Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з цивільним позовом до малолітнього [PERSON] (далі відповідач-1) законним представником якого є [PERSON] , у подальшому залучила останню до участі у справі як відповідача-2, треті особи\~Управління-служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.09.2020 трагічно загинув батько позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро 08.09.2020, актовий запис №382. \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м, а також земельна ділянка площею 0, 0460 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:03:137:0005. \~ \~ \~ \~Єдиними спадкоємцями померлого [PERSON] за законом та спадкоємцями однієї черги (першої черги) є його діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.03.1997, та малолітній [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.09.2009. \~ \~ \~ \~У Першій Дніпровській державній нотаріальній конторі за заявою [PERSON] 21.01.2021 відкрито спадкову справу № 28/2021 за № 67089158 у спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі. \~ \~ \~ \~Згідно довідки № 578/02-14 від 04.03.2021, коло спадкоємців складають [PERSON] та малолітній син [PERSON] . \~ \~ \~ \~Спадкове майно за померлим житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м та земельна ділянка площею 0, 0460 га, кадастровий номер 1210100000:03:137:0005, придбано під час знаходження в шлюбі з [PERSON] . \~ \~ \~ \~Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2016 у справі №201/3063/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2016 у справі №201/4113/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя повністю задоволено. \~ \~ \~ \~Так, за вказаним рішенням суду [PERSON] в рахунок поділу спільного майна подружжя виділено житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м та земельну ділянку площею 0, 0460 га, кадастровий номер 1210100000:03:137:0005. Крім цього, [PERSON] цим же рішенням суду в рахунок поділу спільного майна подружжя виділено транспортний засіб марки «Honda CR-V» 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] ; Ѕ частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] ; 50 % статутного капіталу ТОВ «ММБ» (ЄДРПОУ 39951572). \~ \~ \~ \~Крім того, в судовому засіданні у вказаній справі № 201/4113/16ц позивач пояснив, що ним було придбано трикімнатну квартиру для відповідача, яку вона сама обрала, а тому на даний час між ними досягнуто домовленості стосовно поділу спільно нажитого майна. Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що дійсно позивачем для неї було придбано трикімнатну квартиру, яка розташована на ж/м Перемога у м. Дніпрі та вона не заперечує проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Спираючись на вказане рішення суду, [PERSON] 16.04.2019 намагався здійснити державну реєстрацію права власності на визначене йому судом нерухоме майно, для чого звернувся до відповідного органу. Однак, реєстратором йому вказано на необхідність звернення до суду за роз`ясненням прийнятого рішення у зв`язку з невизначенням опису об`єкту нерухомості (житлового будинку) за технічним паспортом, а також у зв`язку з тим, що житловий будинок та земельна ділянка внаслідок поділу майна належать йому на праві особистої приватної власності. \~ \~ \~ \~Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2019 у справі №201/4113/16-ц в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення у справі за позовом про поділ майна подружжя відмовлено. \~ \~ \~ \~За обставинами, що склались станом на теперішній час, відповідно до відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно нежитловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м та земельна ділянка площею 0, 0460 га, кадастровий номер 1210100000:03:137:0005 перебувають у спільній часткові власності із визначенням розмірів часток: Ѕ за [PERSON] та Ѕ за [PERSON] . \~ \~ \~ \~Рішенням № 57288035 державного реєстратора Кучеренка Є.А. від 25.03.2021 за результатом розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований на [ADDRESS] за суб`єктом [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на вказане нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Рішенням № 57280823 державного реєстратора Зубка В.Ю. від 25.03.2021 за результатами розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану на [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:03:137:0005 за суб`єктом [PERSON] також відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. \~ \~ \~ \~В отриманні в Першій Дніпровській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частинах зі спадкоємцем [PERSON] (по Ѕ частини на житловий будинок та Ѕ частини на земельну ділянку кожному із спадкоємців) позивачу було відмовлено, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за померлим [PERSON] досі зазначено дані про належність останньому лише Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки, що зменшує розмір частин спадкового майна кожного із спадкоємців до ј частини. \~ \~ \~ \~Державним нотаріусом Першої Дніпровської нотаріальної контори Кравцовою А.І. 05.06.2021 прийнято рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , про що винесено відповідну постанову. \~ \~ \~ \~Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~В судовому\~засіданні позивачка\~та її\~представник адвокат\~Базюкевич Є.В.\~у повному\~обсязі підтримали\~позовні вимоги\~з підстав,\~вказаних у\~позовній заяві,\~посилаючись на\~те,\~що при\~поділі майна\~подружжя після\~розірвання шлюбу\~між відповідачкою\~ [PERSON] \~та \~ [PERSON] ,\~рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~26.04.2016\~у справі\~№201/4113/16-ц, останньому було\~виділено в цілому житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м. та земельну ділянку площею 0, 0460 га., розташовану за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером 1210100000:03:137:0005. Саме це майно й є спадковим, тому просили суд визнати за [PERSON] та за малолітнім [PERSON] , які є єдиними спадкоємцями після [PERSON] , як його діти від різних шлюбів, право власності по Ѕ (по одній другій) частині цих об`єктів нерухомого майна кожному в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Законний представник малолітнього відповідача [PERSON] по справі, вона ж - відповідач по справі [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог та просила визнати за позивачкою та за своїм сином [PERSON] в порядку спадкування після смерті їх батька [PERSON] право власності за кожним по ј (по одній четвертій) частині спірних житлового будинку та земельної ділянки. При цьому вона послалася на те, що спірне майно було придбане нею та її колишнім чоловіком [PERSON] у період їх шлюбу, при цьому вони зареєстрували право власності за кожним з них по Ѕ (по одній другій) як на спірний будинок, так і на спірну земельну ділянку під ним. При поділі майна подружжя після розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , останній обіцяв придбати для неї з їх спільним сином [PERSON] трикімнатну квартиру на житловому масиві [PERSON] у м. Дніпрі, саме на таких умовах вона й погодилася, щоб спірний житловий будинок з земельною ділянкою під ним відійшли [PERSON] в цілому. Однак через фінансові труднощі, [PERSON] своєю обіцянку виконати не зміг, та ніякої квартири для неї з сином [PERSON] так і не придбав. Саме через це [PERSON] відмовився від свого права на виділені йому судом спірні об`єкти нерухомого майна в цілому, спочатку подавши заяви до органу Державної реєстрації прав щодо реєстрації за ним цих об`єктів на підставі рішення суду про поділ майна подружжя в цілому, але невдовзі відізвавши ці заяви. При цьому [PERSON] пояснив їй ( [PERSON] ), що він не хоче, щоб його обіцянка придбати трикімнатну квартиру для сина [PERSON] виглядала так, що він ввів її ( [PERSON] ) в оману, та хоче, щоб його сину [PERSON] залишився цей будинок з земельною ділянкою під ним. Тому в Реєстрі прав власності так і залишилися відомості про те, що спірне майно зареєстроване по Ѕ (по одній другій) за нею ( [PERSON] ) та за [PERSON] . Виходячи з цього, - спадкове майно складається не зі спірних об`єктів нерухомого майна (будинку та земельної ділянки під ним) в цілому, а лише з Ѕ (однієї другої) часток цих об`єктів, які й мають буди розподілені між спадкоємцями. \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] адвокат Орешин П.П., підтримав позицію своєї довірительки щодо необхідності визнання за позивачкою та за сином [PERSON] - [PERSON] в порядку спадкування після смерті їх батька [PERSON] права власності за кожним по ј (по одній четвертій) частині спірних житлового будинку та земельної ділянки, зазначивши, що відзиваючи свої заяви про реєстрацію за ним права власності на ці об`єкти нерухомого майна, [PERSON] тим самим відмовився від цього права. Крім того, адвокат Орешин П.П. наголосив на тому, що насправді такого права власності за [PERSON] і не набув, адже у судовому рішенні по справі №201/4113/16-ц про поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] відсутні відомості про те, що судом визнано таке право власності за [PERSON] на спірні об`єкти нерухомого майна в цілому, та не припинено право власності [PERSON] на Ѕ частку кожного з цих об`єктів. Вказівка на те, що [PERSON] зазначені об`єкти нерухомого майна виділені в цілому не конкретизована та не містить посилань на те, по якому саме праву вони виділені (права користування, права управління, права оренди, права власності тощо). \~ \~ \~ \~Треті особи в судове засідання не з`явилися, своїх представників до суду не направили. \~ \~ \~ \~По справі допитані свідки: \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] ,\~допитана як\~свідок,\~пояснила,\~що вона\~є донькою\~від першого\~шлюбу [PERSON] ,\~який 03.09.2020\~трагічно загинув.\~Незважаючи на\~те,\~що її\~батьки були\~розлучені,\~ [PERSON] \~спілкувався з\~нею постійно\~та вони\~мали добрі\~стосунки,\~особливо останні\~півроку до\~його загибелі,\~коли вона\~на його\~пропозицію переїхала\~жити до\~нього у\~спірний будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~При цьому\~батько їй\~неодноразово розповідав,\~що цей\~будинок він\~відсудив у\~своєї другої\~жінки [PERSON] при поділі майна подружжя, з якою він теж розірвав шлюб. При цьому він особливо підкреслював, що він зробив усе для того, щоб цей будинок залишився саме йому, оскільки він мав наміри його продати та переїхати до міста Одеси. Зі своїм же малолітнім сином [PERSON] , [PERSON] практично не спілкувався, принаймні вона бачила їх разом за цей період рази три. Про те, що він хоче залишити будинок, або його частину своєму сину від другого шлюбу [PERSON] , [PERSON] їй ніколи не розповідав. Після поховання [PERSON] , його колишня друга жінка - [PERSON] (мати [PERSON] та відповідачка по справі) пропонувала їй 35 тис. доларів США за її долю у цьому будинку, але вона відмовилася, оскільки це замала сума компенсації, та мирова угода на таких умовах неприйнятна, оскільки половина спірного будинку та землі під ним коштує значно більше, а саме по Ѕ було б справедливо розділити цей будинок між нею та [PERSON] , як єдиними спадкоємцями після смерті їх батька [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] , допитана як свідок, пояснила, що з [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.11.2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спірний будинок та земельну ділянку під ним за адресою: [ADDRESS] вона з [PERSON] придбали в період шлюбу, та саме вона підшукала цей будинок, вела перемовини з його продавцями. Придбали цей будинок у недобудованому стані, потім разом з [PERSON] за спільні сімейні кошти провели його реконструкцію та добудували. Право власності за кожним з них вони зареєстрували по Ѕ (по одній другій) як на спірний будинок, так і на спірну земельну ділянку під ним. Шлюб між подружжям розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2016. Хоча фактично шлюбні стосунки були розірвані, вони з [PERSON] підтримували дружні стосунки до загибелі останнього, особливо у питаннях виховання та розвитку спільного сина [PERSON] . Оскільки за час перебування у шлюбі спільними зусиллями подружжя нажило майно, постала необхідність його поділу у судовому порядку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2016 спільне сумісне майно було розділено. [PERSON] щодо запропонованого [PERSON] порядку поділу майна у судовому засіданні не заперечувала, оскільки між сторонами існували чіткі домовленості, які в першу чергу стосувались забезпечення майбутнього матеріального становища їх малолітнього сина [PERSON] : [PERSON] обіцяв придбати для нього на ім`я [PERSON] , як його матері, з якою [PERSON] залишився проживати після розірвання шлюбу, - трикімнатну квартиру у м. Дніпрі на житловому масиві «Перемога». Однак обіцяну квартиру [PERSON] так і не зміг придбати через свої фінансові труднощі, та загинув 03.09.2020. Починаючи із дати винесення рішення суду від 26.04.2016 про поділ майна при розірванні шлюбу, їй було відомо про обставини нереєстрації такого рішення та неоформлення [PERSON] будинку і земельної ділянки на себе особисто. Вона у повному обсязі володіла інформацією про те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значяться відомості про частки володіння, де померлому [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ земельної ділянки та будинку. Головною підставою для непроведення державної реєстрації нерухомого майна, що на теперішній час стало спадковим, є особиста домовленість між померлим [PERSON] та нею про те, що здійснювати реєстрацію судового рішення про поділ майна подружжя [PERSON] не буде з огляду на невиконання домовленостей відносно придбання на її користь трикімнатної квартири. А відтак, ще за життя, задовго до своєї загибелі, [PERSON] визначився з тим, що частина будинку залишиться їх спільному сину малолітньому [PERSON] . Так, на початку квітня місяця 2019 року між нею та померлим [PERSON] тривали розмови, відповідно до яких померлий журив себе за те, що не придбав для малолітнього сина квартиру, ділився проблемами у бізнесі і тим, що наразі його матеріальне становище є непростим, змоги фінансово допомагати сину (на аліменти вона не подавала) останній не мав. Відтак, саме в цей період [PERSON] твердо вирішив перереєструвати за собою лише Ѕ частину земельної ділянки, а не на усю ділянку в цілому. Житловий будинок фактично так і залишився зареєстрованим на обох з колишнього подружжя по Ѕ кожному. Зі слів померлого їй було відомо, що на підтвердження таких намірів [PERSON] 22.04.2019 особисто відкликав подану ним 16.04.2019 заяву про реєстрацію рішення суду про поділ майна подружжя, про що вчинено відповідний запис у реєстрі та до нього внесено рішення щодо заяви про залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без розгляду. Відтак, за життя [PERSON] самостійно відкликав заяви про реєстрацію за рішенням суду земельної ділянки та будинку за собою, з чого випливає, що він свідомо, розуміючи свої дії та маючи відповідні наміри, відмовився від проведення такої реєстрації і не реалізував свої законні права, хоча мав достатньо часу з 2016 року по вересень 2020 року, вчинити всі необхідні дії щодо повного переоформлення на себе особисто зазначених вище земельної ділянки та будинку. Отже, померлий [PERSON] в повній мірі висловив свою волю щодо проведення реєстрації землі та будинку на неї, зберігаючи домовленості у такий спосіб піклувався про свого малолітнього сина [PERSON] , як і обіцяв. Після цього спадкоємці померлого донька від першого шлюбу [PERSON] , що є позивачкою по справі та малолітній [PERSON] , в інтересах якого вона діяла, звернулися до нотаріуса із заявами на вступ у спадщину. Враховуючи, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно земельну ділянку і житловий будинок у неї були відсутні, вона отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Ініціювання спору, що нині переданий на розгляд суду, трапилося виключно через бажання позивачки мати половину від спірних будинку та земельної ділянки під ним, ігноруючи при цьому факти наявності зареєстрованого права власності за спадкодавцем лише на половину земельної ділянки та житлового будинку та той факт, що [PERSON] не зміг виконати свою обіцянку стосовно придбання житла у вигляді трикімнатної квартири для свого малолітнього сина [PERSON] . \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] , рідна тітка померлого [PERSON] допитана як свідок, пояснила, що останній, за життя, спілкувався з нею постійно, розповідав про своє життя, ділився з нею усіма своїми планами, радощами та проблемами, радився з нею в своїх справах. Їй відомо, що після розлучення з [PERSON] , при поділі майна між ними, [PERSON] обіцяв придбати квартиру для сина [PERSON] , але грошей на це у нього не було. Також він приділяв увагу й доньці від першого шлюбу [PERSON] : влаштував її на навчання, а потім на роботу в банк. Обох дітей любив однаково. Спірний будинок він придбав за кошти, які отримав від продажу своєї земельної ділянки в [PERSON] та квартири, яку він придбав у першому шлюбі з матір`ю позивачки. Після поділу майна з [PERSON] , спірний будинок те земельну ділянку під ним не переоформив на себе через те, що у нього були борги, та йому було вигідно, щоб ці об`єкти нерухомого майна за ним не значилися, щоб їх не забрали за борги. З боргом він розрахувався, але коли це сталося, їй не відомо. Підсумовуючи свої пояснення, свідок [PERSON] заявила, що відповідачка [PERSON] «аферистка», - хоче побільше майна забрати після покійного [PERSON] , тим самим продемонструвавши свої неприязнене відношення до відповідачки, у зв`язку з чим суд не може взяти до уваги її покази. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] , батько відповідачки допитаний як свідок, пояснив, що спірний будинок [PERSON] та [PERSON] добудовували вже у шлюбі пілся його придбання, він їм у цьому допомагав. Після розлучення з [PERSON] , при поділі майна між ними, [PERSON] обіцяв придбати квартиру для сина [PERSON] , але грошей на це у нього не було, через що обіцяну квартиру так і не купив. Він (свідок) зі своєю дружиною придбали для своєї доньки [PERSON] та онука [PERSON] однокімнатну квартиру, де останні тимчасово проживали після розлучення [PERSON] та [PERSON] , а потім вона виплатила пай в кооперативному будинку за іншу однокімнатну квартиру, куди й переїхала та прожива там до теперішнього часу. Частина грошей на цю однокімнатну квартиру була від [PERSON] , решту зібрали вони з дружиною та [PERSON] . Коли [PERSON] зрозумів, що обіцяну трикімнатну квартиру для [PERSON] з сином [PERSON] він придбати не може, він пообіцяв залишити сину [PERSON] спірний будинок. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] , сестра відповідачки допитана як свідок, підтвердила пояснення свідка [PERSON] , додавши, що коли [PERSON] усім сказав, що трикімнатну квартиру для [PERSON] та сина [PERSON] він не може придбати, у зв`язку з чим має намір залишити сину [PERSON] спірний будинок, то він сказав, що реєструвати за собою право власності на спірний будинок та земельну ділянку через це не буде, тобто відмовився від свого права власності на ці об`єкти нерухомого майна в цілому. \~ \~ \~ \~Вислухавши сторони та свідків, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві та відзиві на неї, співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. \~ \~ \~ \~Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини по справі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~[INFO] помер батько позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро 08.09.2020, актовий запис № 382 (т.1 а.с.16). \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м, а також земельна ділянка площею 0, 0460 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:03:137:0005. Це майно придбано під час знаходження в шлюбі з [PERSON] (т.1 а.с.22-26). \~ \~ \~ \~Єдиними спадкоємцями померлого [PERSON] за законом та спадкоємцями однієї черги (першої черги) є його діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.03.1997 (т.1 а.с.17), та малолітній [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.09.2009 (т.1 а.с.18). \~ \~ \~ \~У Першій Дніпровській державній нотаріальній конторі за заявою [PERSON] 21.01.2021 відкрито спадкову справу № 28/2021 за № 67089158 у спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі (т.1 а.с.19). \~ \~ \~ \~Згідно довідки № 578/02-14 від 04.03.2021, коло спадкоємців складають [PERSON] та малолітній син [PERSON] (т.1 а.с.20). \~ \~ \~ \~22.03.2016 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №201/3063/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.1 а.с.21). \~ \~ \~ \~26.04.2016 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №201/4113/16-ц про поділ спільного майна подружжя, [PERSON] виділено в цілому житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м та земельну ділянку площею 0, 0460 га, кадастровий номер 1210100000:03:137:0005. [PERSON] цим же рішенням суду в рахунок поділу спільного майна подружжя виділено транспортний засіб марки «Honda CR-V» 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] ; Ѕ частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] ; 50% статутного капіталу ТОВ «ММБ» (ЄДРПОУ 39951572) (т.1 а.с.27-28). \~ \~ \~ \~16.04.2019, через три роки після отримання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №201/4113/16-ц про поділ спільного майна подружжя, [PERSON] звернувся до органу Державної реєстрації прав власності із заявами про реєстрацію за ним зазначеного будинку та земельної ділянки в цілому (т.2 а.с.25-26, 20-30). \~ \~ \~ \~22.04.2019, вже за вже за тиждень після подачі заяв про реєстрацію за ним права власності на зазначене нерухому майно, [PERSON] звернувся до органу Державної реєстрації майнових прав із заявами про відкликання своїх заяв щодо реєстрації за ним права власності на зазначене майно в цілому. (т.2 а.с.27-28, 31-32) \~ \~ \~ \~Крім того, у цей же день, 22.04.2019, [PERSON] звернувся до органу Державної реєстрації майнових прав із заявою про реєстрацію права власності на нього лише Ѕ зазначеної земельної ділянки, після чого, аж до теперішнього часу, відповідно до відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, зазначена земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м перебувають у спільній часткові власності із визначенням розмірів часток: Ѕ за [PERSON] та Ѕ за [PERSON] (т.1 а.с. 34-36, т.2 а.с.33-36). \~ \~ \~ \~Належність зазначеного спірного нерухомого майна по Ѕ [PERSON] та Ѕ та [PERSON] на теперішній час, а також рух реєстраційних дій із цим майном, підтверджується також копіями реєстраційних справ на ці об`єкти (т.2 а.с.220-259, т.3 а.с.1-28) \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що 24.04.2019, [PERSON] звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про роз`яснення зазначеного рішення від 13.05.2019 у справі №201/4113/16-ц про поділ майна подружжя, однак ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2019 в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення у справі за позовом про поділ майна подружжя відмовлено (т.1 а.с.32). \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] , як стверджує позивачка, Рішенням № 57288035 державного реєстратора Кучеренка Є.А. від 25.03.2021 за результатом розгляду її заяви про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований на [ADDRESS] за суб`єктом [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на вказане нерухоме майно. Рішенням № 57280823 державного реєстратора Зубка В.Ю. від 25.03.2021 за результатами розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану на [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:03:137:0005 за суб`єктом [PERSON] також відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. \~ \~ \~ \~В отриманні в Першій дніпровській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частинах із малолітнім спадкоємцем [PERSON] (по Ѕ частини на житловий будинок та Ѕ частини на земельну ділянку кожному із спадкоємців) позивачці було відмовлено, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за померлим [PERSON] досі зазначено дані про належність останньому лише Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки, що зменшує розмір частин спадкового майна кожного із спадкоємців до ј частини. Державним нотаріусом Першої Дніпровської нотаріальної контори Кравцовою А.І. 05.06.2021 прийнято рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , оскільки нею не було надано документів щодо належності спадкового майна померлому [PERSON] , про що винесено відповідну постанову (т.1 а.с.38). \~ \~ \~ \~ [PERSON] , що діє як законний представник малолітнього [PERSON] , Державним нотаріусом Першої Дніпровської нотаріальної контори Кравцовою А.І. теж відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не було надано документів щодо належності спадкового майна померлому [PERSON] , про що винесено відповідну постанову від 11.03.2021 року (т.1 а.с.146) \~ \~ \~ \~Крім цього, згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від №6/1136-01.1-19/227 від 01.06.2022, [PERSON] ніколи не володіла трикімнатною квартирою, у тому числі на [ADDRESS] , про яку йдеться у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2019 по справі №201/4113/16-ц про поділ майна подружжя, у додаток до цього листа на адресу суду надіслано Реєстраційну справу на єдине нерухоме майно, яким володіє [PERSON] однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яку вона набула у свою власність 21.11.2016 року, сплативши пайовий внесок як член житлово-будівельного кооперативу «Перемога-1» (т.2 а.с.53-68). \~ \~ \~ \~Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами та надаючи оцінку наданим доказам, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо права власності. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. \~ \~ \~ \~Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Статтею 317 ЦК України закріплено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. \~ \~ \~ \~У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ \~ \~ \~При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і поняття «правомірні очікування»/«законні сподівання» вчиняти певні дії. Зокрема, у рішеннях по справах «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява №31443/96, «Сук проти України», заява №10972/05, «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо встановлено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу. \~ \~ \~ \~Щодо спадкових правовідносин. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. \~ \~ \~ \~До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. \~ \~ \~ \~Оскільки у даному спорі спадкодавцем заповіт не складався, то при вирішенні питання можливості отримання майна у спадщину спадкоємцем першої черги за законом, якою є позивачка, та розміру належної їй частки у цьому майні, окрім відповідності особи позивачки критеріям, визначеним у ст.1261 ЦК України, має бути встановлений факт належності спадкового майна спадкодавцеві, а відтак і «законність сподівань» позивачки в розумінні статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та згаданої вище практики Європейського суду з прав людини. \~ \~ \~ \~В даному випадку, як встановлено судом, за спадкодавцем [PERSON] , на момент його смерті, було зареєстроване лише по Ѕ частині житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , загальною площею 143 кв.м. та житловою площею 33, 5 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0460 га., розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:03:137:0005. \~ \~ \~ \~Водночас, на день смерті [PERSON] , існувало судове рішення у цивільній справі №201/4113/16-ц від 26 квітня 2016 року, що набрало законної сили, відповідно до якого, [PERSON] в рахунок поділу спільного майна подружжя зазначені об`єкти нерухомого майна виділено в цілому. Зазначене судове рішення в подальшому не змінювалось та не скасовувалось аж до теперішнього часу. \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку встановленим фактам, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої-п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про право на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. \~ \~ \~ \~Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. \~ \~ \~ \~Аналізуючи питання зазначених розбіжностей щодо обсягу майна, зареєстрованого за спадкодавцем у Державному реєстрі прав на день його смерті та обсягу майна, виділеного йому судовим рішенням у цивільній справі №201/4113/16-ц від 26 квітня 2016 року, суд, у відповідність до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у її Постанові від 23.11.2021 року по справі №359/3373/16-ц щодо володіння майном особами та Державної реєстрації прав на це майно: \~ \~ \~ \~«…60. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц). \~ \~ \~ \~61. Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)). \~ \~ \~ \~62. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). \~ \~ \~ \~63. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. \~ \~ \~ \~64. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. \~ \~ \~ \~65. З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. \~ \~ \~ \~66. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. \~ \~ \~ \~67. Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у наведених вище постановах помилково ототожнив заволодіння громадянами та юридичними особами землями та перехід до них права володіння цими землями. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може. \~ \~ \~ \~68. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 04 лютого 2020 року по справах № 911/3311/17, № 911/3574/17, 911/3897/17 та від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3449/17 про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями означає перехід до них права володіння цими землями, та про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями лісогосподарського призначення є неможливим. \~ \~ \~ \~69. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 лютого 2020 року по справах № 911/3311/17, № 911/3574/17, 911/3897/17 та від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3449/17 також сформульований висновок про те, що зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади; у такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. \~ \~ \~ \~70. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком по суті попри його неналежне обґрунтування у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду. У зазначеному висновку йдеться не про державну реєстрацію права власності за порушником (яке і розглядається як фактичне заволодіння), а про вчинення фізичних дій щодо земельної ділянки її зайняття (яке не є заволодінням). Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов). \~ \~ \~ \~Тому Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від наведеного висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду. \~ \~ \~ \~71. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що вона вже викладала подібні за змістом висновки у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). У пункті 7.27 цієї постанови зазначено: «Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок». Водночас використання у першому реченні слів «(тимчасовим володільцем)» може справляти хибне враження, ніби зайняття земельної ділянки може означати заволодіння (хоч би і тимчасове) цією ділянкою порушником, за яким не зареєстроване право власності, що не відповідало би принципу реєстраційного посвідчення володіння; тому зазначені слова є зайвими. Крім того, за змістом статті 391 ЦК України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень); тому слово «права» у першому реченні є зайвим. З метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду відступає від наведеного висновку шляхом уточнення, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. \~ \~ \~ \~72. Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. \~ \~ \~ \~73. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у разі коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (пункт 43)). Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати)…». \~ \~ \~ \~Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку про те, що відсутність факту Державної реєстрації права власності на спірні будинок та земельну ділянку в цілому за спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті, при наявності згаданого вище судового рішення у цивільній справі №201/4113/16-ц від 26 квітня 2016 року, слід оцінювати, виходячи з причин, через які виникла така невідповідність. \~ \~ \~ \~Аналізуючи ці причини, суд звертає увагу на наступне. \~ \~ \~ \~Як вже згадано вище, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Під правомочністю володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). \~ \~ \~ \~Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. \~ \~ \~ \~Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). \~ \~ \~ \~При цьому, як вже зазначено, згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Тобто власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial