Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

03.09.2019 відкрито провадження у даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що ухвалою суду від 28.05.2019 у справі №583/3374/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний поділ майна було затверджено мирову угоду між сторонами, якою, серед іншого, визнано за нею право власності на: 1/2 частину нежитлової будівлі гараж літ. «А-І», загальною площею 304,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадського призначення, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, загальною площею 0,1059 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . При розгляді справи №583/3374/15-ц були проведені експертизи для визначення можливих варіантів поділу вказаного нежитлового приміщення та земельної ділянки, але питання про визначення варіанту поділу цього майна саме по 1/2 частині кожній стороні не ставилося. Тому просить провести реальний поділ нежитлового приміщення - гаражу та земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS] , виділивши в натурі [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині нежитлової будівлі гараж літ. «А-І», загальною площею 304,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та по 1/2 частині земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадського призначення, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, загальною площею 0,1059 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 18.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому з метою дотримання прав та законних інтересів співвласників приміщення просить врахувати фактичний порядок користування спірним приміщенням, який склався, та врахувати, що згідно ухвали суду від 28.05.2019 у справі №583/3374/15-ц, якою затверджено мирову угоду між сторонами, йому в особисту приватну власність було виділено виробниче обладнання, а саме: фугувально-циркулярний станок, розділочний (продольно-обрізний) станок, станок комбінований, електроточило, стрічкову пилораму, зварювальний апарат, різак. Тобто обладнання, яке він використовує у власній підприємницькій діяльності при деревообробці. Позивачка спірним приміщенням не користується, оскільки проживає за кордоном. Вказані станки конструктивно, монолітно вмонтовані в підлогу нежитлового приміщення - гаражу літ. «А», демонтаж вказаного обладнання без пошкодження вказаної підлоги неможливий. Тому просить виділити йому саме ту частину нежитлового приміщення - гаражу, в якій на даний час перебувають належні йому станки. Також зазначає, що на території земельної ділянки площею 0,1059 га, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, розташованої за адресою: [ADDRESS] , знаходиться інше майно, а саме впритул до спірного гаражу прибудовано житловий будинок літ. «А2Ж», який на даний час має статус незавершеного будівництва. Позивачка, незважаючи на той факт, що спільне майно між ними визначено та поділено мировою угодою, ініціювала звернення до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку літ «А2Ж». За вказаним позовом Охтирським міськрайонним судом Сумської області 31.07.2019 було відкрито провадження (№583/3082/19) та призначено розгляд. Тому просив зупинити провадження у справі №583/3555/19 до набрання законної сили рішенням суду у справі №583/3082/19, оскільки вважає, що вирішення питання щодо розподілу нежитлового приміщення - гаражу літ. «А» та земельної ділянки площею 0,1059 га, які розташовані по [ADDRESS] , є неможливим до остаточного вирішення питання про речові права на нерухоме майно, що розташоване на вказаній земельній ділянці, а саме про права на недобудований житловий будинок літ. «А2Ж». Ухвалою суду від 08.11.2019 зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі нежитлової будівлі - гаражу та земельної ділянки до набрання законної сили судовим рішенням в справі №583/3082/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним сумісним майном подружжя обладнання та конструктивних елементів, що були використані при будівництві об`єкту незавершеного будівництва. Ухвалою суду від 27.05.2020 провадження у даній справі поновлено та продовжено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.07.2020 у справі призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 28.01.2022 провадження у даній справі поновлено та продовжено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.02.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, а тому суд дійшов висновку про можливість розгляду та вирішення заявлених вимог за відсутності позивачки та її представника. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що варіант № 1 поділу приміщення та користування земельною ділянкою є найбільш прийнятним, виходячи з фактичного порядку користування майном. Суд проаналізував матеріали справи, врахував позицію сторін, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку. З договору купівлі-продажу від 18.11.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 5205, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.11.2003 №2054516 вбачається, що [PERSON] купив нежитлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] , а саме цегляну будівлю гаража літ. «А», площею 304,7 кв.м (а.с. 14-15). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2011, зареєстрованого в реєстрі за №3407, [PERSON] прийняв за плату у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1059 га, цільове призначення якої - для громадського призначення (розміщення та обслуговування гаражу), кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2011 №3407, на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯК №402584 на право власності на земельну ділянку площею 0,1059 га, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119 (а.с. 13). Ухвалою Сумського апеляційного суду від 28.05.2019 в справі №583/3374/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя затверджено мирову угоду між сторонами, за якою визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині нежитлової будівлі гараж літ. «А-І», загальною площею 304,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та по 1/2 частині земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадського призначення, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, загальною площею 0,1059 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В порядку реального розподілу майна виділено в натурі [PERSON] в особисту приватну власність: автомобіль Mitsubishi Outlander 2.0, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] ; виробниче обладнання, що знаходиться по [ADDRESS] , а саме: фугувально-циркулярний станок, розділочний (продольно-обрізний) станок, станок комбінований, електроточило, стрічкову пилораму, зварювальний апарат, різак. Замість 1/2 частки в праві власності на автомобіль та виробниче обладнання [PERSON] сплачує на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 160269 грн, які остання повністю отримала в момент підписання мирової угоди. Залишено без розгляду позовні вимоги в частині поділу майна, яке знаходиться у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Припинено режим спільної сумісної власності на вказане майно (а.с.16-17, 106). Постановою Сумського апеляційного суду від 19.02.2020 в справі №583/3082/12 визнано будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , як незавершеного будівництва, спільним сумісним майном, набутим за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних для будівництва житлового будинку під літ. «А2Ж» за адресою: [ADDRESS] , як об`єкту незавершеного будівництва, за попередньою вартістю 570830 грн (а.с. 88-90). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Поняття, зміст права власності та його реалізація закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, згідно з якими право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України). За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частиною 1 ст. 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. При вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений варіант порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 1 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 листопада 2018 року у справі № 283/1087/17. У ч. 4 ст. 120 ЗК України вказано, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Встановивши, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного нежитлового приміщення - гаражу та земельної ділянки, а спільне користування та володіння цим нерухомими майном є неможливим, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] має право на виділення в натурі 1/2 частини нежитлової будівлі гаражу та земельної ділянки відповідно до її частки у спільній частковій власності з метою припинення права спільної часткової власності із [PERSON] на це майно. З метою вирішення питання щодо можливих варіантів поділу в натурі спірної нежитлової будівлі - гаражу та земельної ділянки за клопотанням позивачки ухвалою суду від 15.07.2020 у справі було призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу. Згідно висновку експертів №1253/3009 за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.12.2021, відповідно до документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно та проведених розрахунків, запропоновано один найбільш раціональний варіант розподілу нежитлової будівлі гаражу літ. «А» за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників. Варіант 1 розподілу нежитлової будівлі гаражу літ. «А» відповідно до часток його співвласників (графічно наведено Додатку 2): І співвласник ( [PERSON] ) - 1/2; ІІ співвласник ( [PERSON] ) - 1/2. Розділ земельної ділянки між співвласниками [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2) загальною площею 1059,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , неможливий в зв`язку з необхідністю залишення частини земельної ділянки в загальному користуванні під об`єктом незавершеного будівництва. На розгляд суду запропоновано три варіанти порядку користування земельною ділянкою з урахуванням розподілу нежитлової будівлі гаражу літ. «А»: два варіанти відповідно до часток співвласників, один варіант з відступом від часток співвласників. Площі запропонованих земельних ділянок складають: варіант 1 (додаток 3) порядку користування земельною ділянкою, відповідно до часток співвласників: І співвласник ( [PERSON] ) - 1/2 - 529 кв.м., в т.ч. загальне користування - 179 кв.м; ІІ співвласник ( [PERSON] ) - 1/2 - 530 кв.м, в т.ч. загальне користування - 180 кв.м. Загальна ділянка площею 0,0359 кв.м залишається у загальному користуванні співвласників в рівних частинах. Варіант 2 (додаток 4) порядку користування земельною ділянкою, відповідно до варіанту 1 розподілу нежитлової будівлі гаражу літ. «А», відповідно до часток співвласників: І співвласник ( [PERSON] ) - 1/2 - 529 кв.м., в т.ч. загальне користування - 52 кв.м; ІІ співвласник ( [PERSON] ) - 1/2 - 530 кв.м, в т.ч. загальне користування - 52 кв.м. Земельна ділянка площею 0,0104 кв.м залишається у загальному користуванні співвласників в рівних частинах. Варіант 3 (додаток 5) порядку користування земельною ділянкою, відповідно до варіанту 1 розподілу нежитлової будівлі гаражу літ. «А», відповідно до часток співвласників: І співвласник ( [PERSON] ) - 43/100 - 454 кв.м., в т.ч. загальне користування - 52 кв.м; ІІ співвласник ( [PERSON] ) - 57/100 - 605 кв.м, в т.ч. загальне користування - 52 кв.м. Земельна ділянка площею 0,0104 кв.м залишається у загальному користуванні співвласників в рівних частинах (а.с. 192-215). Всі запропоновані варіанти докладно описані експертами в дослідницькій частині висновку, який є належним та допустимим доказом у даній справі у розумінні положень статей 77, 78, 102, 106, 110 ЦПК України та не суперечить матеріалам справи. Оцінивши висновок проведеної у справі комісійної експертизи в сукупності з іншими доказами у справі та в розрізі фактичних обставин спірних правовідносин, з`ясувавши позицію учасників справи та проаналізувавши варіант розподілу нежитлової будівлі гаражу літ. «А», а також кожен із запропонованих варіантів поділу земельної ділянки, суд, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] слід виділити належні їм частки у нежитловому приміщенні - гаражі відповідно до запропонованого у висновку експертів №1253/3009 від 28.12.2021 варіанту №1, що відображений в додатку №2 до висновку, в якому, зокрема, було враховано місце розташування обладнання пилорами, що належить [PERSON] , та проти якого не заперечують сторони. Також суд дійшов висновку, що найбільш зручним для сторін та, відповідно, доцільним варіантом поділу земельної ділянки є запропонований експертами варіант №1, та відображений в додатку №3 до висновку. Зазначений варіант розподілу земельної ділянки відповідає ідеальним часткам співвласників об`єктів нерухомості та визначений з дотриманням технічної можливості виділу частки майна, не порушує право власності кожного із сторін та спрямований на фактичне вирішення спору і захист прав як позивача так і відповідача. Крім того, такий порядок поділу в натурі земельної ділянки є найбільш необтяжливим для обох співвласників та буде сприяти справедливому землекористуванню, розмір виділених земельних ділянок відповідатиме частці у праві власності на нежитлове приміщення - гараж й об`єкту незавершеного будівництва та надасть можливість сторонам ізольовано один від одного користуватис цими об`єктами без завдання шкоди їхнім правам та інтересам. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч.ч.3, 4, 6, 7, 8, 9 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При подачі позовної заяви до суду позивачкою був сплачений судовий збір в сумі 2171 грн (а.с. 1-2). Крім того, позивачкою було проведено оплату за проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в сумі 5720,40 грн (а.с. 152-154, 161, 191). Таким чином, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 7891,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved