Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Чучковська А.В. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за позивачем право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:190:0002, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що позивач є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька [PERSON] як єдиний спадкоємець за заповітом звернулася до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 07 квітня 2010 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевською Н.В. позивачу [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом майна [PERSON] , а саме на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, 18 травня 2021 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевською Н.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки площею 0,0719 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер 8000000000:72190:0002) після смерті її батька [PERSON] , оскільки не визначено, яка саме частка земельної ділянки належить померлому, а тому неможливо встановити склад спадкового майна. Оскільки за життя батько позивача не встиг розподілити в натурі спірну земельну ділянку та отримати правовстановлюючий документ на частину спірної земельної ділянки, а в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року у справі №2-4/10, яким фактично здійснено розподіл будинку та земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] , не визначено частку земельної ділянки, яку виділено [PERSON] , позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в позасудовому порядку, а тому є обґрунтовані підстави для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2021 року визначено для розгляду справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 07 липня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалами від 16 листопада 2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , а також витребувано в Дев`ятій Київській державній нотаріальній конторі належним чином засвідчену копію спадкової справи №1397/09, заведеної 23 грудня 2009 року щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . 06 червня 2022 року до суду надійшли витребувані докази від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори. Представник позивача в судовому засіданні підтримала подану позовну заяву, просила її задовольнити та не стягувати з відповідача на користь позивача судовий збір. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій вказала, що позов визнає в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з нормами ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2008 року. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 2009 року Виконкомом Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області, [PERSON] помер [INFO] . Ще за життя 01веерсня 2005 рок [PERSON] заповів все його майно дочці [PERSON] , [INFO] , що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. Після реєстрації шлюбу 30.08.2008 року [PERSON] [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2008 року). 23 грудня 2009 року позивач [PERSON] звернулася до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 07 квітня 2010 року - із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 07 квітня 2010 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевською Н.В. позивачу [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом майна [PERSON] , а саме на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з двох житлових будинків: під літ. «А» - дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 62,20 кв.м., під літ. «Б» - дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 26,20 кв.м., №1,6 спорудження (зареєстровано в реєстрі за №5-775. 18 травня 2021 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевською Н.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки площею 0,0719 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер 8000000000:72190:0002) після смерті її батька [PERSON] , оскільки не визначено, яка саме частка земельної ділянки належить померлому, а тому неможливо встановити склад спадкового майна. 18 червня 2021 року [PERSON] звернулася з указаним позовом до суду, в якому просила визнати за нею право власності спадкове майно, а саме на частину земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:190:0002, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки за життя [PERSON] не встиг розподілити в натурі спірну земельну ділянку та отримати правовстановлюючий документ на частину спірної земельної ділянки, а в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року у справі №2-4/10, яким фактично здійснено розподіл спірного домоволодіння (житлового будинку та присадибної земельної ділянки) не визначено частку земельної ділянки, яку виділено [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в позасудовому порядку, а тому є обґрунтовані підстави для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Як убачається зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних спав від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки позивач немає можливості захистити своє право в досудовому порядку, а саме отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, належним способом захисту є визнання за нею права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до статей 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як визначено ч.1, ч.2 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як вбачається зі змісту ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, у визначений законом строк подала заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. 16 серпня 2009 року державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу, номер у нотаріуса 1397 (витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі 1146309 від 01 вересня 2005 року). Як вбачається з копії спадкової справи, особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщину, відсутні. Інших спадкоємців за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , судом не встановлено. Таким чином, позивач [PERSON] має право на спадкування усього майна після смерті спадкодавця [PERSON] . Як встановлено судом [PERSON] був власником частини домоволодіння з надвірними будівлями, житловою площею 28,6 кв.м., що знаходилось за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №1562 від 16 лютого 1968 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Савченком П.К. Іншим співвласником указаного домоволодіння, а саме частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується довідкою-характеристикою №1460722 від 17.03.2010 року 19 жовтня 2001 року на підставі рішення Київської міської ради №116-4/217 від 28 січня 1999 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю №72-2-01299, відповідно до якого йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0719 га, кадастровий номер 72190002, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у спільну приватну власність з гр. [PERSON] , [PERSON] . Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23 липня 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером: 8000000000:72:190:0002, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 0,0719 га, що призначена для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва та використовується для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як стверджує позивач, у 2005 році між співвласниками домоволодіння [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо поділу будинку та присадибноi земельної ділянки, який розглядався y Солом`янському районному суді м. Києва (справа №2-4/10). Оскільки протягом розгляду справи [PERSON] помер ( [INFO] ), [PERSON] , як єдиний спадкоємець за заповітом, вступила до вказаної справи як правонаступник позивача [PERSON] . Інша донька померлого - відповідач [PERSON] зазначений заповіт не оспорювала. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2010 року у справі №2-4/10 позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл будинку та земельної ділянки, задоволено частково, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл земельної ділянки - в повному обсязі. Указаним рішенням суд вирішив таке: 1) виділити [PERSON] квартиру [ADDRESS] без врахування самовільно збудованої прибудови під літ. «А1-1», а саме: передпокій розміром 11,7 кв.м., житлову кімнату - 8,5 кв.м., житлову кімнату - 8 кв.м., житлову кімнату (без врахування площі самовільної добудови під літ. «А1») - 7,6 кв.м., житлову кімнату - 8,1 кв.м., а всього 43,9 кв.м., що складає частину будинковолодіння; 2) виділити [PERSON] квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , які складаються з: квартира [ADDRESS] - веранди - 7,8 кв.м., сходів, передпокою - 10,1 кв.м., кухні - 6,9 кв.м., житлової кімнати - 21,7 кв.м., а всього 46,5 кв.м.; квартира [ADDRESS] - тамбура - 2,1 кв.м., коридора - 5 кв.м., житлової кімнати - 11,5 кв.м., ванної - 3,6 кв.м., кухні - 5,5 кв.м., ганку, погреба, а всього 27,7 кв.м., квартира [ADDRESS] - коридора - 3,5 кв.м., ванної - 4,6 кв.м., кухні - 10,6 кв.м., житлової кімнати - 13,7 кв.м., житлової кімнати - 12,5 кв.м., а всього 44,9 кв.м., що складає частини будинковолодіння; 3) розподілити земельну ділянку до будинковолодіння; 4) виділити [PERSON] 539,2 кв.м. земельної ділянки, [PERSON] 179,8 кв.м. земельної ділянки за варіантом 1 «А» висновку експертизи №6861 від 02 жовтня 2006 року по лінії розподілу: - з точки «А», яка розділяє межу по вул. М. Скрипника на відрізки /5,47+7,74+4,76+6,86/=24,83 метри ліворуч та /1,03+8,27/=9,3 метри праворуч по існуючому паркану в точку «Б» - 1,28 метри; - з точки «Б» вздовж стін гаражу під літ. «Ж» в точку «В» /точка «В» знаходиться на відстані 0,4 метри від лівого рогу гаража; - з точки «В» по існуючому паркану в точку «Г» - 3,02 метри; - з точки «Г» праворуч та паралельно стін будинку під літ. «А» в точку «Б» - 4,25 метри; - з точки «Б» по існуючому паркану в точку «Е» - 0,95 метри; - з точки «Е» по лінії розподілу в точку «И-1»; - з точки «И-1» праворуч в точку «И» - 0,75 метри; - з точки «И» в точку «К»; - точка «К» розподіляє ліву межу ділянки на відрізки /0,88+7,15+3,52/=11,55 метрів ліворуч та 12,5 метрів праворуч. При цьому в мотивувальній частині указаного рішенням встановлено, що частку земельної ділянки [PERSON] , яка була передана у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , успадкувала [PERSON] . Також суд прийшов до висновку про перерозподіл земельної ділянки між сторонами за їх ідеальними частками у праві власності на неї, а саме за варіантом А-1 до висновку №6861 від 02.102006 року. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2010 року у справі №2-4/10 фактично розподілено земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:190:0002, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] за їх ідеальними частками у праві власності на неї, а саме за варіантом А-1 до висновку №6861 від 02.102006 року, та виділено [PERSON] 539,2 кв.м., що становить 3/4, а [PERSON] - 179,8 кв.м., що становить . Інший власник домоволодіння та земельної ділянки - [PERSON] , яка залучена до участі у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, письмових пояснень та будь-яких заперечень проти позову не подавала. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером: 8000000000:72:190:0002, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , адже дане нерухоме майно на момент смерті спадкодавця належало йому на праві власності.

Outcome: approved