Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

03 травня 2022 року позивач [PERSON] звернулася\~до суду\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, просить суд: стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 9000, 00 доларів США та три проценти річних від простроченої суми боргу; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2632, 50 грн. Стислий виклад позиції позивача Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 вересня 2020 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала від неї у борг суму грошових коштів у розмірі 9000, 00 доларів США. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язалася повернути борг у термін до 02 жовтня 2020 року. Наполягає, що станом на день звернення до суду з відповідним позовом, зазначена в розписці сума боргу її повернута не була, від повернення грошей відповідач ухиляється. Оскільки позивальником за весь період користування грошовими коштами не було здійснено жодної виплати суми боргу наполягає на стягнені з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості. На підставі усього вищевикладеного, вона і звернувся до суду за захистом своїх прав. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 травня 2022 року позовні вимоги позивача були залишені без руху. 04 травня 2022 року недоліки зазначені в ухвалі суду були усунуті. 05.05.2021 року було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням її підготовчого розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.06.2022 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29 серпня 2022 року; 20 вересня 2022 року розгляд справи був відкладений. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутність, свої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час судового розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 14 листопада 2022 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.. ст.. 280-281 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 02 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою. (а.с. 6) Відповідно до умов вказаної розписки, відповідач отримала від позивача у борг суму грошових коштів у розмірі 9000, 00 доларів США. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язалася повернути борг у термін до 02 жовтня 2020 року. (а.с. 6) Суть позову зводиться до того, що між сторонами склались правовідносини позики. Разом з тим, у зв`язку з повним невиконанням відповідачем своїх боргових зобов`язань за таким правочином, позивач претендує на 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Нормативне обґрунтування Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до\~статті 1046 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша\~статті 1049 ЦК України). За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій\~статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій\~статті 1048 ЦК України\~(якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками). Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей\~524,\~533,535,\~625 ЦК України\~можливо зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Вказане кореспондується із правовою позицією, висловленою у\~постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справ № 464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Оцінка аргументів сторін, висновки суду З аналізу наданих суду документів та наданих сторонами доказів, судом вбачається, що позивач мотивує свій позов розпискою від 02.09.2020 року, власноручно підписаною відповідачем про його обов`язок повернення коштів, внаслідок виниклого боргового зобов`язання. Відповідач суму боргу, не повернула, від повернення ухиляється, не скористалася також своїм правом щодо надання відзиву на позовні вимоги позивача. Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником невиконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику не повернуті, враховано встановлену статтею 204\~ЦК України презумпцію правомірності правочину. Таким чином, судом зроблено висновок про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, оскільки у спірному договорі позики від 02.09.2020 року зобов`язання виражене у валюті\~доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оскільки спірним\~договором не\~встановлено іншого\~порядку повернення\~боргу та\~не передбачено\~його визначення\~в грошовому\~еквіваленті до\~національної валюти\~України\~гривні,\~тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 9000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Оскільки суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто, прострочене зобов`язання визначене у розмірі 9000, 00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з 9000,00 доларів США. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 9000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 02.10.2020 року до дня ухвалення судового рішення, у даному випадку до 14.11.2022 року, що становить 773 дні, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто: 9000,00 доларів США х 773 дні х 3 : 100 : 365 = 571,80 доларів США. Оскільки на день ухвалення судового рішення боргове зобов`язання не виконане, суд здійснив розрахунок 3 % річних з урахуванням належного тлумачення частини другої\~статті 625 ЦК України. З огляду на те, що позивач обраховує суму 3 % річних у національній валюті, що не узгоджується з умовами договору щодо отримання позики в іноземній валюті, тож суд вважає за доцільне стягнути 3 % річних з боржника на користь кредитора саме в іноземній валюті, а тому приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позову. Розподіл судових витрат У відповідності до п.п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, \~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору у розмірі 2632,5 грн, що підтверджуються квитанцією № 37604104 від 27 квітня 2022 року у розмірі 992,40 грн; квитанцією № ПН 645 від 03 травня 2022 року у розмірі 1\~640, 10 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial