідно з ухвалою суду від 02.04.2018 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2018 справу було передано у провадження судді Васильченка О.В. 27.11.2019 позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до змісту якої позивач просив: визнати протиправними дії керівництва ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» щодо позбавлення його пільг як інваліда війни за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року; зобов`язати ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» погасити заборгованість за ненадані пільги інваліду війни у сумі 25103,74 грн. власними коштами; зобов`язати ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» сплатити йому моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.; визнати дії керівника ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» порушенням Правил постачання природного газу побутовим споживачам; визнати дії керівника ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» по припиненню вільного доступу до газопостачання [PERSON] за адресою [ADDRESS] протиправними та безпідставними. 27.02.2019 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у відповідності до якої ним заявлено вимоги про зобов`язання ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ»: зробити перерахунок за газопостачання з урахуванням пільг за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року включно; припинити дії по невиконанню вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо нього, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії; виплатити йому кошти за лікування у розмірі 36992,85 грн.; виплатити йому моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 03.12.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій він просив: зобов`язати ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» вчинити усі дії, достатні та необхідні для підключення (поновлення/відновлення) газопостачання до його домогосподарства за адресою [ADDRESS] ; заборонити ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» та/або його структурним підрозділам вчиняти будь які дії, спрямовані на відключення (припинення) газопостачання до його домогосподарства за вказаною адресою, з підстав заборгованості у сумі 25963,99 грн., до вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 03.12.2019 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. 06.05.2020 відповідачем подано до суду заперечення на уточнену позовну заяву, у якій відповідач, зокрема, вказав на те, що поданням уточненої позовної заяви позивач одночасно змінив предмет та підстави позову, що суперечить вимогам ЦПК України, а також зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту прав не передбачений нормами законодавства. 02.11.2020 позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом: зобов`язання ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» вчинити усі дії, достатні та необхідні для підключення (поновлення/відновлення) газопостачання до домогосподарства позивача за адресою [ADDRESS] ; зобов`язання ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» зробити перерахунок наданих пільг за користування природним газом за січень-вересень 2020 року відповідно до постанови КМУ №373 від 01.10.2019; заборони ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» стягувати борг у іншому судовому спорі. У задоволенні такої заяви позивача відмовлено ухвалою суду від 10.11.2020. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2021 справу було передано у провадження судді Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 18.06.2021 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.09.2021 до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до змісту якої позивачем заявлено вимоги про: визнання протиправними та безпідставними дій ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» в частині позбавлення позивача пільг по оплаті газопостачання за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року та з жовтня 2019 року по вересень 2020 року; визнання протиправними та безпідставними дій ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» в частині надання доручення ПАТ «Київоблгаз» на відключення домогосподарства позивача від газопостачання; стягнення з ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» на користь позивача грошових коштів за ненадані пільги за спожитий газ за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року та з жовтня 2019 року по вересень 2020 року у розмірі 24 938,69 грн.; стягнення з ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» на користь позивача 120 530,00 грн. моральної шкоди. 27.09.2021 відповідачем подано заперечення на уточнену позовну заяву, у якій відповідач просив залишити без розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] від 16.09.2021 у зв`язку з порушенням позивачем порядку та строку її подання до суду, та в цілому позовні вимоги залишити без задоволення у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. 15.11.2021 відповідачем подано до суду письмові заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 03.12.2021 відмовлено у прийнятті заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 18.10.2021 та повернуто її разом із додатками позивачеві. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та просить суд: визнати протиправними та безпідставними дії відповідача в частині позбавлення його пільгової сплати за спожитий природний газ за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року та з жовтня 2019 року по вересень 2020 року; стягнути з відповідача кошти за лікування у розмірі 24 938,69 грн.; стягнути з відповідача 120 530 грн. моральної шкоди. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях на уточнені позовні заяви, які подавалися представниками відповідача в ході судового розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, з огляду на зазначені приписи законодавства, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна інших осіб. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способи захисту судом цивільних прав визначені статтею 16 ЦК України та іншим спеціальним законодавством України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна визначити такий спосіб захисту порушених цивільних прав, який призведе до реального їх поновлення. З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права є наявність достовірних даних про те що, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими. Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на те, що відповідно до процесуального закону в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно порушене право позивача з боку відповідача, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав позивача. Як встановлено судом, позивач [PERSON] проживає за [ADDRESS] та є споживачем послуг із газопостачання які надаються ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ», особовий рахунок № [NUMBER] . Взаємовідносини постачальника із споживачем визначаються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (далі - Правила), та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживача, затвердженим постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 (далі - Типовий договір). Пунктом 1 Розділу І Правил визначено, що ці Правила регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС). Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «КИЇВОБЛГАЗ», яке до 05.06.2019 мало найменування Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», є оператором газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ), що на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, в межах територій, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні АТ «Оператор газорозподільної системи «КИЇВОБЛГАЗ», виданої на підставі постанови НКРЕКП №855 від 29.06.2017. Відповідно до п.1 Розділу ІІІ Правил підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є, зокрема, наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача. Аналогічні положення містить Типовий договір, згідно з п.2.2. якого обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи. Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Згідно з п.п.1 п.4.4. Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Взаємовідносини Оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, в тому числі побутовими споживачами, визначаються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 (далі - Кодекс ГРС) та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 (далі- Типовий договір). Відповідно до абз. 4 п.5 Глави 4 Розділу ІХ Кодексу ГРС визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Як встановлено судом із відомостей, наданих представником відповідача, за період з 01.07.2015 по 01.09.2021 позивачем спожито 20 233,00 куб.м. природного газу на суму 142 655,88 грн., позивачем проведено оплату в сумі 70 463,99 грн., надано субсидію в розмірі 8 854,49 грн. та нараховано пільгову знижку 41 694,77 грн. Заборгованість позивача за спожитий природний газ становить 21 642,63 грн. Будь яких належних та допустимих доказів на спростування вищевказаних обставин позивачем до суду не надано. Звернувшись до суду із даним позовом, позивачем, зокрема, заявлено позовні вимоги про визнання протиправними та безпідставними дії відповідача в частині позбавлення його пільгової сплати за спожитий природний газ за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року та з жовтня 2019 року по вересень 2020 року. Вирішуючи обґрунтованість таких його вимог, суд виходить із наступного. Відповідно до Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №373 від 17.04.2019 (далі - Порядок), та Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995 (далі - Положення), для розрахунку розміру житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, щомісяця структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення), отримують від виконавців від виконавців житлово-комунальних послуг відомості про забезпеченість громадян послугами та про розмір цін і тарифів на житлово-комунальні послуги і платежі за такі послуги, у тому числі про послуги постачання та розподілу природного газу. Зазначені відомості отримуються органами соціального захисту населення на підставі отриманої від пільговиків та отримувачів житлових субсидій інформації про набір отримуваних ними житлово-комунальних послуг, а також про дані підприємств-надавачів цих послуг. Як встановлено судом, за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року домогосподарству позивача надано субсидію (адресна безготівкова допомога сім`ї, що надається на погашення витрат з оплати житлово-комунальних послуг, коли держава компенсує частину оплати) в розмірі 4 769,70 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №319 від 27.04.2016 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» у разі призначення субсидії пільги з оплати житлово-комунальних послуг та придбання твердого палива і скрапленого газу особам, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні (будинку), у період її отримання не нараховуються. Інформація про зазначених осіб подається підприємствам - виробникам/виконавцям житлово-комунальних послуг та вноситься до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Встановлено також, що 29.10.2019 домогосподарство позивача, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , було відключено від мережі газопостачання, що підтверджується відповідним актом про відключення об`єкту. За даними АТ «Київоблгаз» за жовтень 2019 за вказаною адресою спожито 269,00 куб.м. природного газу. Всього в рахунок відшкодування по пільговій знижці на особовий рахунок № [NUMBER] від АТ «Ощадбанк» надійшло 596,89 грн., а саме: 19.06.2020 - 131,87 грн.; 17.07.2020 - 147,53 грн.; 17.08.2020 - 142,73 грн.; 18.09.2020 - 174,76 грн., що підтверджується довідкою від 23.09.2021. Водночас, суд звертає увагу, що Порядок №373 від 17.04.2019 визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі. Відповідно до п.2 Порядку головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики. Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: Пенсійний фонд України; структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення). Виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ «Ощадбанк» на підставі укладеного між ними договору. Відповідно до п.27 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право, з урахуванням положень пункту 25 цього розділу, здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (з відміткою про вручення) з вимогою самостійно припинити споживання природного газу за рахунок перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та допустити представника постачальника за пред`явленням службового посвідчення на об`єкт для пломбування запірних пристроїв, що має здійснюватися з дотриманням техніки безпеки. При цьому в повідомленні про припинення споживання природного газу постачальник має зазначити підстави та дату припинення газоспоживання, яка не може бути раніше ніж через три дні після дати отримання повідомлення. Постачальник має право здійснити заходи з припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ. Для цього постачальником має бути укладений з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам (договір не вимагається у передбачених цими Правилами випадках припинення газопостачання, ініційованих через інформаційну платформу Оператора ГТС). За необхідності здійснення заходів з обмеження чи припинення газопостачання споживачу Оператором ГРМ (крім передбачених цими Правилами випадків припинення газопостачання, ініційованих через інформаційну платформу Оператора ГТС) постачальник надсилає Оператору ГРМ відповідне письмове повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність здійснення ним заходів з припинення/обмеження розподілу природного газу споживачу, копію якого надсилає споживачу (з позначкою про вручення), у якому повинен зазначити підстави припинення, дату та час, коли необхідно припинити розподіл природного газу на об`єкт споживача. У такому разі Оператор ГРМ відповідно до умов укладеного договору на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання, здійснює в установленому порядку припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача, після чого повідомляє про це постачальника. Побутовий споживач, що має прострочену заборгованість перед постачальником за послуги з газопостачання, не має права протидіяти постачальнику та/або Оператору ГРМ у заходах із припинення газопостачання та на письмову вимогу постачальника має самостійно припинити власне газоспоживання. Із урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, наведені в заперечення позову про те, що в даному випадку позовні вимоги про визнання протиправними та безпідставними дії відповідача в частині позбавлення позивача пільгової сплати за спожитий природний газ за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року та з жовтня 2019 року по вересень 2020 року є безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону, а також те, що, виходячи із обсягу наданих відповідачу повноважень, він не є належним відповідачем за такими вимогами. При цьому суд зазначає, що частина перша ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Позивачем може бути особа, яка вважає, що її право, свободу чи інтерес порушено та створені перешкоди для реалізації її прав, що зумовило її звернення до суду. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права або виникнення додаткового обов`язку. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позивачем не доведена обґрунтованість вказаних вище позовних вимог та факт порушення його прав з боку відповідача. Обраний позивачем спосіб захисту порушених, на його думку, прав не відповідає характеру та змісту тих прав та правовідносин, з приводу яких він звернувся до суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення вимог позивача про визнання протиправними та безпідставними дії відповідача відсутні. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за лікування у розмірі 24 938,69 грн. та моральної шкоди у розмірі 120 530 грн., суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, системний аналіз норм чинного законодавства щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що предметом доказування у справі про відшкодування шкоди є обставини щодо факту її заподіяння, особи-завдавача шкоди, причинного зв`язку між діями завдавача та наслідками у виді шкоди, вини завдавача шкоди у завданні збитків, розміру завданих збитків. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За змістом статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тоді як у даному випадку факт завдання шкоди саме відповідачкою не встановлений, як не встановлено і факту її протиправної поведінки. Разом із тим, жодних належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що позивачеві завдано майнової шкоди внаслідок протиправних дій чи бездіяльності відповідача, зокрема, у вигляді понесених позивачем витрат на лікування, суду не надано. Матеріали справи не містять будь яких доказів, які б належним чином підтверджували вину відповідача у завданні будь якої шкоди позивачеві. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів наявності спричиненої майнової шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що такі вимоги є похідними від вимог про визнання протиправними та безпідставними дій відповідача. Крім того, суд враховує, що підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України. Так, за змістом вказаної статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім цього, відповідно до пунктів 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на наведене, а також враховуючи вищенаведений висновок суду про відсутність підстав для визнання протиправними та безпідставними дії відповідача, суд вважає, що й вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Підсумовуючи все вищенаведене, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed