Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

В листопаді 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-8) до відповідача Київського національного університету ім. Т. Шевченка, в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо можливості ліквідації академічної заборгованості позивача, здобувача вищої освіти, студенту факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем Київського національного університету ім. Т. Шевченка за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія», з предмету (курсу) «Безпека комп`ютерних мереж та систем» (далі по тексту - вимога № 1); - визнати протиправними дії відповідача щодо не допуску позивача, здобувача вищої освіти, студенту факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем Київського національного університету ім. Т. Шевченка за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія» до підсумкової атестації та захисту магістерської дипломної роботи /проекту (далі по тексту - вимога № 2); - зобов`язати відповідача вчинити дії щодо забезпечення можливості ліквідації академічної заборгованості позивачу, здобувачу вищої освіти, студенту факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем Київського національного університету ім. Т. Шевченка за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія», з предмету (курсу) «Безпека комп`ютерних мереж та систем» та допуску до проведення підсумкової атестації та захисту дипломної роботи/проекту на факультеті радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем Київського національного університету ім. Т. Шевченка за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія» без будь-яких додаткових фінансових (грошових) витрат (далі по тексту - вимога № 3); - визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 11 червня 2020р. № 1496-33 про відрахування позивача (далі по тексту - вимога № 4); - поновити позивача в складі студентів Київського національного університету ім. Т. Шевченка, 2 року навчання ОС Магістр, спеціальності 123 «Комп`ютерна інженерія» (освітня програма «Комп`ютерна система та мережі) денної форми навчання факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем (далі по тексту - вимога № 5). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він навчався у відповідача, відповідно до наказу проректора від 28 березня 2019р. № 929-33, його було відраховано із складу студентів 2 курсу ОС Магістр спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» з факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем денної форми навчання, навчання за державним замовленням з 01 березня 2019р. за невиконання індивідуального плану. На думку позивача, зазначений наказ відповідача є незаконним, оскільки зі сторони відповідача мало місце бездіяльність, яка полягала в тому, що позивача було позбавлено можливості виправити академічну заборгованість з одного предмету «Безпека комп`ютерних мереж та систем», проте відповідачем такої можливості позивачу надано не було. Крім того, в подальшому відповідачем також безпідставно не було допущено позивача до захисту магістерської роботи з відповідної теми, яка була успішно написана позивачем. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. 03 березня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача проти позову заперечила, зазначивши, що відрахування позивача з навчального закладу відбулося у зв`язку тим, що ним не була усунута академічна заборгованість з предмету (курсу) «Безпека комп`ютерних мереж та систем», оскільки останній взагалі не відвідував практичні заняття. Також позивачем не були усунуті недоліки, які були виявлені науковим керівником при написання ним магістерської роботи, у зв`язку з чим відсутній відгук на роботу наукового керівника, про що позивачу було повідомлено. Додатково магістерська робота позивача не була перевірена на наявність плагіату, а тому були відсутні правові підстави для допуску магістерської роботи позивача до захисту. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. 13 вересня 2021р. на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2022р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, з підстав наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про вищу освіту» (надалі по тексту норми зазначеного Закону будуть наводитись, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документ про вищу освіту (науковий ступінь) видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню (наукову) програму та пройшла атестацію. За змістом ст. 63 цього Закону, особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: 1) дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; 2) виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; 3) виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання. Європейський суд з прав людини у справі, Leyla Sahin v. Turkey, № 44774/98, § 136, 137, ЄСПЛ, від 10 листопада 2005 року зазначив, що хоча перше речення статті 2 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передусім закріплює доступ до початкової і середньої освіти, не існує непереборного поділу між вищою освітою та іншими рівнями освіти. Хоча дана стаття не покладає на держави-учасниці зобов`язання по створенню інститутів вищої освіти, будь-яка держава, що створює їх, зобов`язана забезпечити ефективне право на доступ до таких інститутів. Положеннями ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» визначені підстави для відрахування здобувача вищої освіти: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання індивідуального навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом. Згідно з п. 14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996р. № 245, студент може бути відрахований з вищого закладу освіти: - за власним бажанням; - у зв`язку з переведенням до іншого вищого закладу освіти; - за станом здоров`я на підставі висновку ЛКК; - за академічну неуспішність; - за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти. Як вбачається з матеріалів справи і це вставнолено судом, відповідно до наказу проректора відповідача від 28 березня 2019р. № 929-33 позивача було відраховано із складу студентів 2 курсу ОС Магістр, спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» з факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем денної форми навчання, навчання за державним замовленням з 01 березня 2019р. за невиконання індивідуального плану. 17 січня 2020р. позивачем була подана відповідачу заява про його поновлення у складі студентів 2 курсу магістратури за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» з 20 січня 2020р. на контрактній основі. Згідно з наказом проректора університету від 06 лютого 2020р. № 514-33 позивача було поновлено у складі студентів 2 року навчання ОС Магістр спеціальності 123 «Комп`ютерна інженерія» з 20 січня 2020р. Відповідно до наказу проректора відповідача від 11 червня 2020р. № 2062-33 позивача було вдруге відраховано, зі складу студентів за невиконання індивідуального плану (позивачем не був зданий успішно залік з предмету (курсу) «Безпека комп`ютерних мереж та систем». В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що позивачем не було складено семестровий залік з предмету (курсу) «Безпека комп`ютерних мереж та систем», у зв`язку з тим, що ним протягом всього навчального семестру не були виконані лабораторні практикуми з цієї дисципліни: чотири лабораторні роботи, та він не пройшов жодного з тестів. Крім того, позивач особисто не з`явився на залік. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про вищу освіту», заклад вищої освіти на підставі відповідної освітньої програми розробляє навчальний план, що визначає перелік та обсяг освітніх компонентів у кредитах ЄКТС, їх логічну послідовність, форми організації освітнього процесу, види та обсяг навчальних занять, графік навчального процесу, форми поточного і підсумкового контролю, що забезпечують досягнення здобувачем відповідного ступеня вищої освіти програмних результатів навчання. На основі навчального плану у визначеному закладом вищої освіти порядку для кожного здобувача вищої освіти розробляються та затверджуються індивідуальні навчальні плани на кожний навчальний рік. Індивідуальний навчальний план формується за результатами особистого вибору здобувачем вищої освіти дисциплін в обсязі, не меншому за встановлений цим Законом, з урахуванням вимог освітньої програми щодо вивчення її обов`язкових компонентів. Індивідуальний навчальний план є обов`язковим для виконання здобувачем вищої освіти. З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2021р., на ім`я завідувача кафедри «Комп`ютерна інженерія» [PERSON] звернулися асистенти кафедри: [PERSON] , [PERSON] , які повідомили, зокрема: асистент [PERSON] , як науковий керівник магістерської роботи позивача, що позивачем виконана магістерська робота з порушеннями вимог до випускних кваліфікаційних робіт магістрів навчальної програми «Інженерія комп`ютерних систем та мереж», про що було повідомлено позивача, у зв`язку з чим науковим керівником прийнято рішення не надавати відгук на роботу. Крім того, асистент [PERSON] повідомляв, що позивачем була виконана лише одна лабораторна робота з предмету « Безпека комп`ютерних систем та мереж », і не пройдено жодного тесту. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу того, що він звертався до відповідача, у встановленому законом порядку для усунення наявної академічної заборгованості. В судовому засіданні ні позивач, ні його представник не могли пояснити суду, коли відбулися ці звернення, та в якій формі. Як і не було надано до суду відомості, що складена позивачем магістерська роботи, відповідала відповідним кваліфікаційним вимогам за відповідною навчальною програмою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги № 1, № 2, № 4 є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і вимоги № 3 і № 5, оскільки судом не встановлено, що в позасудовому порядку позивач звертався до відповідача для усунення академічної заборгованості. Як і відсутні, правові підстави для поновлення позивача в складі студентів Київського національного університету ім. Т. Шевченка, 2 року навчання ОС Магістр, спеціальності 123 «Комп`ютерна інженерія» (освітня програма «Комп`ютерна система та мережі) денної форми навчання факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed