Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію. В позові зазначає, що правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії, регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (далі за текстом ПКЕЕН) та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 (далі за текстом ПРРЕЕ). Відповідач користується електроенергією на підставі особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , однак обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за період з 01.07.2018 року по 01.01.2019 року в сумі 2118 грн. 78 коп. Відповідач в добровільному порядку відмовляється вносити плату за надані послуги, чим завдає матеріальну шкоду підприємству. Крім зазначеної суми позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. Ухвалою судді від 18.10.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов не подано. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері електропостачання регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (далі за текстом ПКЕЕН) та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 (далі за текстом ПРРЕЕ). Частиною 1 ст. 714 ЦК України, передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Судом встановлено, що 14.10.2008 року між сторонами укладено договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Відповідачка у встановленому законом порядку зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а.с.16) та на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п. 42 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року споживач електроенергії зобов`язаний оплачувати спожиту електроенергію та здійснювати інші платежі відповідно до договору та Правил. Згідно п.п. 19, 20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюється за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Відповідно до особового рахунку [NUMBER] , позивач у період з 01.07.2018 р. по 01.01.2019 р. надав відповідачу послуги з постачання електричної енергії у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно показань приладу обліку за цей період було спожито 4244 кВт. на загальну суму 6661 грн. 92 коп., відповідачем частково погашено заборгованість за означений період у розмірі 4543 грн. 14 коп., тобто сума заборгованості на час звернення до суду з позовом становить 2118 грн. 78 коп. (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, з заявою про його відсутність у квартирі до позивача не звертався, офіційний документ, що підтверджує його відсутність у житловому приміщенні, не надав, однак послуги за не оплачував у повному обсязі. За змістом ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору. З наведеного суд встановив, що позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз`яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду». На час розгляду справи надані позивачем докази та розрахунки не спростовані відповідачем, який, в свою чергу, не надав доказів щодо повної або часткової оплати заборгованості. Аналізуючи наведене суд встановив передбачені законом підстави для стягнення з відповідачки суми боргу за комунальні послуги. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача з підлягають стягненню витрати на оплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved