Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 42 022,87 грн., судового збору в розмірі 908,00 та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2021 року в м. Києві між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено письмовий договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 3 550,00 грн. Відповідно до укладеного письмового договору позики у вигляді розписки, зазначені грошові кошти відповідач зобов`язується повернути в строк до 15.08.2021 року. Посилається в позові на те, що дані обставини підтверджуються надаю відповідачем розпискою, яку останній склав власноручно, без жодного фізичного та психологічного тиску на нього, про що є вказівка в самій розписці. Станом на 30.11.2021 року відповідачем зобов`язання згідно розписки від 09.09.2021 року виконанні не були, кошти не повернуті. Крім того, відповідач всіляко уникає зустрічі з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки та не виконує свої зобов`язання за договором позики. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобовязань від суми боргу в розмірі 128,97 грн., суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в розмірі 365 відсотків річних в розмірі 2 769,00 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 74,90 грн. Крім того, відповідно до договору позики, у випадку прострочення повернення коштів більше ніж на 30 календарних днів, додатково відповідач зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу - прострочення складає 1 місяць, а тому штраф складає - 35 500,00 грн. Також, просив стягнути витрати понесені ним за професійну правничу допомогу (надання консультації, написання позовної заяви, адвокатських запитів) у розмірі - 3000 грн. та судовий збір в розмірі 908,00 грн. Враховуючи викладене вище позивач просить суд позов задовольнити. 13.12.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 20.12.2021 до суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 22.12.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками направлено на адресу відповідача. Відзиву на позов відповідач у встановленому законом порядку строк не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 09.09.2021 [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 3 550,00 грн. терміном до 15.08.2021 року, що підтверджується копією розписки. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані. За таких обставин, суд вважає, що розписка від 09.09.2021 в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі на підтвердження наявності боргових зобов`язань перед позивачем на суму 3 550,00 грн. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та суму боргу у розмірі 3 550,00 грн. у визначений у розписці строк, тобто до 15.08.2021 позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 3 550,00 грн. підлягають задоволенню. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому з урахуванням наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 14.09.2021 по 30.11.2021 у розмірі 128, 97 грн., а також 365 % річних у розмірі 2 769,00 грн.,що визначена умовами укладеної вище боргової розписки. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції у розмірі 74, 90 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 35 500, 00 грн. за прострочення повернення боргу більше ніж на 30 календарних днів, що визначається у десятикратному розмірі від суми боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 35 500,00 грн. не підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, вимоги позивача підлягають задоволенню частково у розмірі 6522, 87 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження відповідного розрахунку та акту виконаних робіт. А тому, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн. не підлягає задоволенню. Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial