Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки заборгованість за борговою розпискою в сумі 10 000, 00 грн. Посилається в позові на те, що 06 квітня 2021 року він надав відповідачу позику у розмірі 10 000, 00 грн., які зобов`язався повернути до 06 липня 2021 року. Отримання коштів відповідачем, а також строк повернення позики підтверджуються розпискою та свідками [PERSON] та [PERSON] , які були присутні під час її складання. В обумовлений ними та визначений у розписці строк грошові кошти відповідачем йому повернуті не були. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 22 лютого 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 11 липня 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками за зазначеним ним у розписці місцем проживання. На адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, який направлявся відповідачу без вручення адресату. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 06 травня 2021 року між сторонами був укладений договір позики, про що відповідачем в присутності двох свідків була видана власноручна розписка про отримання у позивача в борг грошових коштів у розмірі 10 000, 00 грн., строком повернення 06 липня 2021 року, включно ( а.с. 39). Звертаючись до суду, позивач зазначив, що умови договору відповідач не виконав, борг не повернув. З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач надав суду належним чином завірену, у порядку ст.95 ЦПК України, копію розписки відповідача. Наявність розписки у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики. Відповідач, не надавши суду відзиву на позов, приведених у позові обставин не спростував, укладення договору позики не заперечував, своїх доказів не надав. Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в розмірі заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908, 00 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved