Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 10220,31 грн за кредитним договором від 18 травня 2007 року, укладеним з [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до кредитного договору від 18 травня 2007 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав та надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] помер. За час користування кредитом він неналежно виконував умови кредитного договору, у зв`язку із чим у нього станом на 03 вересня 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 10220,31 грн. Спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його дружина відповідач [PERSON] , оскільки на момент смерті боржника вона проживала разом із спадкодавцем. Заяви про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подавала, а тому вважається такою, що прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] . Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом спадкодавця та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи залучено АТ «Альфа-Банк». Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, а також не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не подавала, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи АТ «Альфа-Банк» повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду шляхом надіслання судових повісток на адресу місцезнаходження, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань не подавав. Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Згідно з ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07 листопада 2022 року, є дата складення повного судового рішення 14 листопада 2022 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Суд встановив, що 18 травня 2007 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладеним кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з копією свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . В зв`язку з невиконанням [PERSON] у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором, сума якої на день смерті становила 10220,31 грн, що підтверджується наданими позивачем розрахунком заборгованості та випискою з рахунку [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому за правилами ч. 1 ст. 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом ст. ст. 1218, 1219 Цивільного кодексу України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою. Так, згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частою 1 ст. 1281 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. За вимогами частин другої та третьої цієї статті, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до положень ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 Цивільного кодексу України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Отже, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені, зокрема, у постановах Верховного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц та від 10 жовтня 2019 року у справі № 306/486/17. Відповідно до ч. ч. 1 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, зважаючи на навесні норми законодавства, що відповідачка [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , тобто спадкоємцем першої черги за законом, згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , так як на час його смерті була зареєстрована і проживала разом із спадкоємцем ( [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ГУ ДМС у Львівській області) і не відмовилася від спадщини, до складу якої входять, зокрема, кредитні зобов`язання померлого [PERSON] . Також у постановах Верховного суду від 18\~вересня 2019\~року у\~справі №\~640/6274/16-ц\~та від 08 грудня 2021 року у справі № 369/14444/18 роз`яснено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 Цивільного кодексу України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1282 Цивільного кодексу України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 Цивільного кодексу України. Щодо того, чи пред`явлено вимогу кредитором (позивачем) спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке. Як описано вище, [PERSON] помер [INFO] . Частинами 2, 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України, в редакції, чинній на день смерті [PERSON] , було встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, було внесено зміни в частини другу і третю статті 1281 Цивільного кодексу України, а саме викладено їх в такій редакції: «2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину». При цьому, відповідно до п. п. 1, 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Закон від 03 липня 2018 року № 2478-VIII набув чинності 04 листопада 2018 року, ведений в дію 04 лютого 2019 року. Отже, враховуючи, що правовідносини між АТ КБ «Приватбанк» та спадкоємцями [PERSON] , зокрема, відповідачкою [PERSON] , хоч і виникли до введення в дію Закону від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, але продовжували і продовжують існувати після введення в дію цього Закону, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. ч. 2, 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України із змінами, внесеними Законом від 03 липня 2018 року № 2478-VIII. Так, відповідно до внесених Законом від 03 липня 2018 року № 2478-VIII описаних змін ч. ч. 2, 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України, для кредитора спадкодавця фактично було встановлено шестимісячний строк для пред`явлення своїх вимог до спадкоємця, який прийняв спадщину, у випадку, якщо такий кредитор не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Як встановив суд, АТ КБ «Приватбанк» 25 березня 2020 року направило до Новояворівської державної нотаріальної контори претензію кредитора з проханням повідомити спадкоємців про наявність заборгованості спадкодавця перед банком та включити ці вимоги до спадкової маси, що підтверджується копією претензії від 05 березня 2020 року SAMDNS0000013496505, копією реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (претензії кредитора до ДНК) та копією фіскального чека відділення поштового зв`язку від 25 березня 2020 року. Згідно з відповіддю Новояворівської державної нотаріальної контори, наданою листом № 206/01-16 від 31 березня 2020 року, заявнику АТ КБ «Приватбанк» було відмовлено у прийнятті заяви № SAMDNS0000013496505 від 05 березня 2021 року та повернуто її без виконання в зв`язку із ненаданням всіх необхідних документів. При цьому, Новояворівська державна нотаріальна контора повідомила, що згідно з відомостями Спадкового реєстру наявні інформація про заведення Яворівською державною нотаріальною конторою спадкової справи за спадкодавцем [PERSON] . 19 січня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» направило [PERSON] як спадкоємцю позичальника [PERSON] лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги спадкоємцю [PERSON] , що підтверджується копією претензії від 26 червня 2020 року SAMDNS0000013496505, копією реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів та копією фіскального чека відділення поштового зв`язку від 19 січня 2021 року. Також 20 липня 2021 року на вимогу суду державний нотаріус Яворівської державної нотаріальної контори Вахула О.В. скерував до суду копію спадкової справи № 8/2019, відкритої на підставі претензії АТ «Альфа-Банк» про включення до спадкової маси кредиторських вимог від 10 січня 2019 року. Із заявами про прийняття спадщини чи відмови від неї спадкоємці не звертались. Склад спадкового майна, яке належало [PERSON] на день смерті, невідомий. Дослідивши описані письмові докази, суд зазначає, що позивачу стало відомо про смерть [PERSON] не пізніше 05 березня 2020 року, про що свідчить те, що, як описано вище, цього дня АТ КБ «Приватбанк» сформувало (датувало) претензію кредитора № SAMDNS0000013496505, адресовану Новояворівській державній нотаріальній конторі, з проханням повідомити спадкоємців [PERSON] про наявність заборгованості спадкодавця перед банком та включити ці вимоги до спадкової маси. Однак АТ КБ «Приватбанк» пред`явило свої вимоги до відповідачки [PERSON] як спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , після спливу шести місяців з дня, коли банк дізнався про прийняття спадщини, а саме лише 19 січня 2021 року, надіславши відповідачці лист-претензію від 26 червня 2020 року № SAMDNS0000013496505, що також описано вище. А ч. 4 ст. 1281 Цивільного кодексу України, як в редакції, чинній на день смерті [PERSON] , так і в редакції, чинній на даний час, передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що оскільки АТ КБ «Приватбанк» як кредитор спадкодавця [PERSON] , не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, зокрема, до відповідачки [PERSON] , у строки, встановлені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України, то позивач позбавляється права вимоги до [PERSON] . Відповідно, позовна вимога АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення з відповідачки заборгованість в розмірі 10220,31 грн за кредитним договором від 18 травня 2007 року, укладеним банком із [PERSON] , є безпідставною та не підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство в розгляд справ судом здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності, відповідно до яких кожна сторона зобов`язане довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачка [PERSON] не подала своїх заперечень (відзиву) на позов чи будь-яких пояснень. Разом з тим, суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц зазначено, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. А відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на висновки щодо застосування норм права, висловлені у постановах Верховного суду від 18\~вересня 2019\~року у\~справі №\~640/6274/16-ц\~та від 08 грудня 2021 року у справі № 369/14444/18, про те, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно обов`язково встановити, серед іншого, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України, а також висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, про дію та застосування у цивільному процесуальному законодавстві принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), суд вважає можливим у справі, що розглядається, самостійно кваліфікувати правову природу відносин між позивачем та відповідачем, а також вибрати і застосувати до спірних правовідносин відповідні норми права, зокрема, ст. 1281 Цивільного кодексу України. Враховуючи наведені вище обставини, норми законодавства та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» судові витрати із сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed