Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

12.12.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з онуками, встановлення способу участі у вихованні шляхом встановлення графіку побачень з онуками. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що діти народилися у шлюбі між її сином - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20.08.2020 року у справі № 553/1204/20 шлюб між сином позивачки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвано, останній залишено дівоче прізвище - [PERSON] . [INFO] син позивачки [PERSON] загинув у ДТП. Позивач вказує, що під час спільного проживання її сина з відповідачкою, онуки майже постійно знаходились у неї, вона піклувалася та забезпечувала їх харчуванням, одягом, дозвіллям та лікуванням, оскільки у онука позивачки - [PERSON] , [INFO] є захворювання, а саме: укорочення лівої нижньої кінцівки на 1 см, плоско-вальгусна деформація стоп, ідіоматичний С-лівобічний сколіоз 1 ступеню, тому він потребує постійного нагляду лікаря ортопеда, спеціального ортопедичного взуття, проходження масажу, ЛФК. Усі рекомендації щодо забезпечення лікування позивачка, як його рідна бабуся. На момент звернення із позовною заявою, відповідач забрала дітей та переїхала з іншим чоловіком на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . З моменту переїзду до іншого місця проживання, відповідач жодного разу не дозволила позивачу забрати дітей в м. Полтава в гості. Спілкування між позивачем і онуками відбувається тільки тоді, коли позивач приїжджає до них в гості і то тільки на кілька годин. Позивач також вказує, що відповідач не виконує рекомендації лікарів щодо лікування онука позивача - [PERSON] . 17.11.2021 року до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області адвокат Щербак М.І. звернувся із запитом, яким просив повідомити всю інформацію стосовно випадків звернення [PERSON] до співробітників соціальної служби, депутата сільської ради з метою зустрічі з онуками, передачі їм подарунків, виявлення фактів відсутності дітей та їх матері та складання з цього приводу документів та просив надати копії, складених за відповідними фактами, документів. 03.12.2021 року від Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області отримано відповідь, якою повідомлено, що 20.05.2021 року відбулося засідання комісії сільської ради з питання захисту прав дитини про розгляд питання в присутності позивача та [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей. Позивач вказує, що має можливість належним чином брати участь у вихованні та оздоровленні її онуків. Вказувала, що є пенсіонеркою за віком та фізичною особою-підприємцем, має задовільний фінансовий стан для забезпечення належного рівня життя її онуків під час перебування їх із нею, за її постійним місцем проживання в м. Полтава. Крім того, позивач відзначала, що має належні умови для проживання в приватному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності її сину [PERSON] . В даному житловому будинку позивач зареєстрована та фактично проживає. В даному будинку також для дітей об лаштована власна кімната, є особисті речі, одяг та іграшки, умови проживання в будинку добрі, є опалення, світло, водопостачання, необхідні меблі та пристрої, перебування дітей в будинку є безпечним та комфортним. Належні умови для перебування у позивача дітей підтверджується актом обстеження умов проживання, який складений спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради 12.05.2021 року. Позивач вважає, що спілкування онуків із нею буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з бабусею служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб. Відзначає, що має право на спілкування з онуками та приймати участь у їх вихованні і при цьому, відповідач не має права перешкоджати цьому в інтересах дітей. Позивач вважає, що позбавлення її спілкування з онуками, може позбавити їх родинних зв`язків, турботи та любові з її боку. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , у спілкуванні з онуками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у тому числі шляхом особистого спілкування, спілкування в телефонному режимі, інтернет-мережі або будь-яким іншими засобами зв`язку, завчасно повідомляти позивача про зміну місця проживання дітей та визначити наступний [PERSON] участі у вихованні онуків: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення графіку побачень з онуками: щорічно протягом осінніх, зимових, весняних та літніх шкільних канікул з першого дня, вказаного періоду до останнього дня вказаного періоду за місце проживання позивача, без присутності матері. Передачу дітей від матері [PERSON] - бабусі [PERSON] проводити в перший день канікул з надання права бабусі супроводжувати дітей від місця їх проживання до місця проживання бабусі без присутності матері; в дні народження дітей за місцем їх проживання за домовленістю з матір`ю; перші вихідні дні (субота, неділя) кожного місяця навчального року за домовленістю з матір`ю. 20.04.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче провадження у справі. 25.05.2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Петронюк Р.В. через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги позивача, викладені в позовній заяві, відповідач не визнає в повному обсязі. Відповідач вважає позовні вимоги незаконними, безпідставними та необґрунтованими, такими, що суперечать найкращим інтересам дітей, загрожують їхньому здоров`ю та, як наслідок, такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Дійсно, 14.01.2014 року між відповідачем та сином позивача [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Калашниківській сільській раді Полтавського району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2. Від шлюбу відповідач має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між останніми не склались, тому рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20.08.2020 року, шлюб було розірвано. В жовтні 2020 року відповідач переїхала разом з дітьми з Полтавської області до Київської області, Києво-Святошинського району, с. Бузова, де проживає в орендованому, поки що, будинку. Щодо піклування дітьми, то в період перебування в шлюбі відповідач проживала окремо від позивача, в своєму будинку в Полтавській області (за місцем реєстрації відповідача). Представника відповідача повідомляв суд, про те, що Києво-Святошинським районним судом Київської області розглядалась цивільна справа № 369/16709/20, за позовом відповідача до [PERSON] (сина позивача, батька дітей) про визначення місця проживання дітей, про стягнення аліментів. В грудні 2021 року провадження у справі було закрито у зв`язку зі смертю [PERSON] (батька дітей). Під час та після розірвання шлюбу діти проживають з відповідачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач, як мати малолітніх дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, турбується про них та створює відповідні умови для якнайкращого забезпечення потреб малолітніх дітей. Відповідач любить своїх дітей і спроможна забезпечити їх всім необхідним. Робота відповідача пов`язана з пошиттям одягу як для дорослих так і для дітей. Після переїзду в с. Бузова працювала та продовжує працювати як ФОП. Загальний місячний заробіток в сім`ї складає стабільно близько 25 000,00 гривень. Відповідно до акту обстеження від 07.12.2020 року та від 19.04.2021 року, складеним комісією у складі фахівців із соціальної роботи, умови проживання задовільні, відповідач виконує свої батьківські обов`язки добре, створені всі належні умови для проживання та виховання дітей. Малолітній син [PERSON] навчається станом на сьогодні в 2-В класі Бузівської загальноосвітньої школи (довідка № 218 від 18.12.2020 року). Відповідно до характеристики наданої з Бузівської загальноосвітньої школи [PERSON] дисциплінований, емоційний, має друзів, чесний та вихований. Мати постійно турбується про досягнення дитини та слідкує за належною підготовкою дитини до навчальних занять. Мати активно приймає участь у створенні навчального кабінету. Відповідно до характеристики з Полтавського дошкільного навчального закладу № 44 «Волошка» зазначено зокрема наступне - « [PERSON] відвідував старшу групу № 2 в Полтавському дошкільному закладі № 44 «Волошка» з 01.09.2019 року по 10.03.2020 року. [PERSON] проживав з мамою та сестрою [PERSON] . Хлопчик виховується у повній родині, але з його татом [PERSON] ми не спілкувались, він прийшов у садочок один раз, не цікавився чим займається і як живе в садочку хлопчик. Вихователі групи звернули увагу на те, що чоловік не знає в якій групі його дитина. В садочок його приводила і забирала мама, дуже рідко бабуся. Мама [PERSON] завжди цікавилася життям [PERSON] в колективі, успіхами його на заняттях, відносинами з однолітками. Приймала активну участь у житті групи «Гномики», а саме: приймала участь у тематичних виставах творчих робіт, готувала хлопчика до участі в святах і розвагах. Шила для нього костюми, вчила з ним вірші. На батьківські збори групи та Дні відкритих дверей приходила тільки мама [PERSON] , всі оплати за харчування дитини в садочку, відвідування гуртка англійської мови проводилися нею. [PERSON] до садочка завжди приходив доглянутий, охайний чистий. Мама приділяла велику увагу вихованню хлопчика. Малолітня донька [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад «Пролісок» Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з 01.09.2020 року (довідка № 75 від 18.12.2020 року). Відповідно до характеристики з Полтавського дошкільного навчального закладу № 44 «Волошка» зазначено зокрема наступне - « [PERSON] відвідувала різновікову групу в Полтавському дошкільному закладі № 44 «Волошка» з 01.09.2019 року по 10.03.2020 року. [PERSON] проживала з мамою та молодшим братом [PERSON] . Дівчина виховувалась у повній родині, але з її татом [PERSON] ми не мали можливості спілкуватися, так як він ніколи не приходив до садочка і не цікавився життям дівчинки. В садочок її приводила і забирала мама, яка завжди цікавилася життям [PERSON] в колективі, її успіхами у вивченні англійської мови і не тільки. Мати приймала активу участь в житті групи «Чомусики», а саме: приймала участь у тематичних виставках творчих робіт, вивчала з донькою вірші та пісні до свят і розваг. На батьківські збори групи та Дні відкритих дверей приходила тільки мама [PERSON] . Всі оплати за харчування дитини в садочку, відвідування гуртка англійської мови та танців проводилися нею. Дівчинка до садочка завжди приходила доглянута, охайна, чиста, завжди хвалилася, що речі, які з`являлися нові, це подарувала її мама, яка шила її сама. Але були моменти, коли [PERSON] була сумна, і на питання що трапилось, розповідала, що їх з мамою вночі вигнав на улицю тато і вони ночували не дома, що негативно впливало на психологічне та фізичне здоров`я дитини. Обидві дитини обліковані в медичних установах. Відповідач постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Відповідно до характеристики з попереднього місця проживання відповідач зарекомендувала себе як порядна, ввічлива та чесна людина. Сусіди знають її як хорошу матір і господиню. Завжди охайна, привітна, готова прийти на допомогу друзям. Уважна до людей, її діти чисті та доглянуті. [PERSON] брала активу участь у селищному комітеті, балотувалася на виборах народних депутатів Подільського району м. Полтави. Все вищезазначене характеризує відповідача виключно позитивно та дає розуміння про позитивне ставлення її до дітей, а також спростовує твердження позивача про те, що саме позивач піклувалась про дітей, забезпечувала їх харчуванням, одягом, дозвіллям та лікуванням. Так само є огульним та не підтвердженим належними доказами, твердження позивача про те, що відповідач не виконує рекомендації лікарів щодо лікування малолітнього сина. Дані твердження позивача є нічим іншим, як здогадки та припущення та спробою ввести в оману суд. Щодо спілкування позивача з онуками представник відповідача вказував, що спілкування з онуками відбувається. Спілкування відбувається коли позивач приїздить до онуків. Крім того, у відповіді на запит адвоката (вих. № 191 від 29.11.2021 року) Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, доданої позивачем до позовної заяви зазначено, що позивач мала можливість спілкуватись та бачитись з онуками, передавати їм подарунки. Фактів перешкоджання спілкуванню позивача з онуками з боку відповідача службою у справах дітей не зафіксовано, що повністю спростовує твердження позивача про те, що відповідач чинить перешкоди в спілкуванні позивача з онуками. Жодного разу коли позивач приїздила до онуків, відповідач не відмовила у спілкуванні з ними, вони бачились та спілкувались. Отже є очевидним, що твердження позивача про перешкоджання відповідача в спілкуванні з онуками є надуманими, не підтвердженими належними доказами та такими, що мають на меті викривити фактичні обставини справи та ввести суд в оману. 20.05.2021 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дітей Дмитрівської сільської ради в рамках цивільної справи № 369/16709/20 про визначення місця проживання малолітніх дітей. Засідання проходило за відсутності батька дітей, оскільки він працював за кордоном та за участі бабусі [PERSON] та рідного брата батька дітей [PERSON] . Під час засідання поведінка бабусі дітей [PERSON] викликала, м`яко кажучи занепокоєння, не тільки у матері дітей, а у всіх членів комісії. Думку позивача було заслухано та прийнято рішення про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Звернення до суду [PERSON] з позовом про визначення місця проживання дітей було продиктовано тим, що і батько дітей [PERSON] і бабуся [PERSON] і рідний брат батька дітей [PERSON] неодноразово погрожували відповідачу тим, що відберуть у неї дітей будь-якими способами. Про це чули і самі діти та були дуже схвильовані, стурбовані та налякані тим, що їх можуть розлучити з матір`ю. Окрім цього, як зазначала [PERSON] відповідачу, враховуючи те, що батько дітей [PERSON] майже постійно перебував на роботі за кордоном, дітей на виховання вона планує передати рідному брату дітей [PERSON] , який не одружений і своїх дітей не має. Досягаючи всіляко своєї мети позивач намагалась постійно в спілкуванні з онуками по телефону та під час очних зустрічей психологічно тиснути на останніх та переконати дітей про те, що діти мають проживати окремо від матері та зі своїм дядьком. Зауважував, що з незрозумілих для відповідача причин, позивач має більшу прихильність до малолітнього [PERSON] , і мали місце намагання, що зазначалось позивачем під час особистих розмов з відповідачем по телефону і під час очних зустрічей, забрати від матері саме його одного, навіть без малолітньої [PERSON] . Самі діти стурбовані тим, що їх можуть розлучити, навіть на короткий час. Так само діти стурбовані тим, що їх можуть розлучити з матір`ю, оскільки вона є для дітей взірцем, опорою та тою дуже близькою для них людиною, якою вони дуже дорожать. Члени комісії з питань захисту прав дітей Дмитрівської сільської ради проаналізували дану ситуацію під час засідання та дали належну оцінку, прийнявши вірне і законне рішення, виходячи в першу чергу з найкращих інтересів дітей. Позивач постійно намагається в очах оточуючих людей, органу опіки та піклування, суду, нарешті в очах самих малолітніх дітей створити негативний образ матері, розповсюджуючи неправдиву інформацію та не відступає від думки про те, що [PERSON] забере дітей від матері та передасть їх на виховання дядьку дітей [PERSON] . За спостереженнями відповідача у дітей наразі сформоване негативне відношення до бабусі [PERSON] , яке обумовлене образливими висловами та діями бабусі в сторону матері, яку діти дуже люблять та прив`язані до неї, та відносно самих дітей під час спроб психологічного тиску на них з боку бабусі, у зв`язку з чим у дітей сформувалось почуття страху за свою безпеку, страху втратити маму та призвело до негативного психоемоційного стану дітей у момент коли йде мова про спілкування з бабусею наодинці без присутності матері. Така поведінка позивача протягом тривалого часу, яка не просто нехтує правами дітей, а цілеспрямовано вчиняє дії, неминучим наслідком яких є порушення психоемоційного стану [PERSON] та [PERSON] , в розумінні пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є вчиненням домашнього насильства, вираженого у формі психологічного насильства. Станом на сьогодні малолітні діти не виявляють бажання розлучатись з матір`ю на будь-який час, тим більше від`їжджати до іншого регіону та знаходитись у бабусі. Більш того, під час побачень з бабусею [PERSON] , якому бабуся постійно обіцяє щось придбати, так би мовити, «купити» дитину, більш менш спілкується, а [PERSON] взагалі боїться бабусю, оскільки під час чергового приїзду позивача, остання викликала поліцію та намагалась, надаючи неправдиву інформацію правоохоронним органам, звинуватити відповідача та притягнути до відповідальності. Це випадок негативно вплинув на психоемоційний стан дітей. Нажаль, аналогічні випадки із застосуванням психологічного тиску на відповідача та дітей не поодинокі, що негативно впливає на психоемоційний стан дітей та формуванням у дітей негативного ставлення до бабусі. Крім того представник відповідача вказував, що при прийнятті рішення слід врахувати вік дітей та стан здоров`я особливо малолітнього [PERSON] , який має захворювання та потребує постійного нагляду лікаря, втім як заявляє сама позивач. Звичайно не зрозумілим є подання разом з позовом інформації позивачем, що містить медичну таємницю без дозволу особи або його законного представника, яким позивач не являється, бо це є грубим порушенням законодавства за що передбачена карна відповідальність. Також слід врахувати зайнятість дітей, які постійно відвідують гуртки під час навчання та впродовж шкільних канікул. Крім того, необхідно врахувати те, що зі слів відповідача, всі посилання позивача на те, що вона передає дітям подарунки, фактично виглядає не як прагнення позивача забезпечити дітей всім необхідним, а банально 200 грам печива, пляшку води та 200 грамів цукерок. Але позивач завжди робить це пафосно із залученням волонтерів, депутатів сільської ради, органу опіки і піклування тощо. Зі слів відповідача, позивач жодного разу не купувала дітям продукти харчування дійсно першої необхідності, такі як м`ясо, сир, ковбаса, молоко тощо. Теж саме стосується одежі для дітей, шкільного приладдя тощо. Жодного разу позивач не надавала коштів матері для придбання вищевказаних товарів для дітей. Тому до твердження позивача про піклування та утримання дітей треба ставитись критично. Слід зазначити, що [PERSON] після смерті свого батька знаходилась на лікуванні в психіатричній лікарні. Дану інформацію відповідач дізналась від свого колишнього чоловіка, батька дітей, сина позивача [PERSON] . Крім того, як стало відомо відповідачу, колишній чоловік відповідача також повідомив, що позивач страждає на психічний розлад, а саме страх перед замкненим простором (клаустофобія). Таким чином, виникає справедливе занепокоєння стан здоров`я позивача, з урахуванням її віку та з точки зору можливості належного догляду нею за малолітніми дітьми, їх безпеки в цілому. Навчання дітей передбачає достатньо велике розумове навантаження, крім того, як зазначалось вище, діти відвідують гуртки, враховуючи хворобливий стан малолітнього [PERSON] , стан здоров`я баби, що викликає сумніви та занепокоєння у відповідача щодо належних та безпечних умов здійснення, в тому числі, перевезення позивачем малолітніх дітей на відстань 350 км від м. Києва з часом у дорозі більше 4,5 год., та забезпечення їх усім необхідним, що не може бути допустимим з точки зору безпеки дітей та погіршення психоемоційного стану дітей. 20.06.2022 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Щербак М.І. через канцелярію суду зареєстровано відповідь на відзив, в якому вказано, що ознайомившись з наданим представником відповідача відзивом на позовну заяву та фотокопіями доданих до нього доказів вважає твердження відповідача необґрунтованими, такими, що не спростовують позовні вимоги та не доведеними жодним допустимим доказом. Відзначено, що в тексті відзиву на позовну заяву відповідач вказувала, що в період перебування в шлюбі відповідач проживала окремо від позивача, в своєму будинку в Полтавській області (за місцем реєстрації відповідача). На переконання позивача, дана інформація є неправдивою, оскільки в зазначений час [PERSON] разом з дітьми проживала в будинку свого чоловіка та сина позивача ( [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Дана інформація підтверджується, крім того, документами доданими відповідачем до свого відзиву, а саме характеристики на обох дітей з ПДНЗ № 44 «Волошка» та копією довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] , де адресою реєстрації та проживання зазначено саме: [ADDRESS] . Цей будинок, знаходиться в пішій доступності до будинку позивача, тому [PERSON] мала достатню можливість постійно спілкуватися з онуками, забирати їх до себе, що вона і робила до жовтня 2020 року, до моменту від`їзду відповідача з дітьми. Окрім зазначеного, вказував, що відзив на позовну заяву жодним чином не спростовував або не довів протилежного, що саме бабуся в період до жовтня 2020 року опікувалась та приділяла значну увагу вихованню дітей, виконанню медичних приписів лікарів, в зв`язку з захворюванням малолітнього сина [PERSON] . Відзначала, що з доданих до позову фотоматеріалів, вбачається, що побачення відбуваються на подвір`ї дому, тому що відповідач у дім до себе не запрошує. Дітей за межі двору не відпускає. Будь-яке дозвілля як відвідані дитячих кімнат, піцерії, дитячих виставок, дитячих майданчиків тощо - неможливе. Також позивач вважає, що є огульним та нічим не підтвердженими є твердження відповідача про те, що вона знаходиться на лікуванні в психіатричній лікарні та має психічний розлад. Тобто, відзив на позовну заяву всупереч вимогам Цивільно-процесуального кодексу України - не містить будь-яких доказів, що спростовують обставини викладенні в позовній заяві. Не містить доказів, що підтверджують позицію Відповідача і здебільшого базується на припущеннях та домислах відповідача. Просила долучити відповідь на відзив до матеріалів справи та позовні вимоги [PERSON] задовольнити. 07.07.2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Петронюк Р.В. через канцелярію суду зареєстровано заперечення на відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів позивача викладених відповіді на відзив та просив суд визначити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні з малолітніми [PERSON] , [INFO] та малолітньою [PERSON] , [INFO] , шляхом призначення побачення кожної третьої суботи місяця з 10.00 год до 16.00 год за місцем проживання дітей, із врахуванням режиму дня та відпочинку дітей, з урахуванням їх здоров`я, потреб та інтересів, за попередньою домовленістю з їх матір`ю [PERSON] , з урахуванням бажання та особистою згодою дітей, виключно у присутності матері або значимих для них людей, в дні народження дітей за місцем їх проживання за домовленістю матір`ю та бажанням дітей, виключно в присутності матері дітей або значимих для них людей. В решті позовних вимог відмовити. 01.08.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Щербак М.І. через канцелярію суду зареєстрував додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що позивач не мала та не має на меті відібрати дітей від матері. Вона як бабуся хвилюється за їх фізичний та психологічний стан, розвиток і хоче мати змогу бачитись з обома онуками, брати участь у їх розвитку, як фізичному так і розумовому та емоційному. Цей позов має на меті захистити права як бабусі, так і дітей на спілкування один з одним. Оскільки двоє старших дітей [PERSON] від попереднього шлюбу тривалий час жили та виховувалися в школі-інтернат, тому позивач побоюється, що її онуків може спіткати подібна доля. На підставі вище наведеного, просив суд долучити додаткові пояснення з додатками до матеріалів справи. 30.09.2022 року представником Дмитрівської сільської ради через канцелярію суду було зареєстровано Висновок від 26.09.2022 року № 1252 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та встановлення способу участі громадянки [PERSON] у вихованні та спілкуванні з онуками, яким рекомендовано громадянці [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з її малолітніми онуками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , наступним чином: зустрічатися з онуками 1 раз на місяць у вихідний день в присутності матері та за згодою дітей. Програма спілкування, час та місце зустрічей узгоджуються попередньо з матір`ю дітей, громадянкою [PERSON] , спілкуватися з дітьми щодня по телефону один раз на день з 20 до 21 годин в гучномовному режимі (за бажанням дітей), в присутності матері, щорічно один тиждень (7 днів) протягом літніх канікул спілкуватися з дітьми в присутності їх матері або значимих для дітей людей. Програма відпочинку, місце та час попередньо узгоджується з громадянкою [PERSON] та за бажанням дітей, в дні народження дітей спілкуватися з ними (додатково 2 дні) за попередньою домовленістю з матір`ю про місце та час зустрічей та за згодою дітей. Громадянка [PERSON] , як законний представник малолітніх дітей не має права перешкоджати у здійсненні бабою своїх прав щодо виховання та спілкування з онуками. Спосіб участі у вихованні дітей та умови спілкування громадянки [PERSON] з онуками можуть бути змінені за взаємною домовленістю з матір`ю дітей, громадянкою [PERSON] 05.10.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися. Представник позивача, через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи за його та позивача відсутності, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач через канцелярію суду зареєструвала заяву, в якій просила здійснювати розгляд за її відсутності, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі та встановити порядок спілкування бабусі з онуками викладений у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив суд встановити порядок спілкування бабусі з онуками, який викладений у відзиві на позовну заяву. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі (справа "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", рішення від 07.07.1989 року). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 року Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення. Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також приймаючи до уваги, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43, 57 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 229 ЦПК України, визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним Кодексом України. Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Вимогами ст. 18 СК України передбачені способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Згідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, баби та діда має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з бабою та дідом, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Статтею 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку від 30.09.2022 року про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з онуками, виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради, вважає за доцільне встановлення порядку участі баби [PERSON] у вихованні та спілкуванні з її малолітніми онуками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , наступним чином: зустрічатися з онуками 1 раз на місяць у вихідний день в присутності матері та за згодою дітей. Програма спілкування, час та місце зустрічей узгоджуються попередньо з матір`ю дітей, громадянкою [PERSON] , спілкуватися з дітьми щодня по телефону один раз на день з 20 до 21 годин в гучномовному режимі (за бажанням дітей), в присутності матері, щорічно один тиждень (7 днів) протягом літніх канікул спілкуватися з дітьми в присутності їх матері або значимих для дітей людей. Програма відпочинку, місце та час попередньо узгоджується з громадянкою [PERSON] та за бажанням дітей, в дні народження дітей спілкуватися з ними (додатково 2 дні) за попередньою домовленістю з матір`ю про місце та час зустрічей та за згодою дітей. Громадянка [PERSON] , як законний представник малолітніх дітей не має права перешкоджати у здійсненні бабою своїх прав щодо виховання та спілкування з онуками. Спосіб участі у вихованні дітей та умови спілкування громадянки [PERSON] з онуками можуть бути змінені за взаємною домовленістю з матір`ю дітей, громадянкою [PERSON] . Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування з урахуванням положень ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Встановлюючи порядок спілкування баби з онуками, враховуючи докази які містяться в матеріалах справи, суд відступає від порядку, запропонованого виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та встановлення часу та способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні зі своїми онуками: - з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме шляхом призначення побачення кожної третьої суботи місяця з 10.00 год до 16.00 год за місцем проживання дітей, із врахуванням режиму дня та відпочинку дітей, з урахуванням їх здоров`я, потреб та інтересів, за попередньою домовленістю з їх матір`ю [PERSON] , з урахуванням бажання та особистою згодою дітей, виключно у присутності матері або значимих для них людей, в дні народження дітей за місцем їх проживання за домовленістю матір`ю та бажанням дітей, виключно в присутності матері дітей або значимих для них людей. Саме в такий спосіб будуть враховані інтереси дітей, який не порушує режиму їх дня та навчання, не відриває їх від нормального, звичайного для дітей середовища та не заважає нормальному існуванню. Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд виходить з того, що у позивача відповідно до положень сімейного законодавства відсутні перешкоди для реалізації її права на участь у вихованні неповнолітніх внуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з її онуками, суд вважає відмовити у її задоволенні, оскільки така вимога є передчасною у зв`язку з тим, що права позивача не є порушеними. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд враховує ту обставину, що порядок участі у вихованні неповнолітніх дітей позивачем не встановлювався, а тому права позивача не є порушеними та вона не довела суду належними та допустимими доказами факт того, що відповідач своєю поведінкою чинила їй перешкоди у здійсненні нею свого права. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial