Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 257 024, 70 грн., три відсотка річних в розмірі 17 386, 14 грн., інфляційні в розмірі 39 067, 75 грн., проценти за користування коштами 26 064, 73 грн, а всього стягнути 339 543, 32 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.03.2018 року позивач надав в борг відповідачу грошові кошти для особистих потреб у розмірі 302 500, 00 грн., що на момент отримання становило 11 000, 00 доларів США, на підтвердження чого була укладена розписка. Позика була видана на строк 6 місяців, починаючи з 01.03.2018 року, кінцевий строк повернення грошових коштів - 01.09.2018 року . Проте обов`язок з повернення відповідач виконав частково та з простроченням. Загальна сума сплачених коштів складає 54 800, 00 грн., що в еквіваленті за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на день перерахування становило 2000,00 доларів США, таким чином сума заборгованості за договором позики складає 9 000, 00 доларів США, що станом на день складання позовної заяви становить 257 024, 70 грн. Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникненням відповідачем мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2021 року відкрито провадження у справі (а.с. 25-26). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 29-30). У засідання представник позивача [PERSON] не з`явився при цьому подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в засідання не з`явився, повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01.03.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 302500,00 грн., що на момент отримання становило 11 000 доларів США. Кінцевий строк повернення грошових коштів 01.09.2018 року. Згідно виписки банківського рахунку [PERSON] , [PERSON] було повернуто частину суми, проте не всю. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, з огляду на положення змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, суд лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Так, згідно з копією розписки від 01.03.2018 року, сторонами якого вказані [PERSON] (іменований як позикодавець) та [PERSON] (іменований як позичальник), останній отримав від позикодавця, а позикодавець передав грошові кошти в сумі 302 500, 00 грн., що станом на момент передачі становило 11 000 доларів США, у власність позичальника, які він зобов`язався повернути у визначений договором строк. Сторони домовились про повернення позичальником всієї позики до 01.09.2018 року. Оригінал розписки від 01.03.2018 року позивачем долучено не було. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно дост.1047ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі,якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках,коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №319/1669/16, від 08.07.2019 у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 у справі №604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі №501/1773/16-ц. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд зобов`язаний встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19112.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Таким чином, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця)згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. При цьому, знаходження у позикодавця лише копій розписок не може доводити, що договір боржником не виконаний, оскільки оригінал в такому разі міг бути переданий боржнику або знищений у зв`язку з виконанням боргового зобов`язання позичальником. Тому суди при розгляді таких спорів зобов`язані дослідити саме оригінали розписок та оригінали договорів позики. Водночас, позивачем не було надано суду оригіналу розписки на підтвердження того, що боргове зобов`язання відповідачем виконано не було, а від так позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність боргових зобов`язань відповідача перед ним. За таких обставин суд доходить висновку про залишення позову без задоволення за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог. Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача три відсотки річних, інфляційних втрат, процентів за користування коштами є похідними від вирішення спору щодо стягнення безпосередньо суми заборгованості за договором позики, і враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення таких вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів та сум, передбачених ст.625 ЦК України, також не підлягають задоволенню. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed