Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява обґрунтована тим, що 24 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис № 38365, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з істотним порушенням законодавства, зокрема, без надання нотаріусу необхідних документів, без перевірки безспірності заборгованості та за договором, не посвідченим нотаріально, що не передбачено законом. За вказаним виконавчим написом в межах виконавчого провадження № 63979153 з нього безпідставно стягнуто 14037,41 грн. Тому позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною за № 38365 від 24 листопада 2020 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк», стягнути з відповідача АТ «Альфа-Банк» на його користь 14037,41 грн., стягнуті з нього за виконавчим написом № 38365 від 24 листопада 2020 року, а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2022 року в даній справі відкрито провадження з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження. Також ухвалою суду від 11 серпня 2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. У порядку забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом № 38365 від 24 листопада 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в\~сумі 233499,89\~грн.\~-\~до набрання\~законної сили\~рішенням у\~справі №552/2066/22\~за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 47-48). Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог [PERSON] заперечив. У відзиві зазначив, що позовна заява не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. Позивачем взагалі не спростовано суму боргу за виконавчим написом. А посилання позивача на нібито відсутність у нотаріальній справі необхідних документів є лише його припущенням. Нотаріусу для вчинення нотаріального напису кредитором надано необхідні документи. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про фактичне перерахування утриманих коштів відповідачу на підставі оспорюваного виконавчого напису. Тому відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. У разі задоволення позовних вимог повністю або частково просив суд відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір. Треті особи письмові пояснення щодо позову не подавали. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Судом встановлено, що на підставі Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 03 жовтня 2019 року банк надав позивачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 224179,27 грн. та відкрив рахунок для повернення кредитних коштів та сплати відсотків за ставкою 23,00% річних. Кредит надано строком на 84 місяці. Дата повернення кредиту 04 жовтня 2026 року (а.с. 19-20). Також встановлено, що 24 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Харою Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №500822240 від 03 жовтня 2019 року, укладеним ним із АТ «Альфа-Банк», заборгованість за Кредитним договором №500822240 від 03 жовтня 2019 року. Строк платежу за Кредитним договором № 500822240 від 03 жовтня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 липня 2020 року по 20 жовтня 2020 року. Сума заборгованості складає 232849,89 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5043,85 грн.; прострочена заборгованість за комісією та процентами 7924,55 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 212097,57 грн.; строкова заборгованість за комісією та процентами 7783,92 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 650 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 233499,89 грн. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги в тому числі і не дотриманням принципу безспірності. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Дослідженими в справі доказами не встановлено, що при вчиненні виконавчого напису № 38365 від 24 листопада 2020 року приватним нотаріусом відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 перевірено подачу відповідачем на обґрунтування вимог пакету документів. Окрім того, із встановлених судом обставин справи вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач з метою підтвердження наявності заборгованості позивача, надав інформацію щодо розміру заборгованості станом на час вчинення виконавчого напису, але не надав виписку з рахунку. Надана відповідачем до приватного нотаріуса інформація щодо розміру заборгованості за своїм змістом та суттю не є випискою з рахунку. З урахуванням положень Переліку документів, зазначені документи не можуть вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника, оскільки не є первинними документами. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в тому числі в такій частині: «п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Питання застосування вказаних норм вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка за результатами розгляду сформувала свою правову позицію. Так, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. При цьому зазначено, що відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);\~б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У вказаній постанові Велика Палата зазначила, що надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, не містить умов щодо збільшення кредитного ліміту на картковому рахунку позичальника, умов та порядку нарахування відсотків, відповідальності за порушення зобов`язань, а отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскільки договір №38365 від 24 листопада 2020 року не було посвідчено нотаріально, він не є не договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріусом вчинено за договором, який не посвідчено нотаріально, за вимогами, які не є безспірними. Виходячи із вищевикладеного,\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Виконавчий напис, вчинений 24 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Судом також встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 23 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження №63979153 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 24 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за реєстровим номером №38365, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №500822240 від 03 жовтня 2019 року у розмірі 233499,89 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 28 грудня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №63979153 звернуто стягнення на доходи [PERSON] . Позивач у позовній заяві зазначив, що за спірним виконавчим написом з нього на користь відповідача було стягнуто 14037,41 грн. Як вбачається з інформації від 03 серпня 2022 року №8641, наданої приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л., у виконавчому провадженні №63979153 з боржника [PERSON] в результаті примусового виконання виконавчого напису №38365 від 24 листопада 2020 року стягнуто та перераховано на банківські реквізити стягувача АТ «Альфа-Банк» кошти в загальній сумі 14037,41 грн. (без урахування основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 23). Зазначеним спростовано заперечення відповідача про відсутність доказів про фактичне перерахування утриманих коштів відповідачу на підставі оспорюваного виконавчого напису. Оскільки кошти з позивача стягнуто на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно стягнуті з нього кошти в сумі 14037,41 грн. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача коштів в повному обсязі. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено ст. 141 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~ у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються зі сплати судового збору за розгляд справи у розмірі 992 грн. 40 коп. та за заяву про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн., а всього 1488,60 грн. Витрати позивача на правову допомогу становлять 7000 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами: договором №22-07-01/22 про надання правової допомоги від 22 липня 2022 року, додатковою угодою від 22 липня 2022 року, актом виконаних робіт від 05 серпня 2022 року квитанцією №5 від 05 серпня 2022 року (а.с. 28-32). Підстави для зменшення судових витрат на правову допомогу, що мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, судом не встановлено. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 8488,60 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: approved