Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Завод Маяк» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 12.02.2020 року по день ухвалення судового рішення в даній справі та понесених судових витрат. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року стягнуто з АТ «Завод «Маяк» на її користь 63 066,12 грн. заборгованості по заробітній платі та 29 667,33 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2019 року по 11.02.2020 року. За таких обставин, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі, яка на час подання позову не погашена та перебуває на примусовому виконанні. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а саме з 12.02.2020 року по 16.11.2022 року в сумі 632 004,03 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 899,01 грн. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року №756/182/20 стягнуто з АТ «Завод «Маяк» на користь [PERSON] 63 066,12 грн. заборгованості по заробітній платі та 29 667,33 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2019 року по 11.02.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інакше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Зважаючи на те, що АТ «Завод «Маяк» при звільненні позивача не у повному обсязі виплатило їй заробітну плату, остання має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року №756/182/20 з АТ «Завод «Маяк» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2019 року по 11.02.2020 року у сумі 29 667,33 грн. Станом на день звернення позивача до суду із позовом, АТ «Завод Маяк» свої зобов`язання не виконало. Таким чином, [PERSON] має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 12.02.2020 року і до дня ухвалення судового рішення. Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. П. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці середньоденна заробітна плата позивача становить 899,01 грн., що встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року. Враховуючи вищевказане, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні [PERSON] становить 632 004,03 грн. (703 - робочі дні з 12.02.2020 року до 16.11.2022 року х 899,01 грн. - середньоденна заробітна плата). Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. Крім того, у пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved