Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

28.09.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. До того позивач зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів від 01.07.2022 року, але їй було відмовлено у видачі через не встановлення місця проживання відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 30 червня 2007 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Далі в позові зазначила, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, шлюб було розірвано за рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 23.10.2012 року. Як слідує далі з позову, після припинення шлюбних відносин з відповідачем спільна їх дитина проживає разом з нею. Вона постійно несе значні витрати на придбання продуктів харчування, засобів гігієни, одягу. Крім цього, через військову агресію російських військ, позивач та її син позбавлені можливості проживати за своїм зареєстрованим місцем проживання в м. Оріхів Запорізької області, яке знаходиться на лінії зіткнення, тому вони були змушені переїхати до м. Запоріжжя та винаймати житло, що за собою потягло додаткові витрати з боку позивача. Як зазначила в позові позивачка, відповідач є працездатною особою, працює, непрацездатних членів сім`ї немає. У добровільному порядку, відповідач не надає будь-якої допомоги їхній спільній дитині, взагалі нічим не допомагає. Відомостей про те, що відповідач сплачує аліменти будь-яким іншим особам не встановлено. Прохає стягнути\~з відповідача\~на її\~користь,\~аліменти на\~утримання спільної\~неповнолітньої дитини\~-\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/4\~частки із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до оголошення на сайті судової влади України, заяв, клопотань не надав. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд, вважає, що існують всі умови для розгляду даної справи за наявними в ній доказами та ухвалення заочного рішення. Згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Оріхів Запорізької області, паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 10.08.2007 року Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактично має зареєстроване місце перебування як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою від 23.05.2022 року № 2304-5001633499 виданою УПСЗ по Вознесенівському району Запорізької міської ради. Згідно довідки від 23.05.2022 року № 2304-5001633561 виданою УПСЗ по Вознесенівському району Запорізької міської ради [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактично має зареєстроване місце перебування як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 30.06.2007 року виконкомом Новопавлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] , 30.06.2007 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 02. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Новопавлівка Оріхівського району Запорізької області, місце реєстрації виконком Новопавлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 08 від 20.04.2007 року. Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Санкт-Петербург, РФ, паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 03.09.1998 року Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 23.10.2012 року № 819/3717/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30.06.2007 року виконкомом Новопавлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис № 02, розірвано. 01.07.2022 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В. від 12.09.2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі судового наказу згідно ч. 9 ст. 165 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не надала можливості встановити зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи боржника. Міністерством соціальної політики на запит суду надана інформація про те, що станом на 03.11.2022 року в ЄІБД ВПО гр. [PERSON] , [INFO] не перебуває. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надавав, будь-яких заяв, клопотань щодо спростування зазначених в ньому обставин не пред`являв. Відомостей про свій незадовільний стан здоров`я чи будь-яких інших обставин, що мають істотне значення, як визначено ст. 182 СК України, останній не повідомив. Відповідно ч. 1\~ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.\~3\~ст.\~181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; \~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими, але такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як\~на підставу\~своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Всупереч вимог ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів розміру заробітку (доходу) відповідача або такого його майнового стану, які дозволяли б йому сплачувати аліменти в мінімальному рекомендованому розмірі не менше ніж 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує, що аліменти стягуються у частці від заробітку (доходу) відповідача. Таким чином, якщо відповідач отримуватиме такий розмір заробітку (доходу), який обумовить сплату аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, аліменти у вказаному розмірі стягуватимуться з відповідача на підставі даного рішення суду без будь-яких додаткових умов. З огляду на зазначені вище норми законодавства суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, хронічними хворобами не страждає, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не знаходиться, інвалідом не являється, на користь інших осіб аліменти не сплачує, оскільки жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевикладених обставин суду не надано та відповідачем [PERSON] не зазначено, тому суд вважає, що останній, на теперішній час, має можливість сплачувати аліменти на дитину саме у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Також, взявши до уваги те, що будь-якої домовленості щодо порядку утримання дитини сторони не дійшли, угоди про матеріальне її забезпечення між ними не досягнуто, дитина на теперішній час, перебуває на утриманні позивача, яка також має обов`язок щодо утримання своєї дитини, тому суд вважає за необхідне заявлений позивачем позов задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не мін їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Починаючи з 01.07.2022 року [PERSON] намагалася отримати від відповідача аліменти, зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу, однак їй відповідно до ухвали судді від 12.09.2022 року було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановити зареєстроване місце проживання відповідача. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти на утримання дитини потрібно стягувати з відповідача, починаючи з дати звернення [PERSON] до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а саме з 01.07.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає\~негайне виконання\~рішень у\~справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial