Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , рнокпп - [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ), який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 20 листопада 2004 року зроблено відповідний актовий запис № 125, залишити позивачу прізвище - [PERSON] , обґрунтовуючись наступне. 20 листопада 2004 року, вона, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 20 листопада 2004 року зроблено відповідний актовий запис № 125, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу в них одна спільна дитина, це: донька - [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області 20 серпня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 102. Згідно свідоцтва про народження доньки, [PERSON] , серії [NUMBER] , в графі "Мати", зазначена позивач, а в графі "Батько" - відповідач. Проте, не зважаючи на народження спільної дитини, родиною, вона з Відповідачем, прожили дуже мало, шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені з 2011 року, з того часу, як він спільно з маленькою донькою залишили їхнє спільне місце проживання, та поїхала проживати до батьківської хати. З того часу спільного господарства не ведуть та фактично шлюбні відносини припинилися. Подальше спільне життя її і відповідача як подружжя і збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам, так як між ними дуже давно відсутнє почуття кохання один до одного. Відповідно до ст. 52 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку. Відповідно до ст. 51 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. У зв`язку із цим вона вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, а тому немає необхідності на встановлення певного терміну для примирення, так як це не дасть очікуваного результату. Відповідно до п.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до п. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На даний час донька [PERSON] , проживає разом з нею, тобто з позивачем, відповідач проживає окремо. Після розірвання шлюбу, їхня спільна дитина, донька [PERSON] залишається проживати з позивачем, спору щодо проживання дитини у них з відповідачем не має. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище " [PERSON] ". Шлюб вони розривають вперше. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивач визнав та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 20 листопада 2004 року уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, про що було зроблено актовий запис під 125. Сторони мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Проживши разом більше вісім років, з`ясувалося, що сторони мають різні моральні цінності і принципи, мають різноспрямовані характери і погляди на шлюб та сім`ю. Це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved