Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 11 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 2003 по 2011 він проживав спільно з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В цей період в них народилось двоє спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2013 року відповідач перестала піклуватись про дітей, почала вести антигромадський спосіб життя, що призвело до того, що він був змушений забрати до себе проживати, спочатку старшого сина [PERSON] , а з 2018 року і молодшого сина [PERSON] . На даний час він постійно опікується обома неповнолітніми синами, які постійно проживають разом з ним. Відповідачка зовсім перестала цікавитись життям дітей та опікуватись ними, не приймає жодної участі у їх вихованні, не цікавиться їхнім здоров`ям, життям та навчанням, а також продовжує вести аморальний спосіб життя. Крім того відповідачку у 2022 році вже було позбавлено батьківських прав відносно іншого малолітнього сина - [PERSON] , народженого від іншого чоловіка. Рішенням Виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 94 від 31.05.2022 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за місцем його фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення в справі заочного судового рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність. Представник органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, надала суду висновок від 27.10.2022 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, відзив на позовну заяву не подала, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. На підтвердження своєї особи позивачем надано копію паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 06.12.2000 [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Ладижин Вінницької області, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області за № 94 від 31.05.2022 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с. 7). Згідно з довідкою-характеристикою, виданою Виконавчим комітетом Ладижинської міської ради за № 2.1-09/1866 від 03.08.2022, [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, підтримує дружні стосунки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, схильна до скоєння правопорушень, не працююча, неодноразово притягувалась за адміністративні правопорушення, за порушення громадського порядку (а.с. 10). Згідно відповіді ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за № 2639/209/01-2022 від 03.08.2022, [PERSON] за період з 02.07.2020 по 03.08.2022 сім раз притягувалась до адміністративної відповідальності (а.с. 12). Рішенням Виконавчого комітету Ладижинської міської ради за № 325 від 27.10.2022 надано Ладижинському міському суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 44). ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання батьками обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 СК України). Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправо згідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, дослідивши висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дітей, виходячи із того, що судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення матері неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їхнього здоров`я, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на їх фізичний та духовний розвиток як складову виховання, суперечить інтересам дітей, їх гармонійному та всебічному розвитку. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористалася правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, з`явитися до суду, що свідчить про її свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дітей, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, про який вона була обізнана, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку матері у кращу сторону змінити неможливо, і у її діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на належне піклування з боку матері [PERSON] про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя - порушені. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992 грн 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved