Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

у серпні 2021 році [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, в якому просила стягнути на її користь заробітну плату у розмірі 77697,33 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивувала тим, що з 10.04.2019 року вона працювала в ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на посаді інспектора відділу кадрів та юрисконсульта. Відповідно до наказу № 78-к від 29.07.2020 року її було звільнено з займаної посади за її заявою про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, зазначила, при звільненні з нею не було проведено повний розрахунок, заборгованість по заробітній платі погашена не була, тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою від 18.08.2021 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та витребувано у ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» довідку про середню місячну заробітну плату [PERSON] та довідку про невиплачену заробітну плату [PERSON] за час роботи на підприємстві до моменту звільнення (а.с. 26-27). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2021 року розгляд справи відкладено на 24.03.2022 року та витребувано повторно у ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» довідку про середню місячну заробітну плату [PERSON] та довідку про невиплачену заробітну плату [PERSON] за час роботи на підприємстві до моменту звільнення (а.с. 43-44). 24.03.2022 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 07.06.2022 року (а.с. 51-52). Ухвалою від 07.06.2021 року розгляд справи відкладено на 14.09.2022 року та витребувано у ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство»довідку про середню місячну заробітну плату [PERSON] та довідку про невиплачену заробітну плату [PERSON] за час роботи на підприємстві до моменту звільнення. Ухвалою від 14.09.2021 року розгляд справи відкладено на 21.11.2022 року та витребувано у ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство»довідку про середню місячну заробітну плату [PERSON] та довідку про невиплачену заробітну плату [PERSON] за час роботи на підприємстві до моменту звільнення (а.с. 59-60). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечив, з огляду на те, що позивач займала одночасно дві посади, провідного юрисконсульта та інспектора кадрів відділу по роботі з персоналом за внутрішнім сумісництвом, тому за положеннями п. п. «ї» п. 4 розділу 3 порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховується заробітна плата на роботі за сумісництвом. Також вказав, позивачу на підставі наказів від 25.03.2020 року № 38-к, від 27.04.2020 року № 45-к, від 28.05.2020 року № 56-к, від 24.06.2020 року № 68-к, від 29.07.2020 року № 77/1-к «Про встановлення надбавок за складність, напруженість у роботі» було виплачено одноразові надбавки на загальну суму 6572,94 грн. та на підставі наказів від 22.11.2019 року та від 15.12.2019 року № 141-к «Про преміювання працівників» - премію на зальну суму 37 680,00 грн. Разом з тим, наказом виконуючого обов`язків генерального директора ДП «УкрДАГП» від 19.07.2021 року № 63, який видано на виконання рекомендацій аудиторського звіту щодо планового комплексного внутрішнього аудиту ефективності здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою «Загальнодержавні типографічні та картографічні роботи, демаркація та делімітація державного кордону, окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «УкрДАГП» за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року накази «Про встановлення набавок за складність, напруженість у роботі» від 22.11.2019 року та від 15.12.2019 року № 141-к «Про преміювання працівників» визнано такими, що суперечить діючому законодавству України, та скасовано, тому виплачені суми не підлягають врахуванню при обчисленні заробітку. Також, зазначив, що підприємство частково не виплатило [PERSON] заробітну плату, її залишок складає 26922,73 грн. Окрім того, просив застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду, з огляду на це просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечено сторонами, що позивач з 10.04.2019 року по 31.07.2020 року працювала в ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на посаді інспектора відділу кадрів та юрисконсульта (а.с. 16-17). Відповідно до наказу № 78-к від 29.07.2020 року позивача звільнено із займаної посади з угодою сторін, трудову книжку позивач отримала 31.07.2020 року (а.с. 8). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем у день звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок, відповідач не виплатив позивачу заробітну плату, що не оспорюється самим відповідачем. Посилання відповідача на те, що позивачу будо частково виплачено заробітну плату, судом оцінюється критично та не приймається до уваги з огляду на те, що жодних доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України переказу від відповідача на рахунок позивача таких коштів, до суду не надано. Натомість з наданого позивачем витягу з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається наявність заборгованості відповідача щодо виплати позивачеві заробітної плати у розмірі 77697,33 грн. Вказане відповідачем не спростовано. Подана відповідачем довідка про середню заробітну плату № 1/189 від 04.10.2022 року вказаних висновків суду не спростовує з огляду на те, видана лише з посади, яку обіймала позивач, - провідний юрисконсульт за умови, що остання також обіймала посаду й інспектора відділу кадрів. Й до того ж, вказана довідка не містить відомостей про те, станом на яку дату та за який період відповідач має заборгованість перед позивачем. При цьому, суд зауважує, що відповідач не виконав вимоги ухвал суду щодо надання довідки про невиплачену заробітну плату [PERSON] за час роботи на підприємстві на момент звільнення. Крім того, належним та допустимим доказом на підтвердження отримання заробітної плати працівником, який отримує заробітну плату готівкою, є його особистий підпис у графі про отримання заробітної плати. Такого доказу відповідач також не надав. Отже, на момент звільнення відповідачем, розрахунок з позивачем не був проведений. Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. Статтею 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою. Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинно виплатити працівникові його середній заробіток, за весь час затримки по день фактичного розрахунку та за затримку видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу. Як встановлено судом та підтверджується наданим витягом з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, сума не виплаченої заробітної плати позивачеві становить, 77697,33 грн., зокрема, відповідно до витягу з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, на момент її звільнення заборгованість з заробітної плати становила (а.с. 20-21): за другий квартал 2019 року борг - 17 981,37 грн.; за третій квартал 2019 року переплата - 4 810,93 грн.; за четвертий квартал 2019 року переплата - 1 181,24 грн.; за перший квартал 2020 року борг - 46 656,16 грн.; а другий квартал 2020 року борг - 19 607,42 грн.; за третій квартал 2020 року борг - 19 665,97 грн.; за четвертий квартал 2020 року переплата - 20 221,42 грн. Остаточна заборгованість становить77 697,33 грн. Таким чином, оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не здійснив виплату нарахованої, проте не виплаченої заробітної плати, а тому остання підлягає стягненню в судовому порядку. Суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог на користь позивача у цій частині. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, якщо немає спору про їхній розмір, підприємство, установа, організація мають виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Якщо розміри належних звільненому працівникові сум оспорюються, власник або уповноважений ним орган має сплатити зазначене в цій статті відшкодування, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З огляду на те, що всупереч припису ст.116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, суд надходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні за період, який просить позивач, - з 01.01.2021 року по жовтень 2021 року включно. Розрахунок середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку № 100). Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки про заробітну плату [PERSON] , виданою ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» нарахований розмір заробітної плати позивача за останні два місяці (травень та червень 2020 року) складає відповідно за травень - 22 061,25 грн., за червень - 19790,17 грн. Кількість робочих днів у травні 2020 року - 19 днів, кількість робочих днів у червні 2020 року - 20 днів. Відповідно, середня заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи складає 1 073,11 грн. (розрахунок: 22 061,25 грн. + 19790,17 грн.= 41851,42 грн : 2 дня = 20 925,71 грн.). Середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи складає 1 073,11 грн. (розрахунок: 41851,42:39 дні). Кількість днів затримки відповідача у розрахунку з позивачем при звільненні за період з 31.07.2020 року по 05.08.2021 року включно (за 12 місяців), про що просить позивач у позовних вимогах, складає 231 робочих днів. Стягненню з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» за час затримки розрахунку у при звільненні, на користь [PERSON] підлягає середній заробіток в розмірі 247 888,41 грн.(1073,11 х 231 днів), однак позивачкою заявлено суму середнього заробітку у розмірі 195900,00 грн. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу. Разом з тим при розгляді зазначеного питання необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір невиплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі ст.117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у заявленому позивачем розмірі. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку у розмірі, що був заявленим позивачем, а саме 195900,00 грн. Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено тримісячний строк ля звернення до суду з даним позовом, визначений ст. 233 КЗпП України, перебіг якого, на переконання відповідача, розпочинається з дати нездійснення розрахунку при звільненні, тобто з 31.07.2020 року, судом відхиляються, як такі, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм КЗпП України. Так, ч. 1 ст. 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. п. 20, 25 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно рішення Конституційного Суду України у рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не провів повний розрахунок з позивачем, тобто позивачем не пропущено тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved