Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» 20 жовтня 2022 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що 07 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і відповідачем було укладено договір позики № 9812578 шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» і виконанням ним певних дій, які свідчать про укладення договору, відповідно до умов якого позичальник надав відповідачеві 9\~000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 0,8 % на день від суми кредиту. Між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14 червня 2021 року було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 9812578 від 07 серпня 2020 року. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила умови договору. Таким чином, сума заборгованості станом на 14 червня 2021 року становить 24\~552 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9\~000 грн., заборгованості за процентами у розмірі 15\~552 грн. Розмір заборгованості та санкції за порушення виконання зобов`язань відповідачем за кредитним договором було розраховано первісним кредитором, позивач придбав за договором факторингу право вимоги за вказаним договором, жодних нарахувань після укладення договору від 14 червня 2021 року позивачем здійснено не було. Просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 24\~552 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~481 грн. Представник позивача просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, відповідач надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, зазначених у відзиві, в якому зазначено, що позивач не набув право вимоги до відповідача, оскільки кредитний договір № 9812578 від 07 серпня 2020 року не було підписано сторонами, позивачем не доведено факту укладення кредитного договору. Також заперечувала щодо стягнення з неї відсотків, нарахованих позивачем поза строком дії кредитного договору. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено договір позики № 9812578 (а.с. 6). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті позивача, виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору. Відповідно до умов договору відповідачеві було надано грошові кошти у розмірі 9 000 грн. строком на 30 днів зі сплато. 0,8 % на день від суми кредиту. Пунктом 2 договору позики № 9812578 від 07 серпня 2020 року встановлено, що строк, на який надається позика за цим договором, становить 30 днів. Згідно з п. 2 договору позики № 9812578 сума процентів за користування позикою становить 2\~160 грн. за 30 днів, проценти за користування позикою становлять 0,8 % за кожен день користування позикою, починаючи з дати видачі позики і протягом строку користування. Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом IB2KvYL5rV (а.с. 6), який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін (а.с. 6). Таким чином, між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 12-13, 14), відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором позики № 9812578 від 07 серпня 2020 року (а.с. 15, 16). 21 червня 2021 року позивачем було направлено [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики № 9812578 від 07 серпня 2020 року (а.с. 17). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач перед позивачем свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконала, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики. У зв`язку\~з тим,\~що отримання\~у кредит\~грошових коштів\~відповідачем підтверджено\~належними доказами\~по справі,\~і у\~такого учасника\~справи в\~силу укладеного\~договору виникло\~зобов`язання повернути\~такі кошти\~частинами,\~у розмірах\~та у строки, зазначені у кредитному договорі, відповідач свої зобов`язання не виконує, то позов підлягає задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за договором позики № 9812578 від 07 серпня 2020 року у розмірі 11 160 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9\~000 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 2\~160 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих поза межами дії договору позики № 9812578 від 07 серпня 2020 року у розмірі 13\~392 грн., суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають за наступних підстав. Як вбачається з наданих позивачем доказів вбачається, що договір між сторонами було укладено на строк з 07 серпня 2020 року по 06 вересня 2020 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 06 вересня 2020 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором позики № 9812578 від 07 серпня 2020 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 481 грн. (а.с. 1). З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1\~127 грн. 73 коп. (11\~160 грн. х 2 481 грн. : 24 552 грн. = 1\~127 грн. 73 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» складає 12\~287 грн. 73 коп. (11\~160 грн. + 1\~127 грн. 73 коп. = 12\~287 грн. 73 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial