Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

03 серпня 2022 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.10.2008 року у розмірі 45 486,98 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що [PERSON] (позичальник) звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.10.2008 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3 000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. [INFO] позичальник [PERSON] помер. За змістом ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Виходячи зі змісту ст. 1268 ЦК України спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 25.01.2019 року по 25.07.2019 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 12.02.2021 року була направлена претензія кредитора до третьої дніпровської державної нотаріальної контори. 23.03.2021 року позивачем було отримано відповідь третьої дніпровської державної нотаріальної контори. Посилаючись на ст.ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України, позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 02 вересня 2021 року до спадкоємців [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 06.10.2008 року становила 45 486,98 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2 996,50 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 944,55 грн., нарахована пеня - 41 545,93 грн. У зв`язку з викладеним, АТ КБ «Приватбанк» вирішив звернутися до суду для стягнення з відповідачів вказаної вище суми заборгованості. Згідно відповіді, наданої Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 2435/05.1-42 від 30 вересня 2022 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , тобто до звернення позивача до суду (а.с. 59). Факт смерті [PERSON] підтверджується копією актового запису про смерть № 1603 від 25 липня 2019 року (а.с. 60). Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, та відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в частині вимог, пред`явлених до [PERSON] (а.с. 63). У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06 жовтня 2008 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 500,00 грн., з базовою відсотковою ставкою 1,9% на місяць, та погодився, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 19). У вказаній заяві міститься також відмітка про отримання позичальником [PERSON] 06 жовтня 2008 року кредитної картки № [NUMBER] . Підписавши вищевказану заяву відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. З виписки за договором № б/н по картці № [NUMBER] за період з 09.07.2008 по 17 січня 2022 року вбачається, що 07 жовтня 2008 року Банком було збільшено кредитний ліміт [PERSON] до 3 000,00 грн. (а.с. 14-17). Таким чином судом встановлено, що 06 жовтня 2008 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник [PERSON] скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 30 червня 2020 року позичальник [PERSON] мав заборгованість перед позивачем у розмірі 45 486,98 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 2 996,50 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 944,55 грн., нарахована пеня - 41 545,93 грн. (а.с. 6-12). Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином судом встановлено, що позичальником [PERSON] було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 29 січня 2019 року, актовий запис № 268 (а.с. 70 (зворотній бік)). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України вбачається, що у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки [PERSON] помер, то відповідати перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. 04 лютого 2022 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було складено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців [PERSON] вих. № SAMDN56000022440969, яку було направлено до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори (а.с. 39). Листом № 942/02-14 від 18 березня 2021 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було повідомлено Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про те, що претензія кредитора з вимогами до спадкоємців [PERSON] одержана та долучена до спадкової справи № 429/2019 (а.с. 40). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З наданої на запит суду копії спадкової справи № 429/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 68-100) вбачається, що 09 липня 2019 року [PERSON] звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її сина - [PERSON] (а.с. 68 (зворотній бік)). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку та у встановлений статтею 1270 ЦК України строк прийняв спадщину після смерті позичальника [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. У частині 1 статті 1282 ЦК України закріплено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, відповідач [PERSON] як спадкоємець [PERSON] зобов`язана задовольнити вимоги кредитора - позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Як вже було зазначено вище, згідно з розрахунку заборгованості, станом на 30 червня 2020 року позичальник [PERSON] мав заборгованість перед позивачем у розмірі 45 486,98 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 2 996,50 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 944,55 грн., нарахована пеня - 41 545,93 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною третьою ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір є значним. У пункті 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Слід зазначити, що неустойка як спосіб забезпечення виконання зобов`язання та як відповідальність за своєю правовою природою спрямована стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання (разом із нарахованою індексацією, трьома процентами річних, штрафами), суд має всі підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 551 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача як спадкоємця [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 41 545,93 грн., що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, який становить 2 996,50 грн. В даній справі заявлений розмір неустойки перевищує розмір кредитної заборгованості по тілу кредиту майже у 14 разів, докази наявності негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання відсутні, немає і доказів наявності у позивача збитків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання. Також суд враховує, що позичальник помер, а за його зобов`язанням з повернення кредиту відповідає спадкоємець позичальника. Разом з тим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Беручи до уваги загальний розмір пені, який позивач просить стягнути з відповідача як спадкоємця [PERSON] , приймаючи до уваги відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання та ступінь виконання позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для зменшення розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, та

Outcome: partial