Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Лозівський взаємний кредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 15.07.2019 року укладено Договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД №204 між [PERSON] та кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит», за яким позичальнику надано кредит в розмірі 15000,00 грн. під 54% річних, загальним строком користування 24 місяці, з обов`язком погасити кредит до 15.07.2021 року згідно з графіком, що є додатком до Договору. У порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Станом на січень 2022 року включно (за період з серпня 2020 року по липень 2021 року) прострочена заборгованість позичальника за кредитом складає 8535,37 грн., що підтверджується довідкою №05/01/1 від 05.01.2022 року про сплату кредиту. Станом на січень 2022 року включно несплата позичальником прострочених траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках із застосуванням процентної ставки 54% річних за весь час прострочення платежів за період з квітня 2021 року по липень 2021 року в сумі 190,73 грн., що підтверджується довідкою КС "ЛВК" №05/01/1 від 05.01.2022 року. Станом по січень 2022 року включно несплата позичальником прострочених траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках із застосуванням процентної ставки 90% річних за весь час прострочення платежів за за період із вересня 2020 року по січень 2022 року у сумі 4689,52 грн., що підтверджується довідкою КС "ЛВК" №17/12/3 від 17.12.2021 року. Тому, посилаючись на вказані обставини, із урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути із [PERSON] вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.. Представник позивача у судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву, про що надав до суду письмову заяву. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надав, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2019 року укладено Договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД №204 між [PERSON] та кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит», за яким позичальнику надано кредит в розмірі 15000,00 грн. під 54% річних, загальним строком користування 24 місяці, з обов`язком погасити кредит до 15.07.2021 року згідно графіку, що є додатком до Договору. Відповідно до п. 3.3. Договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів здійснюватиметься шомісячно згідно графіку, що є Додатком №1 до цього договору платіжним дорученням на поточний рахунок Кредитодавця та/або за заявою Позичальника шляхом зарахування зобов`язань Кредитодавця по наданню кредиту, та/або за заявою Позичальника шляхом зарахування зобов`язану Кредитодавця по наданню кредиту за іншим договором, або за заявою Позичальника шляхом зарахування коштів з додаткового пайового внеску. Згідно з п.3.1. Договору споживчого кредиту (пенсійний) ПД №204 від 15.07.2019 року плата за користування кредитом (проценти) становить 54 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. У разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховується 90 (Дев`яносто) % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Із матеріалів справи судом також встановлено, що на відміну від позивача відповідач не виконувала належним чином свого договірного обов`язку зі своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати процентів за його користування, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась кредитна заборгованість. Згідно із довідкою №05/01/1 від 05.01.2022 року станом на січень 2022 року включно (за період з серпня 2020 року по липень 2021 року) прострочена заборгованість позичальника за кредитом складає 8535,37 грн.(а.с.11). Відповідно до довідки №05/01/1 від 05.01.2022 року станом на січень 2022 року включно несплата позичальником прострочених траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках із застосуванням процентної ставки 54% річних за весь час прострочення платежів за період із квітня 2021 року по липень 2021 року в сумі 190,73 грн.(а.с.12). Згідно із довідкою №05/01/1 від 05.01.2022 року, станом по січень 2022 року включно несплата позичальником прострочених траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках з застосуванням процентної ставки 90% річних за весь час прострочення платежів за період із вересня 2020 року по січень 2022 року у сумі 4689,52 грн.(а.с.13). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище кредитного договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про кредитні спілки», Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Схожа норма міститься в ст.1 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Аналогічні положення містить ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». За змістом ст.ст.1, 21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, види кредитів та умови надання та строки повернення кредитів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД №204 від 15.07.2019 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача простроченої заборгованості за кредитом в наведеному у позові розмірі, а у позивача права вимагати від відповідача сплати такої простроченої заборгованості із кореспондуючим цьому праву обов`язком відповідача здійснити таку сплату, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованих на підставі ст.625 ЦК України та умов кредитного договору на прострочену суму заборгованості за тілом кредиту процентів за ставкою 90% річних, суд виходив з наступного. Законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто за період до прострочення виконання зобов`язання боржником підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. При цьому кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Наведена вище правова позиція знайшла своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17, від 04 лютого 2020 року по справі №912/1120/16, від 25 травня 2021 року по справі №149/1499/18, від 18 січня 2022 року по справі №\~910/17048/17, а також у постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року по справі №5017/1987/2012. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved