Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити, що частка [PERSON] , померлого [INFO] , у праві спільної власності на майно фермерського господарства «Бубнов» як цілісного майнового комплексу (юридична адреса: [ADDRESS] ) становить 1/3 частину. Свої вимоги мотивує тим, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . За життя він був засновником та головою фермерського господарства «Бубнов», місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, Одеський район, с. Кам`янка, вул. Тираспольська, 21-А. Також членами цього фермерського господарства з моменту його заснування та по теперішній час є його невістка [PERSON] та онук [PERSON] . З метою оформлення права на спадщину вона, як спадкоємиця за законом першої черги, звернулась до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Шустової Н.С., але листом №102/02-14 від 29.09.2021 року їй було відмовлено, оскільки не визначена конкретна частка, яка належала померлому [PERSON] , у фермерському господарстві «Бубнов» як цілісному майновому комплексі. У зв`язку з викладеним вона звернулася з даним позовом до суду. Позивачка в підготовче судове засівання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглядати без її участі. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явились, але подали до суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги [PERSON] визнають, проти їх задоволення не заперечують та просять справу розглянути без їх участі. Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] чоловік [PERSON] , свекор [PERSON] та дідусь [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі на частку у фермерському господарстві «Бубнов» (ідентифікаційний код юридичної особи 19051951, юридична адреса: 67610, Одеська область, Одеський район, с. Кам`янка, вул. Тираспольська, 21-А) (а.с.10, 11-15). Позивачка, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємицею за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON] . Вона звернулась до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Шустової Н.С. для оформлення права на спадщину, але листом №102/02-14 від 29.09.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у фермерському господарстві «Бубнов», оскільки не визначена частка померлого [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Фермерського господарства «Бубнов» серії А00 №243130, Фермерське господарство «Бубнов» було зареєстроване 01.10.1992 року (ідентифікаційний код юридичної особи 19051951, номер запису включення до ЄДР 1\~531\~120 0000 000122, місцезнаходження юридичної особи 67610, Одеська область, Біляївський район, с. Кам`янка, вул. Тираспольська, 21-А) (а.с.10). Зі статуту Фермерського господарства «Бубнов» (нова редакція), затвердженого загальними зборами членів Фермерського господарства «Бубнов» протокол №1 від 05.03.2019 року, вбачається, що для роботи у зазначеному фермерському господарстві об`єдналися громадяни України [PERSON] , [PERSON] його невістка та [PERSON] його онук, без визначення часток кожного з них у праві власності. Засновником та головою фермерського господарства є [PERSON] (а.с.11-15). Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ частки у натурі із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частинами 1, 4 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що такий договір між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не укладався, частка кожного з них не була визначена, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину належну [PERSON] частину фермерського господарства «Бубнов». Суд вважає, що оскільки у фермерському господарстві «Бубнов» об`єдналися три особи [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , і договір між ними про визначення частки, належної кожному з них, при житті [PERSON] не укладався, а тому частка [PERSON] у фермерському господарстві «Бубнов» становить 1/3 частину. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

Outcome: approved