Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом та\~просить стягнути\~з відповідача [PERSON] \~на його\~користь 5100 грн. за надані послуги. В обґрунтування позовної заяви позивач покликається на те, що між сторонами була усна домовленість, згідно якої позивач проводить відповідні ремонтні роботи, за що відповідач зобов`язувалась проводити відповідну оплату. Так у травні 2020 року позивач на повір`ї будинку відповідача встановлював ворота для заїзду на подвір`я, та за дані роботи сторони домовились, що відповідач має сплатити позивачу 3100 грн., однак ніяких грошей відповідачем не було сплачено за роботу. Кріс того, позивач два рази возив матеріал з металобази у 2020 році, за що відповідач повинна була сплатити позивачу 500 грн., однак цього не зробила. За натягування сітки на огорожу відповідачка мала йому сплатити 500 грн., однак цього не зробила. Також позивач возив відповідача із м. Стрий у м. Жидачів і згідно їхньої усної домовленості відповідач мала сплатити позивачу 1400 грн., чого нею не було дотримано та кошти не були сплачені позивачу. Всього відповідач заборгувала позивачу за проведені ним роботи 5100 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином повідомлена. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення, проти такого вирішення справи позивач не заперечив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Положеннями ч.1\~ ст.12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5,6\~ст. 81 ЦПК України). Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування (документація). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (ч. 1 ст. 9\~Закону від 16.07.99 р. № 996-XIV\~«Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Також для контролю і впорядкування обробки даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. На підставі первинних документів визначаються показники не тільки бухгалтерського, але й податкового обліку. Зокрема, згідно з\~п.\~44.1\~Податкового кодексу платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухобліку, фінзвітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачене законодавством. Чинним законодавством не передбачені будь-які типові документи для оформлення операцій з надання (отримання) послуг. Як правило, таким документом є\~акт наданих послуг. Однак, при дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження надання ним послуг, які зазначені в позовній заяві, а саме акту наданих послуг, акту виконаних робіт по наданих послугах та чеків за витрачене пальне позивачем, тому суд вважає, що позовні вимоги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Таким чином, враховуючи вищенаведене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed