Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

позивач ТОВ «ФК «Паріс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеним кредитним договором № 1031107 від 29.08.2019 в сумі 53\~978,66 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог зазначено, що 29 серпня 2019 між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» підписано Заяву-Договір № 1031107 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням вказаної Заяви-Договору відповідач акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєднався до умов договору. Крім цього, з умовами договору [PERSON] ознайомлений та зобов`язався відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору. Згідно Заяви-Договору [PERSON] надано споживчий кредит в сумі 35\~897,44 грн, з фіксованою процентною ставкою в розмірі 18,00 % річних, з разовою комісією при видачі кредиту 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту, пеня, тощо, строк дії якого 24 місяці. Вказані кредитні кошти АТ «РВС БАНК» зараховані на картковий рахунок відповідача, однак останній погашення кредитної заборгованості не здійснювалось, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту, процентами, комісією та штрафними санкціями, загальна сума якої 40\~400,21 грн. 28 квітня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір відступлення права вимоги №28/04/2020-1, згідно з яким останньому позивачу по справі, відступлено і право вимоги за вказаним договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання, в частині повернення коштів, як наслідок цього, виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Паріс», як новим кредитором, яка станом на 17.08.2021 становить 53\~978,66 грн, в тому числі 18,00% річних за користування грошовими коштами за період з 28 квітня 2020 року по 31 грудня 2020 року в сумі 4\~927,50 грн; інфляційні втрати за період з 28 квітня 2020 року по 17 серпня 2021 року у сумі 4\~088,49 грн. Враховуючи викладене, позивач просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. В судове засідання сторони не з`явилися. Згідно поданої до суду заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29 серпня 2019 року між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» підписано Заяву-Договір № 1031107 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 53). Також відповідачем підписано графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (додаток №1 до Заяви договору) і Паспорт споживчого кредиту, де окрім інших умов також визначено штрафні санкції (а.с. 53 зворот, 54). Згідно вказаної Заяви-Договору, відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахунку на картковий рахунок коштів у сумі 35\~897,44 грн, строком на 24 місяці, з фіксованою процентною ставкою 18,00 % річних, разовою комісією при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту. Грошові кошти були зараховані АТ «РВС БАНК» на картковий рахунок відповідача, що підтверджується випискою по особовому рахунку та не спростовано відповідачем. 28 квітня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/04/2020-1 (а.с. 56-58). Відповідно до пункту 1.2. даного Договору, право вимоги за кредитними договорами відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладення цього договору; процентів; сплати інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладення цього договору, тощо. Окрім того, 28 квітня 2020 року між сторонами було підписано акт прийому-передачі прав і документів до Договору про відступлення права вимоги №28/04/2020-1 від 28 квітня 2020 року (а.с. 60). Згідно з додатком до Договору про відступлення права вимоги, новому кредитору відступлено заборгованість за тілом кредиту 32\~150,68грн; заборгованість за процентами 2\~344,9*3грн; заборгованість за комісією 5\~384,60грн; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 750,00 грн (а.с. 59). 15 липня 2021 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] була направлена вимога про усунення порушення кредитного зобов`язання (а.с. 107,108). Згідно з розрахунком, наданим позивачем станом на 17 серпня 2021 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним зобов`язанням перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 53\~978,66 грн (а.с. 102-106) та складається із: -заборгованості за тілом кредиту 32\~150,68 грн; -заборгованості за процентами 2\~344,93 грн; -заборгованості за комісією 5\~384,60 грн; -заборгованість за штрафними санкціями (пенею) 520,00 грн (нараховані по 29 лютого 2020 року включно); -18,00 % річних за користування грошовими коштами за період з 28 квітня 2020 року по 31 грудня 2020 року в сумі 4\~927,50 грн. -18,00 % річних за користування грошовими коштами за період з 01 січня 2021 року по 17 серпня 2021 року в сумі 4\~562,46 грн. -інфляційних втрат за період з 28 квітня 2020 року по 17 серпня 2021 року в сумі 4\~088,49 грн. У частині першій статті 509\~ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦК\~України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року по справі № 522/9547/13-ц зазначено, що проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Крім того, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року по справі № 127/17882/15-ц, стягнення інфляційних втрат і 3 % річних здійснюється на підставі їх нарахування на суму боргу. Тому при вирішенні питання про стягнення інфляційних втрат суд враховує ануїтетну схему погашення кредитної заборгованості, відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Паріс» на стягнення з [PERSON] суми заборгованості у розмірі 40\~400,21 грн, період стягнення. Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. За частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив нарахування відсотків за користування кредитними коштами у межах строку дії кредитного договору, розрахунок яких було здійснено на підставі боргу по тілу кредиту, що підтверджується наданим до суду розрахунком, який не спростований відповідачем. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~270,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 110), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

Outcome: approved