Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 18 вересня 2020 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Останнім часом стосунки між сторонами суттєво погіршилися, між ними почали відбуватися постійні сварки та вже тривалий час вони проживають окремо. Також зазначила, що вона не бажає більше перебувати у шлюбі з відповідачем, вони втратили почуття любові і поваги один до одного, їх погляди на шлюб та сім`ю виявилися протилежними. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки сім`я фактично розпалася. Дітей у шлюбі у сторін немає. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Байрактар О. В. позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду подав заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що між [PERSON] , громадянкою України, [INFO] , та [PERSON] , громадянином Російської Федерації, [INFO] , Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18 вересня 2020 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 2170, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18 вересня 20220 року. Як слідує з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є громадянином іноземної держави, а саме громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта та має посвідку на постійне проживання в Україні. З урахуванням наведеного, суд під час вирішення вищевказаної справи повинен керуватися положеннями Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон). Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Зі статті 7 Закону слідує, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України. Згідно зі ст. 55 Закону право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 21\~Сімейного\~кодексу\~України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.\~51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56\~СК\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112\~СК\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, подальше збереження шлюбу призведе до порушення інтересів сторін, тому наявні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved