Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

13 січня 2022 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, в якій просить суд: 1.Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 2.Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 3.Відшкодувати позивачу за рахунок відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач родом з Луганської області, м. Брянка, а тому після погіршення шлюбних відносин він фактично переїхав туди. Протягом 2013 року позивач ще намагалася з ним спілкуватись, вирішувати питання щодо його участі у вихованні дітей, але у більшості випадків всі розмови завершувались лише скандалом та образами з його боку. Після окупації території Луганської області, відповідач ще певний час виходив на зв`язок з позивачем, але не для того, щоб цікавитись життям доньок та їх потребами, розказував про те, що мріє вступити до лав окупаційних військ та захопити всю територію України, пропагував «руський мир» та погрожував позивачеві через те, що вона не розділяла його поглядів. Фактично з 2015 року позивач не спілкувалась з відповідачем, він не виходив на зв`язок, а ні з нею, а ні з дітьми. Весь цей час відповідач жодної допомоги дітям не надавав, будь-яких пропозицій щодо його участі у їх вихованні від нього не надходило. Доньки [PERSON] та [PERSON] звикли до того, що у їх житті батька немає. Старша донька [PERSON] знає, що батько обрав собі для життя окуповану територію і не розділяє його поглядів, не прагне спілкування з ним, свідомо та за власним бажанням, як тільки досягла шістнадцятирічного віку, [PERSON] змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище матері « [PERSON] », вона відверто соромиться його і навіть розмов з друзями щодо батька. Молодша донька [PERSON] відповідача взагалі не пам`ятає, він зник з її життя, коли їй було близько двох років, вона звикла до моделі сім`ї, в якій є лише мама, а тому також не прагне спілкування з відповідачем. Від спільних знайомих позивачеві стало відомо про те, що відповідач дійсно вступив до лав «армії лнр», а у листопаді 2021 року на сайті « [PERSON] ». Позивачка зазначає, що одноосібно займаючись вихованням і утриманням доньок останні вісім років, без жодної участі відповідача, лише зараз вирішила поставити питання про позбавлення його батьківських прав, оскільки дівчата стають дорослішими і наявність у їх житті батька, який лише зазначений у документах, створює для них певні обмеження. Відповідачу відомо місце проживання дітей, контакти позивача, спільних друзів, знайомих, родичів, але останні вісім років він навіть не намагався налагодити контакт з доньками, не цікавився їх життям, тобто він не здійснив нічого, що могло б свідчити про те, що він піклується про їх фізичний та духовний розвиток, забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування, вживає заходів для спілкування в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес до внутрішнього світу або створює умови для отримання освіти. Жодних перешкод у спілкуванні з дітьми позивач відповідачеві не вчиняє і навряд чи він змінить свою поведінку і ставлення до дітей навіть за умови втручання Служби у справах дітей та сім`ї. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14 червня 2022 року. У підготовчому засіданні 14 червня 2022 року представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 14.06.2022 витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору між [PERSON] та [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи відкладено на 14 вересня 2022 року. 14 вересня 2022 року від представника третьої особи надійшла заява про залучення до участі у справі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в якій вказується, що під час обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , спеціалістові Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації стало відомо, що малолітня [PERSON] , [INFO] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживають разом із матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що територіально відноситься до Дніпровського району міста Києва. Також на час обстеження встановлено, що за адресою [ADDRESS] , умови для проживання дітей не створені, оскільки в даній квартирі проводиться капітальний ремонт. У зв`язку з цим, третя особа повідомляє, що надання висновку до суду по суті спору в даній справі не належить до компетенції Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Розгляд справи відкладено на 01 листопада 2022 року. 12 жовтня 2022 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 листопада 2022 року. У судове засідання 28 листопада 2022 року позивач та її представник з`явилися, підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Представники третіх осіб не з`явились. Судом допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідач до суду не з`явився, від нього не надійшло відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом розміщенням судової повісти на сайті суду. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.04.2005 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17.01.2013 у справі № 2603/26698/12 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Матеріалами справи підтверджується, що позивач з доньками зареєстровані за адресою [ADDRESS] , а фактично проживають за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними центру дослідження ознак злочинів національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «Миротворець» [PERSON] , [INFO] , з 18.06.2015 зарахований в в/ч [NUMBER] . Свідок [PERSON] є подругою позивачки та показала, що відповідача бачила останній раз в березні 2011 року, після чого особисто не бачила. Відповідач не приймає участі в вихованні дітей, не спілкується з ними. Від дітей не чула про батька. [PERSON] , донька позивачки, яка є похресницею свідка, говорила останній, що з батьком не спілкується і він не знає навіть закладу, куди вона вступила на навчання. Свідок [PERSON] вказала, що працює з позивачкою на одному підприємстві та товаришує. Кілька разів бачила відповідача на базі відпочинку, останній раз в 2011 році. Свідок буває на дні народженні дітей позивачки, але відповідача там не було. Свідок зазначає, що позивачка повністю займається дітьми, діти відповідача практично не згадують. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У абзаці четвертому частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до статті 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною восьмою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Стаття 51 Конституції України та статті 151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав № 103/5073/41/1 від 04.10.2022 зазначено, що батьки дітей [PERSON] тa [PERSON] проживали зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.01.2013. З того часу діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю [PERSON] , яка самостійно займається їх вихованням та утриманням. На даний час родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Батько дітей, [PERSON] , з доньками не проживає, з 2013 року, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться їх життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, не виявляє бажання спілкуватися з доньками, матеріально не допомагає. Неповнолітня [PERSON] навчається в економіко-правовому ліцеї ІІ-ІІІ ступенів Деснянського району м. Києва, малолітня [PERSON] навчається в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №202 Деснянського району м. Києва. Мати дітей, [PERSON] , приділяє належну увагу навчанню та вихованню доньок, систематично відвідує батьківські збори. Батько [PERSON] не відвідує батьківські збори, не виплачує аліментів на доньок, не цікавиться успіхами дітей, на день народження дітей не вітає. Вихованням дітей займається лише мама - [PERSON] , що підтверджується характеристиками, наданими навчальними закладами, де навчаються діти. [PERSON] та [PERSON] були присутні на засіданні Комісії, підтримали заяву матері та підтвердили, що батько тривалий час не спілкується з ними, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям та навчанням. Громадянин [PERSON] на засідання Комісії не з`явився, будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дітей не надав. Місце перебування його не відомо. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи думку дітей, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньок неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дітей. За результатами дослідження доказів суд доходить висновку, що відповідачем допущено невиконання обов`язків з утримання та виховання дітей протягом тривалого часу та байдуже ставлення до них. У судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька щодо доньок, тому суд доходить висновку, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення його батьківських прав, будуть недостатніми. За таких обставин суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дітей, у зв`язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, [PERSON] , [INFO] , відносно його дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів слід зазначити таке. Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 СК України. Відповідно до частин другої та третьої статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною другою статті 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатними, відомостей про наявність на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання доньок аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття починаючи з дня звернення позивачки з даним позовом до суду. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір за розгляд вимоги про позбавлення батьківських прав, а на користь держави судовий збір за розгляд вимоги про стягнення аліментів, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved