Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 08.09.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він являється співвласником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстровано і місце проживання відповідача [PERSON] . Окрім позивача співвласником квартири являється [PERSON] , якій належить 2/3 частини квартири, тоді як позивачу - 1/3 частина цієї ж квартири. Відповідач без поважних причин з травня 2021 року у квартирі не проживає, його особистих речей у помешканні немає, комунальні послуги він оплачує. Реєстрація відповідач у належній позивачу квартирі порушує його права співвласника, оскільки він позбавлений можливості розпоряджатись своїм майном, змушений сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі, немає можливості оформити субсидію, проте відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрації. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 405, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 72 ЖК України. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв?язку з не наданням документу, що підтверджує сплату удового збору. Ухвалою суду від 07.10.2022 року після усунення вищезазначених недоліків відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача подав суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за їх відсутності, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Третя особа [PERSON] надала суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд за її відсутності, просила задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. У судове засідання відповідач не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на 14.11.2022 року, оскільки судовий виклик на 31.10.2022 року повернувся з відміткою про відсутність адресата за зареєстрованим місцем проживання. Отже, враховуючи положення ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. З урахуванням викладеного, на підставі ст. 280 ЦПК України, за письмової згоди позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.07.2001 року співвласниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності являються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2021 року після смерті [PERSON] третя особа [PERSON] набула в порядку спадкування право власності на 1/12 частину вищезазначеної квартири. Окрім останньої спадкоємцями після смерті [PERSON] являються [PERSON] , а також [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON] ). На підставі договору дарування від 07.04.2021 року [PERSON] набула право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Дарувальник [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON] ). З довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31.08.2022 року №3/11430 вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] . За змістом акту обстеження матеріально-технічних умов від 31.08.2022 року встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] , місце проживанням якого з травня 2021 року є [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 3 СК України передбачено, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Сім?я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 64 ЖК України до членів сім?ї наймача віднесено дружину наймача, їх дітей і батьків. Членами сім?ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім?ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов?язки, як наймач та члени його сім?ї. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім?ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім?ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім?ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім?ї власника житла користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім?ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи як члена своєї сім?ї. Зазначені норми не передбачають самостійного характера права члена сім?ї власника житлового будинку користування житловим приміщенням. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при вирішенні питання про припинення права користування колишнього члена сім?ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені ст. 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) за загальним правилом не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі №569/4373/16-ц зазначила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою. Розглядаючи питання про припинення права користування житлом колишнього члена сім?ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені ст. 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 року у справі №447/455/17 дійшла висновку про те, що питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов?язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком. Також необхідно встановити обставини щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідач зареєстрований в квартирі, одним із власників якої є позивач, але більше року в ній не проживає, враховуючи, що доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причини непроживання у квартирі понад один рік відповідач суду не надав, то [PERSON] є таким, що втратив право користування квартирою. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. На підставі викладеного,

Outcome: approved