Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 26258620212874 від 18.02.2016 року станом на 26.06.2020 року в розмірі 80\~740,45 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг б/н від 22.11.2010 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 18.02.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання банківських послуг від 11.01.2014 року SAMDN03000133044866 (26258620212874), в якій була зменшена сума заборгованості за кредитним договором та встановлено новий графік та порядок погашення заборгованості за кредитом, а саме відповідачу була встановлена заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% зі строком погашення заборгованості до 30.01.2019 року. Погашення заборгованості здійснюється з "25" по "30" число кожного місяця у відповідності до графіку погашення заборгованості. Відповідач належним чином умови договору не виконувала, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 26.06.2020 року складає 80\~740,45 грн., з яких 31\~329,44 грн. - заборгованість за кредитом; 36\~814,58 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитом; 12 596,43 грн. - штраф відповідно до п. 1.6.4 Додаткової угоди, яку просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись\~з позовом,\~у порядку\~ст.\~178\~ЦПК України,\~представником відповідача\~було подано\~відзив на\~позовну заяву,\~до змісту\~якого представник\~відповідача зазначив,\~що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року у справі № 185/9043/16-ц з відповідача та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» вже стягнуто заборгованість за кредитним договором № 26258620212874 від 18.02.2016 року станом на 19.10.2016 року в розмірі 60\~558,57 грн. На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який перебував на виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та 12.02.2018 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі. 24.01.2022 року, 07.02.2022 року на адресу суду від Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить\~стягнути з\~відповідачазаборгованість за кредитним № 26258620212874 від 18.02.2016 року у розмірі 17\~385,42 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 17\~385,42 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову на доводах та підставах, зазначених у відзиві. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] звернулась до АТ ?ПриватБанк? з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг №б/н від 22.11.2010 року, згідно якої\~отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в наслідок чого утворилась заборгованість. 18 лютого 2016 року між АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання банківських послуг від 11.01.2014 року SAMDN03000133044866 (26258620212874), в якій була зменшена сума заборгованості за кредитним договором, та встановлено нові умови щодо нарахування пені у разі неналежного виконання зобов`язань за договором, новий графік та порядок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до умов укладеної додаткової угоди № 1 до договору про надання банківських послуг від 11.01.2014 року SAMDN03000133044866 (26258620212874) встановлено на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за договором у розмірі 55 000,00 грн. з остаточною датою погашення заборгованості за договором - 30.01.2019 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30% річних. Щомісячний платіж складає 2 347,41 грн., який сплачується з "25" по "30" число кожного місяця у відповідності до Графіку погашення заборгованості (Додаток 1) шляхом перерахування коштів на транзитний рахунок [NUMBER] . Відповідно до п. 1.6. додаткової угоди згідно зі ст. ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених цією Додатковою угодою понад 30 днів позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються. А також штраф у розмірі 12 596,43 грн. Згідно наданого представником позивача розрахунку до позовної заяви, заборгованість відповідача за кредитним договором № 26258620212874 від 18.02.2016 року станом на 26.06.2020 року складає 80\~740,45 грн., з яких 31\~329,44 грн. - заборгованість за кредитом; 36\~814,58 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитом; 12 596,43 грн. - штраф відповідно до п. 1.6.4 Додаткової угоди. 24.01.2022 року, 07.02.2022 року на адресу суду від Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить\~стягнути з\~відповідачазаборгованість за кредитним № 26258620212874 від 18.02.2016 року у розмірі 17\~385,42 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 17\~385,42 грн. Крім того, судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року у справі № 185/9043/16-ц стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] (ідент.номер [NUMBER] ), [PERSON] (ідент.номер [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № 26258620212874 від 18.02.2016 року станом на 19.10.2016 року в розмірі 60 558 (шістдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 57 грн., яка складається з наступного: 50 913 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот тринадцять) грн. 66 коп. - заборгованість за кредитом; 2 857 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят сім) грн. 25 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 787 (шість тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 43 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; стягнуто з [PERSON] (ідент.номер [NUMBER] ), [PERSON] (ідент.номер [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі по 689 (шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 00 коп. з кожного. Постановою старшого державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кошеварової О.А. від 12.02.2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 185/9043/16-ц, виданого 13.06.2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 61\~247,57 грн., у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Стаття 13 ЦПК України\~встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Як вбачається з рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року у справі № 185/9043/16-ц, яке не оскаржено та набрало законної сили, АТ КБ «Приватбанк» реалізувало право, звернувшись у листопаді 2016 року до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, та, стягнувши увесь розмір кредитної заборгованості, який визначив за кредитним договором № 26258620212874 від 18.02.2016 року станом на 19.10.2016 року в розмірі 60\~558,57 грн., яка складається з наступного: 50\~913,66 грн. - заборгованість за кредитом; 2\~857,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 787 (шість тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 43 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З огляду на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року вже була стягнута сума заборгованості за кредитним договором № 26258620212874 від 18.02.2016 року, яке виконувалось у примусовому порядку. Звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків і пені є безпідставним. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, оскільки позивачем реалізовано право на дострокове примусове стягнення усієї суми кредитної заборгованості, не може бути підставою для порушення ст. 61 Конституції України та подвійної відповідальності [PERSON] за кредитними зобов`язаннями в рамках укладеного 18.02.2016 року кредитного договору № 26258620212874, тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed