Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

18.10.2022 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є власницею будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про на спадщину за заповітом від 17.03.2006 та свідоцтвами про право на спадщину за законом від 17.10.2019 та від 15.07.2022. У будинку зареєстрований також брат позивачки [PERSON] , який з 1993 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться, то за таких обставин звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 26.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 15.11.2022 суд вирішив проводити заочний розгляд справи. У судове засідання позивач не прибула, однак представник позивача адвокат Капець М.А., яка діє на підставі ордеру серії ВС №1169672 від 09.11.2022, подала заяву від 15.11.2022 про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується оголошенням на сайті Судової влади України, відзиву на позовну заяву ним подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-282 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Суд встановив, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про на спадщину за заповітом, виданим 17.03.2006 державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є., зареєстрованим в реєстрі за номером №2-601, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 17.10.2019 державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є., зареєстрованим в реєстрі за №2-521, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є., зареєстрованим в реєстрі за №2-58/арк.спр.8,10,13/. Як вбачається з акту від 19.07.2022 [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 1993 року /арк.спр.29/. З копії постанови про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Карабінюка А.М. вбачається, що [PERSON] проживає в РФ, а з листопада 2018 року в [ADDRESS] разом з дружиною та з 2009 року працює в будівельній фірмі "Вікторія" /арк. спр.23/. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власник відповідно до положень ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2). У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71,72 ЖК України застосуванню не підлягають. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] не є власником та не проживає за адресою: [ADDRESS] , не надає коштів на утримання даного будинку, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у будинку, який належить на праві приватної власності [PERSON] , відповідач порушує право останньої на володіння, користування та розпорядження належним їй майном, а тому суд дійшов висновку визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved