Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення із них заборгованості з інфляційних збитків та 3% річних, яка виникла внаслідок невиконання кредитного договору. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 19 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ БАНК", яке пізніше перейменовано в Публічне акціонерне товариство "ВТБ БАНК" та [PERSON] було укладено Генеральну угоду №16.34-22/07, на підставі якої 19.07.2007 між ВАТ "ВТБ БАНК" і [PERSON] було укладено кредитний договір №16.34-22/07-СК, з подальшими змінами і доповненнями, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредитні кошти у сумі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США із встановленим граничним терміном користування коштами до 18 липня 2014 року, із платою за користування кредитом з 19.07.2007 по 09.11.2008 - 14,5% річних, а з 10.11.2008 по 18.07.2014 - 18% річних. При цьому відповідно до умов даного договору позичальник зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі в терміни визначені договором та виконати усі інші зобов`язання за цим договором. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 19 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ БАНК", [PERSON] та [PERSON] було укладено тристоронній договорі поруки №16.34-22/07-ДП1, з подальшими змінами і доповненнями, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобов`язалась відповідати перед кредитором у тому ж самому обсязі, що і позичальник [PERSON] . Також позивач зазначив, що додатковою угодою №1 від 10.11.2008 та Договорами про внесення змін №2 від 10.08.2009, №3 від 28.08.2009, №4 від 23.09.2010 та №5 від 14.07.2011 до вище зазначеного Кредитного договору вносилися зміни і доповнення щодо умов кредитування. Однак позичальник [PERSON] належним чином умови договору не виконувала, у неї виникла заборгованість за кредитним договором, внаслідок чого ПАТ «ВТБ БАНК» звернулося в суд із позовом про стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 81428,56 грн., який Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02.10.2014 було задоволено, на виконання рішення було видано виконавчі листи. У подальшому на підставі договору про відступлення права вимоги №75-РБ від 21.10.2020, Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2021 було замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні, а саме ПАТ «ВТБ БАНК» замінено на АТ «Універсал Банк», як правонаступника з правом грошової вимоги до [PERSON] та [PERSON] . Однак станом на 24.03.2021 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконані, внаслідок чого на суму заборгованості було нараховано інфляційні збитки у розмірі 12253,48 грн. та 3% річних у розмірі 7090,61 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] на користь АТ «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, адреса: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04114 - 14253,48 (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят три гривні 48 копійок) інфляційних збитків та 7090,61 (сім тисяч дев`яносто гривень 61 копійка) 3% річних та стягнути з кожної по 1135,00 (одній тисячі сто тридцять п`ять гривень). Представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги пітримав повністю, просив їх задоволити, розгляд справи просив провести без участі представника АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та зазначив, що згідний на заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, у якій зазанчила, що позов визнає, розгляд справи просила провести без її участі. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи судом у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, зокрема: засвідчену копію Генеральної угоди №16.34-22/07 від 19.07.2007; Засвідчену копію Кредитного договору №16.34-22/07-СК від 19.07.2007; Засвідчену копію Додатку №1 до Кредитного договору; Засвідчені копії Додаткової угоди №1 від 10.11.2008, та Договорів про внесення змін №2 від 10.08.2009, №3 від 28.08.2009, №4 від 23.09.2010 та №5 від 14.07.2011 до Кредитного договору; Засвідчену копію Договору поруки №16.34-22/07-ДП1 від 19.07.2007; Засвідчену копію Договору про внесення змін №1 від 28.08.2009 до Договору поруки; Розрахунок заборгованості індексу інфляції за час прострочення та трьох відсотків річних за час прострочення станом на 24.03.2021; Засвідчену копію Рішення Снятинського районного суду від 02.10.2014; Засвідчені копії виконавчих листів; Засвідчену копію Ухвал Снятинського районного суду від 20.01.2021 та від 19.05.2021, які повністю доводять підставність та обгрунтованість позовних вимог, а також Копії квитанцій про сплату [PERSON] основного боргу від 14.12.2021, від 20.12.2021, від 22.02.2022, від 15.09.2022 та від 28.11.2022, надані [PERSON] , однак які не свідчать про сплату інфляційних збитків та 3% річних. - суд приходить до переконання про повен задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином встановлені у Рішеннях Снятинського районного суду обставини доказуванню не підлягають. На час розгляду справи виконавче провадження з приводу примусового виконання судового рішення про солідарне стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором не завершене, борг боржником не погашено. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання по договору, надавши позичальнику кредит, проте відповідач, уклавши договір з позивачем, отримав кредит, чим взяв на себе грошове зобов`язання, а поручитель, поручившись за позичальника, взяв на себе ті ж самі зобов`язання, які належним чином не виконали та прострочили зобов`язання, а тому повинні нести відповідальність, встановлену законом та договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якої суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У постанові від 18.03.2020 (справа №902/417/18) ВП ВС дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних підлягають до задоволення. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Постановою ВГСУ від 01.02.2012 року №53/20 індекс інфляції не на кожну дату місяця а в середньому на місяць, та сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Таким чином з відповідачів необхідно стягнути інфляційні збитки у розмірі 12253,48 грн. та 3% річних у розмірі 7090,61 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 12253,48 грн. та 3% річних у розмірі 7090,61 грн. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, приймаючи до уваги, що позовні вимоги щодо відповідача задоволені повністю, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду в розмірі по 1135,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved