Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаною заявою згідно якої просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог вказав, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час сумісного проживання у сторін народилась дитина. Разом з тим, на день подання вище згаданого позову, спільне життя з відповідачем заявник не веде, шлюбних стосунків не підтримує, примирення між сторонами, на його думку, неможливе. За вказаних обставин, останній просить розірвати шлюб. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач скерувала до суду заяву згідно якої просила надати сторонам шестимісячний строк для примирення. Однак, згодом, на адресу суду від відповідачки надійшла письмова заява де остання просить суд залишити клопотання про надання строку для примирення без розгляду, а шлюб, укладений між сторонами, розірвати. Проаналізувавши матеріали надані позивачем, а інші суд позбавлений можливості отримувати за власною ініціативою, встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Сторони з 5 грудня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у сторін народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, адже, як встановлено у ході розгляду справи, шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем неможливе. Разом з тим, суд зазначає, що розгляд клопотання відповідача про надання сторонам строку на примирення судом не здійснювався з огляду на наявність у матеріалах справи письмової заяви відповідача щодо залишення вище згаданого клопотання без розгляду та визнання позовних вимог заявника у повному обсязі. У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved