Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», в якому просять стягнути на користь [PERSON] : 18 892 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди; 16 520 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на поховання загиблого та на користь малолітніх [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] : 37 784 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди; 170 028 грн. - мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного зі втратою годувальника, належного малолітнім дітям загиблого. Стислий виклад позиції сторони позивача у позовній заяві [INFO] близько 06.30 год. в Одеській області, Білгород-Дністровський район поблизу с.Паланка відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] грубо порушив пункти 1.5.; 2.3. б); 12.1.; 23.9. «Правил дорожнього руху». Порушення виразились в тому, що водій [PERSON] , 1977 року народження керуючи автомобілем «Opel Movano», р.н. [NUMBER] , здійснював буксирування автомобіля «FORD TRANSIT» р.н. [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , [INFO] та внаслідок порушень водієм [PERSON] «Правил дорожнього руху» відбулось зіткнення з автомобілем марки «Shevrolet Aveo», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , 1987 року народження. В результаті ДТП, водієві автомобіля «Shevrolet Aveo» [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинно зв`язку з його смертю на місці пригоди. Позивач [PERSON] є мамою загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від 30.07.2020 року, а тому позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у моральній шкоді у зв`язку зі смертю сина та понесених витрат на поховання. Позивач [PERSON] іївна є законним представником малолітніх дітей загиблого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.03.2009 року, актовий запис №10 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.07.2012 року, актовий запис №177, а тому позивачу [PERSON] спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та втраті малолітніми дітьми годувальника [PERSON] .. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія [PERSON] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР91940, який діяв на момент, настання ДТП станом на [INFO]. [INFO] за фактом настання ДТП були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020160000000792 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Станом на 15.02.2022 року матеріали кримінального провадження №12020160000000792 розглядаються Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, справа №495/6100/20 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 18.08.2020 року відповідно до вимог ст.ст.33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником за довіреністю від імені позивачів на поштову адресу ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було надіслано повідомлення про ДТП, заяви на виплату страхового відшкодування у розмірах: на користь [PERSON] 18 892 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди; 21 668 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на поховання загиблого та на користь малолітніх [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] : 37 784 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди; 170 028 грн. - страхового відшкодування пов`язаного зі втратою годувальника, належного малолітнім дітям загиблого та усі необхідні документами. ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» листом від 27.08.2020 року №18664-08-01 повідомила представника позивачів про те, що заяви з доданими документами представник страхової компанії отримав та прийняв рішення про зупинення розгляду заяв до набрання законної сили рішення по кримінальній справі за фактом ДТП та смертю потерпілого, після набрання рішення суду законної сили розпочнеться перебіг строку в 90 днів для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування. В результаті вищевказаної ДТП та наслідків від неї, позивачі зазнали шкоди, у зв`язку з чим виникло права на її відшкодування за рахунок відповідача. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2022 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.08.2022 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до суду розгляду по суті. В судове засідання представник позивачів не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини справи, просив задовольнити в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі, клопотання, заяви та відзив в порядку ст.178 ЦПК України на адресу суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами та має підстави для здійснення заочного розгляду справи, передбачені п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З`ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно копії обвинувального акту у кримінальному провадженні №12020160000000792 від 28.06.2020 року відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України вбачається, що [INFO] близько 06.30 год. поблизу с.Паланка Білгород-Дністровського району Одеської області, водій [PERSON] , 1977 року народження керуючи автомобілем «Opel Movano», д/н [NUMBER] , здійснював буксирування на гнучкому зчепленні (тросі) , через несправність вимкнутого двигуна, вантажного малотоннажного фургона-автомобіля «FORD TRANSIT» д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] . Внаслідок порушень водієм [PERSON] . 1.5.; 2.3. б); 12.1.; 23.9. Правил дорожнього руху відублось зіткнення з автомобілем марки «Shevrolet Aveo», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , 1987 року народження. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Shevrolet Aveo» [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинно зв`язку з його смертю на місці пригоди. Факт смерті [PERSON] , [INFO] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.06.2020 року, актовий запис №6441. 28.06.2020 року за фактом вказаної події до Єдиного реєстру досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження №12020160000000792 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого 286 ч.2 КК України та розпочато досудове розслідування. Станом на 15.02.2022 року матеріали кримінального провадження №12020160000000792 розглядаються Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, справа №495/6100/20 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія [PERSON] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» за договором обов`язкового страхування цивільно-правово відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР91940, який діяв на момент, настання дорожньо-транспортної пригоди станом на [INFO]. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п.1.6 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом встановлено вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Згідно матеріалів справи представником заявників за довіреністю [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] 18.08.2020 рок на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» надіслані заяви та усі необхідні документами, в яких просив здійснити виплату страхового відшкодування у наступних розмірах: на користь [PERSON] 18 892 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди та 21 668 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на поховання загиблого; на користь малолітніх [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] : 37 784 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди та 170 028 грн. - страхового відшкодування пов`язаного зі втратою годувальника, належного малолітнім дітям загиблого. Листом начальника департаменту врегулювання збитків ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» від 27.08.2020 року вих. №18664-08-01 заявників було повідомлено, що відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП розглядається в кримінальній справі, перебіг строку в 90 днів припиняється до дати коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Отже перебіг строку в 90 днів (з дати отримання заяви про виплату) протягом якого страховик зобов`язаний прийняти рішення щодо здійснення страхового відшкодування, не здійснюється у звязку з його припиненням, відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі вищевикладеного, заявникам необхідно надати ПАТ «Страхова компанія «Еталон» рішення по кримінальній справі за фактом ДТП та загибелі [PERSON] , яке набрало законної сили, після чого розпочнеться перебіг строку в 90 днів, встановлений страховику Законом для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування. Спірні правовідносини в справі регулюються нормами права, які містяться в главі 82 Цивільного кодексу України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що за фактом порушення [PERSON] . 1.5.; 2.3. б); 12.1.; 23.9. Правил дорожнього руху, відублось зіткнення з автомобілем марки «Shevrolet Aveo», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , 1987 року народження, який від отриманих тілесних ушкоджень на місце ДТП загинув, було розпочато кримінальне провадження та на теперішній час обвинувальний акт відносно [PERSON] перебуває на розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, однак на даний час кримінальна справа не розглянута, а тому у позивачів не має можливості надати відповідачу кінцеве процесуальне рішення. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Таким чином, відмова ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачів на отримання страхового відшкодування. У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. За змістом Закону №1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. На день смерті у [PERSON] залишились малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.03.2009 року, актовий запис №10 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.07.2012 року, актовий запис №177. Крім того, на день смерті, у [PERSON] залишилась жива мати [PERSON] , [INFO] . Факт їх родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.07.2020 року, актовий запис №12. Батько [PERSON] - [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2002 року, актовий запис №55. Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно ч.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальну заробітну плату у 2020 році встановлено у місячному розмірі з 1 січня у розмірі 4 723 грн. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] має право на отримання страхового відшкодування у загальному розмірі 170 028 грн. (36 х 4 723 грн.), пов`язаного із втратою годувальника. Пунктом 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Дана норма узгоджується з ч.2 ст.1168 ЦК України. Таким чином, моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблого [PERSON] , [INFO] , входили: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та мати [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] - [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2002 року, актовий запис №55. Відповідно до доказів наявних у матеріалах справи після смерті [PERSON] особи, які мають право на страхове відшкодування моральної шкоди є діти загиблого [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та мати [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальну заробітну плату у 2020 році встановлено у місячному розмірі з 1 січня у розмірі 4 723 грн. В звязку з чим, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди у звязку зі смертю [PERSON] складає 56 676 грн.. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку п.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 18 892 грн.. Пунктом 27.4. стаття 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. У статті 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. В позові зазначено, що внаслідок загибелі сина позивач [PERSON] понесла майнові витрати на поховання на суму 16 520 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового чеку №б/н від 01.07.2020 року та договором-замовлення від 01.07.2020 року. Положеннями матеріального закону у ч.3 ст.1193 ЦК України визначено, що витрати на поховання, пов`язані зі смертю потерпілого відшкодовується незалежно від його вини. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] понесених витрат на поховання у розмірі 16 520 грн. 00 коп., що не перевищують встановлений даним законом мінімальний розмір та з урахуванням їх підтвердження відповідними документами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Висновки за результатами розгляду справи Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, оскільки в дорожньо-транспортній пригоді загинув син та батько позивачів, а відтак безспірним є той факт, що позивачі в результаті ДТП зазнали, як моральних страждань, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, позовні вимоги підлягають до задоволенню в повному обсязі. В частині стягнення з відповідача на користь позивачів витрат понесених на професійну правничу допомогу суд дійшов наступного висновку. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу по даній справі, позивачем в додаток до позовної заяви долучено копію витягу з договору про надання правової допомоги від 28.07.2020 року; замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 14.02.2022 року; договір про надання правової допомоги від 28.07.2020 року; доручення; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність та ордери. Враховуючи, що позивачі не надали суду розрахунку витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, як і не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Outcome: approved