Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову вказала, що вона, [PERSON] та відповідач - [PERSON] , перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 104. Шлюб було розірвано 31 серпня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області. В шлюбі народились діти: донька - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Шлюб було розірвано 31 серпня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області. Діти весь цей час проживають з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Але з початком бойових дій вона з дітьми евакуювалась до міста Кам`янське, Дніпропетровської області і зараз діти мешкають з нею за адресою: [ADDRESS] . За адресою їх проживання у дітей є все необхідне для достатнього рівня проживання та навчання. Вона утримує дітей та виховує їх фактично сама. Натомість Відповідач не в повній мірі виконує своїх обов`язків по утриманню дітей та участі у їх вихованні. На її глибоке переконання дітям буде краще жити з нею, оскільки вона турбується про них, виховує їх та утримую їх. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання (а.с.18). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.25). 17 листопада 2022 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Третя особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилася, письмово просили проводити розгляд справи за відсутності їх представника з урахуванням найкращих інтересів дітей. Надали до суду висновок №8вих-20/479 від 17.10.2022 р. щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22) У відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 23.02.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 104. Рішення набрало законної сили 12.09.2017 року. (а.с.12) Від шлюбу сторони мають малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.12а, 13). 26 березня 2019 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 119. (а.с.14) Згідно акту про проживання від02.09.2022 року, виданого КП КМР «Добробут», [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають без реєстрації її діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджують сусіди. (а.с.9). Судом досліджені письмові докази. Так, судом встановлено, що між сторонами, які є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , існує спір стосовно місця їх проживання. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дітей з матір`ю та їх стан здоров`я, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю. Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». При цьому, визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не позбавляє права відповідача [PERSON] спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дітей у разі визначення місця проживання останніх з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір, у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, віднести його на рахунок позивача. На підставі ст. 2, 7, 141, 155, 160, 161 СК України, ст. 3, 29 ЦК України,

Outcome: approved