Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

14.01.2022 року до Солом`янського районного суду м. Києва суду надійшли матеріали позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості з ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 09.07.2021 року про передачу справи для розгляду за підсудністю. Позов обґрунтовується тим, що 04.09.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 8395888, згідно з умовами якого відповідач отримав 5000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 04.10.2019 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну суму, а останній не виконав умови кредитного договору. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого його було розміщено в особистому кабінет відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням № 42963 від 04.09.2019 року. Відповідно до умов кредитного договору 20.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20.02.2020 року, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 8395888 від 04.09.2019 року, суму та розрахунок заборгованості за яким було передано позивачу від первинного кредитора. Станом на 04.01.2021 року сума заборгованості відповідача становить 19 385 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 2500 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 11 285 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 600 грн. Первинний кредитор ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «ФК «Кредит Капітал» разом з матеріалами кредитної справи і довідку про ідентифікацію, яка підтверджує, що [PERSON] ідентифікований. Акцепт договору позичальником вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 385 грн., а також суму сплаченого судового збору - 2270 грн. В порядку ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України з метою визначення підсудності були здійснені запити щодо встановлення інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.05.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутність представника, яке надійшло до суду 29.09.2022 року. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив та будь-яких інших документів у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст.ст. 1047, 1055 ЦК України встановлено, що договір позики, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Електронний правочин в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Порядок вчинення електронних правочинів на момент виникнення спірних відносин, а саме щодо укладення 04.09.2019 року кредитного договору № 8395888 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , регламентується Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Електронний договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах та може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. За положеннями п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Статтею 8 цього Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Позивачем, якому за викладеними в позовній заяви обставинами ТОВ «Мілоан» на підставі договору відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20.02.2020 року відступило право вимоги за кредитним договором № 8395888 від 04.09.2019 року, на підтвердження позовних вимог надано: копію цього договору; графік розрахунків, що є додатком № 1 до кредитного договору; довідку про ідентифікацію; платіжне доручення № 42963 від 04.09.2019 року При цьому, стороною позивача не надано суду ані заяви, ані анкети відповідача, з якої б убачалось бажання останнього отримати кредит та його розмір, також як і не надано жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної картки № [NUMBER] , на яку були зараховані вказані кредитні кошти згідно наданої копії платіжного доручення. Інформація про спосіб отримання відповідачем кредитних коштів, а саме інформація про банківський рахунок або номер картки, на яку він просить здійснити перерахунок цих коштів, не міститься і в самому тексті кредитного договору, який, як стверджує сторона позивача, був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не доведено факту укладення кредитного договору № 8395888 від 04.09.2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , за яким позивач просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами договору не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Правовою підставою позову є саме надання відповідачу кредитних коштів шляхом безготівкового переказу на рахунок його платіжної карти, зареєстрованої для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua,, в той час як позивачем не доведено факту укладення кредитного договору саме [PERSON] , належності йому платіжної картки та факт користування ним кредитними коштами. Тобто, не вбачається за можливе встановити, що кредитні кошти за договором № 8395888 від 04.09.2019 року в сумі 5 000 грн., перераховані саме на картковий рахунок, що належить відповідачу та отримані ним. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За положеннями ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів за цим договором. У судові засідання, призначені на 25.07.2020 року, 19.08.2022 року, 17.10.2022 року та 22.11.2022 року представник позивача не з`явився. Таким чином, сторона позивача не скористалася своїм правом участі в судовому засіданні та не виконала обов`язок по доведенню своїх вимог і не надала доказів на підтвердження передачі коштів відповідачу шляхом перерахування їх на картковий рахунок останнього або видачі іншим способом, а тому у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений договір позики, так як порушені вимоги закону. До того ж, сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, в розмірі 19 385 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 2500 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 11 285 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 600 грн., не підтверджена жодними належними та допустимим доказами. Так, позивачем не надано розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Міолан», який міг би підтвердити наявність заборгованості, період її виникнення та відповідно її розмір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять, а також не підтверджено наявність заборгованості в визначеному позивачем розмірі. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed