Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату" /далі - ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК"/ звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він, на підставі публічного договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , та надає послуги з утримання цього будинку і споруд та прибудинкової території. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , користується наданими ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК" послугами з утримання цього будинку та прибудинкової території, однак не сплачує їх вартість, що призвело до заборгованості за період з 30.07.2017 по 23.05.2022 у розмірі 10 148,57 грн. Позивач зазначає, що він звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача вказаної заборгованості, однак ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26.01.2022 було відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку із тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, те, що відповідачем вчасно не було виконано грошове зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкової території у розмірі 10 148,57 грн та кошти за несвоєчасне виконання зобов`язання у загальному розмірі 13 668,53 грн, з яких: інфляційне збільшення за весь час прострочення у розмірі 919,62 грн, подвійна облікова ставка НБУ у розмірі 2 316,14 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 284,20 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені у справі судові витрати у загальному розмірі 9 808,00 грн. Відповідно до ухвали судді Диканського районного суду Полтавської області від 15.07.2022 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позов, згідно якого позов не визнала та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві на позов відповідач вказує, що між нею та позивачем ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК" відсутні будь-які договірні відносини і відповідно відсутня перед позивачем заборгованість. Відповідач вказує, що з приводу надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території нею було укладено договір № 130 від 01.06.2014 з Публічним акціонерним товариством "Полтавський домобудівельний комбінат", код ЄДРПОУ 01270581, в особі директора Шишкіна В.В. Вказаний договір на теперішній час є чинним та ніким не оскаржується. Матеріали справи не містять інформації, що позивач є правонаступником ПАТ "Полтавський домобудівельний комбінат". Відповідач вказує, що позивач просить стягнути заборгованість за надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території, інфляційні втрати, подвійну облікову ставку НБУ та 3 % річних від простроченої заборгованості за період з 30.07.2017 по 23.05.2022, тобто із пропуском строку позовної давності 3 роки для основної суми боргу та 1 року для нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України заборгованості за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку із цим, відповідач просить застосувати строки позовної давності (загальної і спеціальної) та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з цієї підстави. Також, відповідач просила відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з неї судових витрат, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Позивач ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК" надав суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги з обслуговування багатоквартирного будинку, нарахованих коштів за несвоєчасне виконання зобов`язань та фактичних судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи. У відповіді на відзив вказано, що ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК" є управителем будинку [ADDRESS] , забезпечує управління та утримання житлового будинку, виконує договірні зобов`язання, забезпечує дотримання інтересів всіх мешканців цього будинку. Надання послуг з утримання багатоквартирного будинку за вказаною адресою здійснюється позивачем на підставі публічного договору, який був розміщений на сайті позивача та опублікований у друкованому виданні "Зоря Полтавщини". Відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з утримання багатоквартирних будинків надаються на підставі укладеного індивідуального договору із споживачем або на підставі публічного договору (заява про приєдання до публічного договору). Публічні договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Так як на час звернення з позовом до суду, мешканці будинку [ADDRESS] не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний індивідуальний договір з ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК", як з виконавцем комунальної послуги, то відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у даному випадку набув чинності саме публічний договір про надання послуг з утримання багатоквартирного будинку. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вона не отримувала послуги з утримання багатоквартирного будинку, претензії чи скарги відповідача з приводу повноти, обсягу та якості наданих послуг, тарифів на адресу позивача не надходили. Відповідач у відзиві на позов вказує, що нею укладено договір з ТОВ "Полтавський домобудівельний комбінат", але при цьому відповідачем не надано докази, які б підтверджували, що саме це товариство надає послуги з обслуговування багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] . Також відповідач не надала доказів про сплату вартості отриманих послуг з утримання цього багатоквартирного будинку іншим компаніям, які зазначені у відзиві на позов. Доводи відповідача про те, що позивач не має права на стягнення з неї вартості житлово-комунальних послуг є безпідставними, адже багатоквартирний будинок, де знаходиться квартира відповідача, був переданий на баланс ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК" в 2017 році і саме з цього часу вказане товаристо, як замовник послуг, уклав ряд договорів з приводу надання будинку житлово-комунальних послуг, зокрема сервісне обслуговування насосної установки, обслуговування димових і вентиляційних каналів, промивка каналізаційної мережі, технічне обслуговування та ремонт ліфтів і диспетчерських систем, вивезення твердих побутових відходів тощо. Згідно чинного законодавства України, у зв`язку із введенням з 12 березня 2020 року на всій території Україні карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, строки загальної та спеціальної позовної давності продовжуються на строк дії карантину. Враховуючи вказане та те, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 26 вересня 2020 року, Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020, у даному випадку застосування позовної давності, як на тому наполягала відповідач, є безпідставним. Позивач вказує, що поніс у справі такі фактичні судові витрати: 227,00 грн (судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу, у видачі якого судом було відмовлено), + 2 481,00 грн (судовий збір за подання даного позову до суду) + 700,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу щодо складання заяви про видачу судового наказу) + 1 400,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу щодо складання позовної заяви) = 4 808,00 грн. Відповідач [PERSON] заперечення на відповідь на відзив суду не надала. При цьому, відповідач надала суду заяву про те, що вона повідомлена про судовий розгляд справи, який призначено на 23.11.2022, позовні вимоги не визнає та просить врахувати при ухваленні рішення суду її позицію, викладену у відзиві на позов. Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. З наявних у матеріалах справи копій договору купівлі-продажу від 29.04.2014, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /а.с. 20, 21/. Судом встановлено, що позивач ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК" здійснює надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Вказані послуги позивач зокрема надає у житловому багатоквартирному будинку [ADDRESS] , де знаходиться квартира [ADDRESS] , власником якої є відповідач [PERSON] . Надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною вище адресою здійснюється позивачем на підставі публічного договору приєднання, який було розміщено на офіційному вебсайті позивача та у друкованому виданні «Зоря Полтавщини». Відповідно до статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин 1, 2 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до положень статей 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання багатоквартирних будинків надаються на підставі укладеного із споживачем індивідувального договору або на підставі публічного договору приєднання. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що мешканці будинку [ADDRESS] та зокрема відповідач [PERSON] , як індивідуальний споживач, обрали іншу модель договірних відносин та уклали відповідний індивідуальний договір. Тому, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території надаються позивачем на підставі публічного договору про надання послуг з утримання багатоквартирного будинку. Відповідачем [PERSON] не було надано суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували те, що вона не отримувала наданих позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Також відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували сплату нею отриманих послуг з утримання будинку та прибудинкової території іншим виконавцям комунальної послуги. Отже, між позивачем та відповідачем на підставі публічного договору приєднання виникли договірні відносини щодо надання ТОВ "ЖЕК Полтавського ДБК" послуг з утримання будинку та прибудинкової території до належної [PERSON] квартири [ADDRESS] . Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, навіть при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово висловлювався Верховний Суд, зокрема у постановах від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача [PERSON] наявна заборгованість за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період часу з 30.07.2017 по 23.05.2022 у розмірі 10 148,57 грн /а.с. 6/. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить зокрема житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду № 757/29813/17-ц від 02.04.2020, непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово - комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України також викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/10224/14, від 23.05.2018 у справі № 910/15492/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена у ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши зміст вступної та мотивувальної частини позовної заяви, а також зміст доданих до неї позивачем розрахунків заборгованості в частині розміру пені (подвійної облікової ставки НБУ), інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, суд дійшов висновку, що їхній розмір зазначений у прохальній частині позовної заяви як: 2 316,14 грн - пеня (подвійна облікова ставка НБУ), 919,62 грн - інфляційні втрати, 284,20 грн - 3 % річних, вказаний помилково, так як більше ніде у матеріалах позову не зазначається, натомість їхній розмір вказаний у вступній та мотивувальній частинах позовної заяви і наданих позивачем розрахунках заборгованості збігається, а тому при проведенні відповідних розрахунків суд бере за основу саме такий їхній розмір: 2 006,20 грн - пеня (подвійна облікова ставка НБУ), 789,77 грн - інфляційні втрати, 244,19 грн - 3 % річних. Враховуючи, що відповідач [PERSON] отримувала послуги з утримання будинків та прибудинкової території, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконала, оплату належним чином не здійснювала, що призвело до виникнення заборгованості, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, оскільки позивачем ТОВ «ЖЕК Полтавського ДБК» підтверджено факт наявності договірних відносин із відповідачем, отримання відповідачем вказаних послуг, а також порядок і розмір нарахованої заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкової території та коштів за несвоєчасне виконання зобов`язання, в свою чергу відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б спростовували вказані у позові обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкової території та коштів за несвоєчасне виконання зобов`язання. Щодо доводів відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкової території та коштів за несвоєчасне виконання зобов`язання, суд дійшов такого висновку. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Проте, відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний пункт набрав законної сили 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дія вказаного карантину неодноразово продовжувалася, станом на день подання позову до суду та на день ухвалення судом рішення у справі карантин не скасований. Враховуючи вказані вище правові норми, суд дійшов висновку, що загальна позовна давність у 3 роки за позовними вимогами про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і прибудинкової території у розмірі 10 148,57 грн, а також коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних втрат у розмірі 789,77 грн та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 244,19 грн, станом на день подання позову до суду не спливла, так як згідно чинного законодавства України була продовжена на строк дії карантину, який ще не скасовано, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи те, що до вимоги про стягнення пені (визначеної позивачем у позові як подвійна облікова ставка НБУ) застосовується спеціальна позовна давність в 1 рік, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені за період з 30.07.2017 по 23.05.2022, враховуючи вказані вище правові норми, суд дійшов висновку, що позовна давність в 1 рік за позовною вимогою про стягнення пені за період з 30.07.2017 по 30.07.2018 у розмірі 302,27 грн сплинула 31 липня 2019, а тому беручи до уваги те, що відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову у цій частині відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до підпункту 5 пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Враховуючи те, що з 02.04.2020 згідно чинного законодавства через запроваджений карантин було продовжено зокрема визначений ст. 258 ЦК України строк спеціальної позовної давності, то строк позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені за період з 31.07.2018 по 11.03.2020 у розмірі 1 171,40 грн не сплинув, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи те, що на період дії карантину забороняється нарахування та стягнення пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, карантин було запроваджено з 12.03.2020 і на теперішній час не скасований, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 12.03.2020 по 23.05.2022 у розмірі 532,53 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкової території у розмірі 10 148,57 грн та кошти за несвоєчасне виконання зобов`язання у загальному розмірі 2 205,36 грн, з яких: пеня (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 1 171,40 грн, інфляційне збільшення за весь час прострочення у розмірі 789,77 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 244,19 грн, а всього разом 12 353,93 грн. Щодо стягнення з відповідача заявлених позивачем фактичних судових витрат у справі у загальному розмірі 4 808,00 грн, з яких: 227,00 грн - судовий збір за подання до суду заяви про видачу судового наказу, 2 481,00 грн - судовий збір за подання до суду позовної заяви, 700,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу за складання заяви про видачу судового наказу, 1 400,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу за складання позовної заяви, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). Враховуючи те, що у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 481,00 грн, позов задоволено частково, відсоток задоволеності позовних вимог складає 93,67 %, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду в розмірі 2 323,95 грн (2481,00 грн * 93,67 %). Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Заявлені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за раніше подану до суду заяву про видачу судового наказу у розмірі 227,00 грн, у видачі якого було відмовлено, не підлягають задоволенню, так як вказана сума судового збору не входить до сплаченої позивачем суми судового збору за подання до суду позовної заяви. З наявного у матеріалах справи платіжного доручення № 173 від 17.05.2022 вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позову до суду у повному розмірі 2 481,00 грн одним платежем і відповідно судовий збір за заяву про видачу судового наказу у розмірі 227,00 грн до нього не входить. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що сплачена сума судового збору за подання заяви про видачу судового наказу у розмірі 227,00 грн підлягала б стягненню з відповідача лише у тому разі, коли б позивач до цієї суми лише б доплатив відповідну суму судового збору, необхідну для подання позову до суду, тобто 2 254,00 грн, що в результаті б становило 2 481,00 грн, і таким би чином, згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України, при пред`явленні до боржника позову у порядку позовного провадження сума судового збору 227,00 грн за подання заяви про видачу судового наказу була б зарахована до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують понесення позивачем судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу щодо складання позовної заяви у розмірі 1 400,00 грн, суд вважає за необхідне стягнути вказані судові витрати з відповідача на користь позивача. Судові витрати у вигляді витрат позивача на професійну правничу допомогу щодо складання заяви про видачу судового наказу у розмірі 700,00 грн не підлягають стягненню з відповідача, так як вони безпосередньо не пов`язані з розглядом даної цивільної справи, яка розглядається у порядку загального позовного провадження. На підставі викладеного,

Outcome: partial