Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі - передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. У жовтні 2021 року вищезазначена цивільна справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 24.03.2017 працювала у Державном у підприємстві «Фінансування інфраструктурних проектів» на посаді головного бухгалтера. 23.07.2021 відповідачем було прийнято наказ № 290-К «Про звільнення [PERSON] », відповідно до якого наказано звільнити 23.07.2021 [PERSON] згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України. Позивач вважає, що вказаний наказ є протиправним, зокрема тому що під час звільнення позивача було позбавлено можливості захищатись у зв`язку з висунутими проти неї звинуваченнями, і як наслідок вказане тягне за собою прийняття наказу від 23.07.2021 № 290-К «Про звільнення [PERSON] ». Враховуючи викладене, позивач просить визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» від 23.07.2021 № 290-К «Про звільнення [PERSON] »; поновити позивача на посаді головного бухгалтера бухгалтерії Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів», а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною посаді головного бухгалтера бухгалтерії Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» з 23.07.2021; стягнути з Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу: за період з 23.07.2021 і по день прийняття рішення суду по суті заявлених вимог - обрахований відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100; допустити негайне виконання рішення, в частині поновлення [PERSON] на посаді головного бухгалтера бухгалтерії Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів», а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною посаді головного бухгалтера бухгалтерії Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» з 23.07.2021 та в частині середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, в межах суми стягнення за 1 (один) місяць; стягнути з Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь [PERSON] судові витрати, в тому числі понесені витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 02.01.2017 [PERSON] прийнята на посаду головного бухгалтера в Державне підприємство «Фінансування інфраструктурних проектів» відповідно до наказу № 347-К від 28.12.2016, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] . 17.03.2017 [PERSON] звільнена із займаної посади за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 350-К від 17.03.2017. 24.03.2017 [PERSON] прийнята на посаду головного бухгалтера в Державне підприємство «Фінансування інфраструктурних проектів» відповідно до наказу 351-К від 24.03.2017. 25.01.2021 було проведені установчі збори Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» за результатами яких був прийнятий відповідний протокол. Як вбачається з першого питання вказаного протоколу порядку денного згідно протоколу, позивача - як присутнього члена зборів прийнято до Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів». Другим питанням порядку денного вищевказаного протоколу позивача обрано до складу профспілкового комітету. Відтак, позивач є членом Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів», а також входить до профспілкового комітету. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» № 271к від 08.07.2021 на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання своїх службових обов`язків та завдання збитків відповідачу у розмірі 5935563,68 грн., який остання не оскаржувала та який складений за результатами службового розслідування від 06.04.2021. Відповідно до наказу № 171-к від 29.04.2021 з позивача було знято дисциплінарне стягнення, у зв`язку із доповідною запискою та своєчасним виконанням кернівником завдань, що свідчить про те, що позивач в інших випадках заперечувала щодо застосування відносно неї дисциплінарної відповідальності. Згідно наказу № 70-к від 16.02.2021 позивачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання своїх посадових обов`язків. В доповідній записці від 22.07.2021 зазначено, що позивач вчинила дії, пов`язані з розподілом грошових коштів та намагалась їх розподілити незаконно. Згідно Наказу Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» № 290-к від 23.07.2021 звільнено [PERSON] головного бухгалтера бухгалтерії Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів», згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України (у зв`язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір?я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу). Підставою зазначено - доповідну записку директора з економічних та адміністративно-господарських питань [PERSON] від 22.07.2021 № 567. Як вбачається з матеріалів справи, згідно доповідної записки директора з економічних та адміністративно-господарських питань [PERSON] від 22.07.2021 № 567 від 22.07.2021 було проведено службову перевірку на підставі наказу від 20.07.2021 № 71 щодо обставин викладених у доповідній записці бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-договірної роботи [PERSON] від 20.07.2021 № 552, а саме щодо встановлення причетності [PERSON] до вчинення правопорушення, що могло призвести до безпідставного списання поворотних позик у загальній сумі 150000,00 грн та відповідно завдання збитків підприємству на вказану суму. За результатами опрацювання отриманих відомостей встановлено, що згідно доповідної записки [PERSON] 20.07.2021 орієнтовно о 15:30 - 15:35 год. Вона повернулася на своє робоче місце та виявила відкриту програму бухгалтерського обліку «IS PRO». Після того, як [PERSON] помітила виконання операцій щодо списання поворотних позик у загальній сумі 150000,00 грн., які були надані працівниками підприємства [PERSON] (у сумі 50000 грн.) та [PERSON] (у сумі 100000 грн.). Разом з тим, поворотні позики були проведені за кодом 920377,3 тобто суми були списані на необґрунтовані адімінстративні витрати підприємства. При цьому, операція зі списання проводилась з облікового запису [PERSON] , час проведення операції 15:05:00, сума списання: [PERSON] - 50000 грн., [PERSON] - 100000 грн. При цьому, станом на виконання операції зі списання вищевказаних поворотних позик, [PERSON] чекала на другому поверсі початку наради за участі в.о. начальника відділу бухгалтерського обліку та планово-договірної роботи [PERSON] та заступника директора з економічних та адміністративно-господарських питань [PERSON] , а тому виконати вказані операції вона особисто та фізично не могла. Окрім того, [PERSON] повідомила, що в ході розмови між колегами у робочому кабінеті, [PERSON] особисто заявила, що саме вона сідала за робочий комп`ютер [PERSON] та здійснила операцію з погашення цих позик. Згідно наданої інформації [PERSON] , станом на 20.07.2021 вона, займаючи посаду в.о. начальника віддіу бухгалтерського обліку та планово-договвірної роботи - головного бухгалтера, в межах своєї компетенції при формуванні оборотно-сальдової відомості в програмі «IS PRO» виявила факт погашення фінансової допомоги працівниками підприємств, а саме [PERSON] в розмірі 50000 грн., та [PERSON] в розмірі 100000 грн. Але володіючи достовірною інформацією, що кошти сум через бухгалтерську довідку № 289 від 01.04.2021, яку в свій час в програмі створювала [PERSON] і в яку добавлені 2 операції за рахунками Дт 920 Кт377,3 (20.07.2021 а 15.05) [PERSON] . Але в час проведення цих операцій [PERSON] була із нею, чекаючи наради під кабінетом заступника директора [PERSON] . Після спілкування з [PERSON] , факт списання коштів був підтверджений, але через певний час ці проводки були видалені. Кошти в сумі 50 тисяч грн. від [PERSON] були зараховані о 17:19, а кошти в сумі 100 тисяч грн. від [PERSON] в 17:22 через АБ «Укргазбанк». Також [PERSON] долучено копії відповідних документів та платіжних доручень. За результатами звернення відповідачем до правоохоронних органів з приводу вчинення [PERSON] кримінального правопорушення відносно останньої відкрито кримінальне провадження № 12021100010001877. Згідно Акту державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» № 6 від 23.07.2021 «Про відмову від засвідчення особистим підписом факту ознайомлення з наказом» [PERSON] з наказом ознайомилася, але від засвідчення особистим підписом факту ознайомлення з наказом відмовилася. Суд зауважує, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що остання зверталась до керівництва з будь-яким листом щодо роз`яснення їй щодо звинувачень відносно неї, заперечень щодо проведення службової перевірки тощо. Позивач вказує у позові, що їй невідомі причини її звільнення, однак з наказу Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» № 290-к від 23.07.2021 «Про звільнення» вбачається, що прописано «у зв`язку з вчиненням дій, що могли призвести до безпідставного списання поворотних позик та відповідно завдання збитків підприємству». Також в цей день, позивач подала власноруч складену заяву про видачу їй трудової книжки, в якій вказано, що остання копія наказу № 290 отримала. Так, відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст.40 цього кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір?я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Звільнення з підстав втрати довір?я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за втрату довір`я необхідно, щоб працівник безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності та вчинив умисно або необережно дії, які дають власнику або уповноваженому органу підстави для втрати довір`я, щоб ці підстави були належним чином підтверджені, а не носили характер припущення. Таким чином, крім встановлення факту обслуговування позивачем грошових або товарних цінностей, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є вчинення ним дій, що дають підстави для втрати довір`я. Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчинюваної протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов`язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов`язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Як роз`яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами і доповненнями), звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст.41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Втрата довір`я може бути не тільки результатом скоєння певних дій, а й такого проступку, який дає підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей може призвести до втрати цих цінностей. В разі наявності спору власник зобов`язаний довести і факт порушення, і вину працівника. Крім того, згідно п. 2 ст. 133 КЗпП України передбачено матеріальну відповідальність, яку несуть керівнитки структурних підрозділів, до яких відносяться головні бухгалтери, та їх заступники за шкоду заподіяну: зайвими (необґрунтованими) грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберіганням матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випуску недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуванню матеріальних чи грошових цінностей. Також, у деяких випадках, перед бачених статтею 134 КЗпП України, бухгалтер може нести матеріальну відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству з його вини, коли: майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Отже, власник повинен довести наявність у діях працівника конкретних порушень, а також довести вину працівника в цих порушеннях. Судом встановлено факт того, що позивач мав безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей, які були складовою трудових функцій. Факти вчинення порушень з боку позивача підтверджуються доповідними записками працівників відповідача, актом службового розслідування. Згідно з роз`ясненнями у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Крім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 28 своєї постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з підстав п.2 ст.41 КЗпП України не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148,149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника й інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відповідачем дотримано норми законодавства про працю, які регулюють вивільнення працівників. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed