Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

В провадженні Богунський районного суду м. Житомир перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що їй, [PERSON] та [PERSON] , який являється її сином, на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] виданим Відділом приватизації державного житлового фонду Виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів 02.07.1999 р. Належна сторонам на праві спільної сумісної власності квартира складається із двох житлових кімнат, в одній із яких площею 12 м. кв. мешкає вона, [PERSON] а в іншій, площею 17.3 м. кв. відповідач зі своєю співмешканкою. В останні роки відповідач відмовляється сплачувати за надані житлово-комунальні послуги за свою частку квартири [ADDRESS] , де він постійно проживає. Відтак вона, [PERSON] змушена сама нести тягар з оплати наданих житлово -комунальних послуг, а саме: послуг з управління багатоквартирним будинком, виведення ТПВ, послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, послуги з електропостачання та газопостачання. За період з серпня 2019 р. по жовтень 2022 р. позивачкою за власний рахунок сплачено вартість житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] на загальну суму 47 663,23 грн., що підтверджується квитанціями, копії яких додано до позовної заяви. При цьому відповідач відмовляється добровільно повернути відповідачці половину сплачених нею власних коштів. Позивачка звертає увагу, що сплатила замість відповідача грошові кошти у розмірі 23 831.62 грн. за надані комунальні послуги, а тому вказана сума підлягає стягненню із [PERSON] на її, [PERSON] користь. В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволені позовних вимог. Представник позивача підтримала позицію позивача. Відповідач про день та час слухання справи повідомлявся належним чином але до суду не з`являвся, заяв про відкладення слухання справи до суду не направляв. Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Повно, всебічно та об`єктивно встановивши всі обставини справи, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності - достатності та взаємозв`язку, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено. [PERSON] та [PERSON] , який являється її сином, на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] виданим Відділом приватизації державного житлового фонду Виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів 02.07.1999 р. Належна сторонам на праві спільної сумісної власності квартира складається із двох житлових кімнат, в одній із яких площею 12 м. кв. фактично мешкає [PERSON] а в іншій, площею 17.3 м. кв. відповідач зі своєю співмешканкою. В останні роки відповідач відмовляється сплачувати за надані житлово-комунальні послуги за свою частку квартири [ADDRESS] , де він постійно проживає. Відтак вона, [PERSON] змушена сама нести тягар з оплати наданих житлово -комунальних послуг, а саме: послуг з управління багатоквартирним будинком, виведення ТПВ, послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, послуги з електропостачання та газопостачання. За період з серпня 2019 р. по жовтень 2022 р. позивачкою за власний рахунок сплачено вартість житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] на загальну суму 47 663,23 грн., що підтверджується квитанціями, копії яких додано до позовної заяви. При цьому відповідач відмовляється добровільно повернути відповідачці половину сплачених нею власних коштів. Позивачка звертає увагу, що сплатила замість відповідача грошові кошти у розмірі 23 831.62 грн. за надані комунальні послуги, а тому вказана сума підлягає стягненню із [PERSON] на її, [PERSON] користь. 25.07.2018 р. позивачка звернулася до Управління житлового господарства Житомирської міської ради із заявою про від`єднання власної квартири від системи централізованого теплопостачання, адже вартість такої комунальної послуги для позивачки надмірна. Проте листом за № 1-1518 від 24.10.2018 р. позивачці відмовлено з підстави неможливості такого відключення окремих квартир у багатоквартирному будинку. В силу таких обставин утворилася і заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг, яка існувала на момент звернення із позовною заявою до суду: 23 222.70 грн. - за централізоване опалення; 596.09 грн. - за водопостачання та водовідведення; 1 095,84 грн. - за енергопостачання; 2 320,66 грн. - за управління багатоквартирним будинком. Згідно ст. 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, серед іншого, оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України). При цьому в силу дії норм ст. ст. 370, 372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст. 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані па утримання спільного майна. Співвласники майна у праві спільної сумісної власності мають, як мінімум рівні права відносно належного їм майна, а відтак і рівні обов`язки. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від нього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 р. у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 23 831 (двадцять три тисячі вісімсот тридцять одну грн.) 62 коп. та судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved