Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кожевнікова Олена Валеріївна пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з дня пред`явлення до суду позову та до отримання сином повної вищої освіти. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . 28 травня 2008 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу їх син проживає разом із позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . До досягнення [PERSON] повноліття, відповідач на підставі виконавчого листа, сплачував аліменти на утримання сина у розмірі по 3158,31 гривень в місяць, тобто по 1/4 частині від усіх видів його заробітку. Однак, після досягнення сином повноліття відповідач не сплачує аліментів. Згідно медичного висновку від 05.05.2022р. №471 [PERSON] хворіє захворюванням F 06.8 (Інші уточнені психічні розлади внаслідок пошкодження та дисфункції головного мозку та фізичної хвороби), з ураженням опорного рухового апарату та Е73.0 3.17 вроджена недостатність лактози. Тобто стійко виражені прояви синдрому мальабсорбції, дієтотерапія з використанням безлактозної їжі. Окрім цього, 01 вересня 2021 року їх із відповідачем син [PERSON] поступив у ВСП «Бучацький фаховий коледж ЗВО «Подільський державний університет», термін закінчення навчання 30 червня 2023 року. Так, позивачка вважає, що з відповідача слід стягнути додаткові витрати на утримання сина, оскільки, у зв`язку із зростанням цін, вона не спроможна належним чином забезпечувати сина усім необхідним. До складу додаткових витрат позивачка включає: витрати на забезпечення повноцінного харчування, вартістю близько 4548,15 гривень у місяць, витрати на придбання одягу близько 3266,83 гривень у місяць; витрати на шкільне приладдя 600,5 гривень у місяць, витрати на мінімальний набір текстильної білизни близько 74,47 гривень, витрати на предмети першої необхідності та ліків 295,48 гривень, витрати на мінімальний набір товарів культурно-побутового та господарського призначення 1362,09 гривень, витрати на житлово-побутові послуги 4518,96 гривень, витрати на транспортні послуги 795,50 гривень, витрати на послуги закладів культури 390 гривень, витрати на репетиторство 3000 гривень, забезпечення лікарськими засобами. Загальна сума витрат на утримання та забезпечення сина [PERSON] , [INFO] становить 20221,94 гривень у місяць. З цих підстав позивачка вважає, що із відповідача слід стягнути половину зазначеної суми у розмірі 10110,97 гривень, в якості додаткових витрат на дитину. При цьому зазначає, що відповідач працює на АТ «Укрзалізниця» / Виробничий підрозділ «Тернопільська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та займає посаду монтер колії 4 розряду, його дохід становить 192 271, 49 гривень у рік, тобто в середньому 16022,62 гривень в місяць. Відтак, позивачка вважає, що відповідач спроможний сплатити додаткові витрати на утримання сина у розмірі 10110,97 гривень. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. Представник позивачки [PERSON] адвокат Кожевнікова О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивачки не заперечила проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 06 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис №977 що стверджується. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 11 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, 28 травня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №308. Відтак, [INFO] син сторін [PERSON] досяг повноліття. Як убачається із Довідки №18, виданої 10 березня 2022 року Відокремленим структурним підрозділом «Бучацький фаховий коледж закладу вищої освіти «Подільський державний університет», [PERSON] є студентом І курсу, групи В-32, спеціальності «Ветеринарна медицина» ВСП «Бучацький фаховий коледж ЗВО «Подільський державний університет». Навчається на денній, державній формі навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2033 року (а.с.8). Відповідно до Довідки до огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №668667 від 05 травня 2022 року [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 01 травня 2024 року. Згідно Виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , виданої 29 квітня 2022 року Поліклінічним відділом КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», у [PERSON] встановлено клінічний діагноз: Вроджений синдром мальабсорбації: гіполактазія з хронічними розладами травлення Е73.0; хронічний гастродуоденіт, період неповної ремісії К29.90; функціональний розлад жовчного міхура за гіпотонічним типом К 82.8. Як слідує із Виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , виданої 03 червня 2022 року Поліклінічним відділом КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», у [PERSON] встановлено діагноз: Атопічний дерматит. Знаходився на диспансерному обліку у дитячого дерматолога ТМДКЛ з 19 листопада 2007 року по 30 квітня 2022 року. (а.с.13). Позовні вимоги про стягнення із відповідача додаткових витрат на сина [PERSON] , [INFO] , позивачка обґрунтовує зростанням цін, внаслідок чого вона не спроможна належним чином забезпечувати сина усім необхідним. До складу додаткових витрат позивачка включає: витрати на забезпечення повноцінного харчування, вартістю близько 4548,15 гривень у місяць, витрати на придбання одягу близько 3266,83 гривень у місяць; витрати на шкільне приладдя 600,5 гривень у місяць, витрати на мінімальний набір текстильної білизни близько 74,47 гривень, витрати на предмети першої необхідності та ліків 295,48 гривень, витрати на мінімальний набір товарів культурно-побутового та господарського призначення 1362,09 гривень, витрати на житлово-побутові послуги 4518,96 гривень, витрати на транспортні послуги 795,50 гривень, витрати на послуги закладів культури 390 гривень, витрати на репетиторство 3000 гривень, забезпечення лікарськими засобами. Загальна сума витрат становить 20221,94 гривень у місяць. Згідно Довідки №8, виданої 14 червня 2022 року, виданої АТ «Укрзалізниця»/Виробничий підрозділ «Тернопільська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», [PERSON] працює у АТ «Укрзалізниця»/Виробничий підрозділ «Тернопільська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», його дохід за період із січня 2021 року по грудень 2021 року, без урахування аліментів становить 154371,73 гривень. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до положень Сімейного Кодексу України, додаткові витрати можуть стягуватися на дитину, тобто на малолітню чи неповнолітню особу. При цьому, суд зазначає, що стаття 185 Сімейного Кодексу України, розповсюджує свою дію тільки на осіб, які є дітьми (мають правовий статус дитини) і не застосовується до повнолітніх фізичних осіб. Відтак, оскільки [INFO] син сторін [PERSON] досяг повноліття, він не вважається за Цивільним Кодексом України та Сімейним кодексом України дитиною, отже стаття 185 Сімейного кодексу України щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, не підлягає застосуванню до вказаних спірних правовідносин. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року (справа № 622/373/16-ц; провадження № 61-1717 св 18). Відтак, правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачені ст. 185 Сімейного кодексу України, не можуть бути розповсюджені на відносини між повнолітньою дитиною та її батьками. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] є безпідставними та необгрунтованими. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed