Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.11.1998 року Восьмою одеською державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі №1-6070, зареєстрованого 08.12.1998 року в КП РМБТІ та РОН під № 9доп.К-стр.52-р№178. При зверненні до нотаріуса Нікітіну Р.В., стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявне обтяження, а саме арешт квартири [ADDRESS] . Згідно додаткових даних це обтяження, як архівний запис №1155-2001 від 05.07.2001 року, перенесено з «Феміди» Першою ОДНК 15.01.2009 року. На адвокатський запит до Одеського державного нотаріального архіву була отримана відповідь, що в матеріалах архівного фонду містяться відомості про накладення арешту на майно від 08.06.2001 року на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції міста Одеси б/н від 08.06.2001 року на кв. [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , 1978 р/н. До відповіді Одеського державного нотаріального архіву додана копія Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2001 року. Ця постанова прийнята при виконанні виконавчого листа №1-622 від 12.02.2001 року, виданого Київським райсудом м. Одеси про конфіскацію всього належного майна [PERSON] , 1978 р/н. Київським районним судом м. Одеси було надано копію вироку від 12.10.2000 року по кримінальній справі №1-622, яким було засуджено [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Одеси, руський, освіта середня, неодружений, не працює, прописаний [ADDRESS] за ст. 140 ч. 2 КК України. Окрім того, була надана копія постанови суду від 30.11.2000 року про скорочення строку відбуття покарання [PERSON] на підставі Закону України «Про амністію» від 11.05.2000 року. Засуджений [PERSON] , [INFO] є особою, який має те саме прізвище, ім`я та по батькові, що і позивач - [PERSON] , [INFO] . Відмінними є не тільки дати народження, але й інші дані позивача на час прийняття Київським районним судом м. Одеси вироку (12.10.2000 року): позивач має вищу освіту, одружений з 18.11.1995 року, прописаний з 11.01.1999 року до цього часу за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що він не має судимості, його робота завжди була пов`язана з посадами у фінансових (банківських) установах, що потребує відповідної ділової й професійної репутації й відсутності судимостей. Станом на 05.07.2022 року виконавче провадження відносно [PERSON] , 1978 року народження, закінчено, матеріали виконавчих проваджень знищені через закінчення трирічного терміну їх зберігання. У зв`язку з викладеним відсутня технічна можливість надати копії документів, що стали підставою для накладення арешту. Позивач позбавлений можливості розпоряджатись власним майном та вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом, оскільки, відносно житлової квартири за адресою: [ADDRESS] наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8370616; зареєстрований: 15.01.2009 року 12.35.46 за № 8370616 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська обл. м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26; накладений на підставі обтяження: постанова, б/н, 08.06.2001, Київський РВ ДВС управління юстиції в Одесі; додаткові дані: архівний запис (перенесено з Феміди) №1155-2001 від 05.07.2001 року, заявник Перша ОДНК. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01.09.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Окрім того, представник позивача пояснила, що в рамках розгляду даної справи ГУ ДПС в Одеській області є належним відповідачем, оскільки як вбачається із п. 2 Постанови Пленуму ВССУ України від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у випадку, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган державної фіскальної служби України. А тому, просили суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8370616; зареєстрований: 15.01.2009 року 12.35.46 за № 8370616 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська обл. м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26; накладений на підставі обтяження: постанова, б/н, 08.06.2001, Київський РВ ДВС управління юстиції в Одесі; додаткові дані: архівний запис (перенесено з Феміди) №1155-2001 від 05.07.2001 року, заявник Перша ОДНК. Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби в Одеській області Тарановський Р.В. в судовому засіданні проти позову заперечив в частині позовних вимог до ГУ ДПС в Одеській області, з тих підстав, що він не є належним відповідачем у даній справі. Представник відповідача Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фішер В.В. в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України Серії [NUMBER] виданого Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 24.09.2001 року. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.11.1998 року Восьмою одеською державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі №1-6070, зареєстрованого 08.12.1998 року в КП РМБТІ та РОН під № 9доп. К-стр. 52-р № 178 [PERSON] на праві приватної власності належить житлова квартира, що знаходиться за адресою.: [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищезазначеного документа. З метою розпорядитись належним [PERSON] майном, а саме вищезазначеною квартирою, останній звернувся до нотаріуса, де дізнався про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявне обтяження, а саме арешт квартири [ADDRESS] Так, згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 298926904 від 10.02.2022 року, 15.01.2009 року Першою одеською державною нотаріальною конторою було внесено запис про обтяження № 8370616, а саме арешт нерухомого майна на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою внесенням запису про обтяження № 8370616 слугувала постанова, б/н, 08.06.2001 видана Київським РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі. З метою отримання детальної інформації щодо вищезазначеного обтяження, а саме арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] був зроблений адвокатський запит № 3 від 21.02.2022 року. Як вбачається із Відповіді на адвокатський запит № 725/0120 від 23.02.2022 року, Одеський державний нотаріальний архів повідомляє, що в матеріалах архівного Фонду Першої Одеської державної нотаріальної контори містяться відомості про накладення арешту на майно від 08.06.2001 року на підставі: Постанови відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції міста Одеси б/н від 08.06.2021 року, в тексті якої містяться відомості про накладення арешту на кв. [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , 1978\~р/н. Відомості щодо зняття арешту на зазначене майно в матеріалах справи відсутні. До відповіді Одеського державного нотаріального архіву додана копія Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2001 року, з якої вбачається, що ця постанова прийнята при виконанні виконавчого листа №1-622 від 12.02.2001 року, виданого Київським райсудом м. Одеси про конфіскацію всього належного майна [PERSON] , 1978\~р/н. Відповідно до копії Вироку Київського райсуду м. Одеси від 12.10.2000 року по кримінальній справі № 1-622, було засуджено [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Одеса, руський, освіта середня, неодружений, не працює, прописаний [ADDRESS] , за ст. 140 ч. 2 КК України. Окрім того в матеріалах справи наявна копія постанови Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2000 року про скорочення строку відбуття покарання [PERSON] на підставі Закону України «Про амністію» від 11.05.2000 року. Засуджений [PERSON] , [INFO] , в той час як позивач [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, позивач має вищу освіту, одружений з 18.11.1995 року, прописаний з 11.01.1999 року до цього часу за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями паспорта громадянина України Серії [NUMBER] виданого Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 24.09.2001 року, трудової книжки Серії [NUMBER] від 21.05.1998 року. В матеріалах справи наявний лист Другого Київського ВДВ у місті Одесі № 14482 від 05.07.2022 року з якого вбачається, що 05.07.2022 року на запит Відділу з Одеського державного нотаріального архіву надійшла копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2001 року, винесена під час примусового виконання виконавчого листа № 1-622 виданого 12.02.2001 року Київським районним судом м. Одеси, про конфіскацію всього належного майна [PERSON] , 1978 року народження, з метою забезпечення виконання рішення Київського райсуду м. Одеси, та усунення можливостей здійснити відчуження майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. На підставі зазначеної постанови від 08.06.2001 року за реєстровим « 1155 Першою одеською державною нотаріальною конторою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , 1978 року народження, а також встановлена заборона здійснювати відчуження майна, яка належить [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 8370616, реєстратор Перша Одеська державна нотаріальна контора, дата реєстрації в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна 15.01.2009 рік). Станом на 05.07.2022 року виконавче провадження відносно [PERSON] закінчено, матеріали виконавчого провадження передані для зберігання в архів. На виконання наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 «Про затвердження порядку роботи з документами органах державної виконавчої служби», Положень порядку з діловодства в органах державної виконавчої служби з метою забезпечення\~ належного обліку передачі до архіву завершених проваджень, матеріали виконавчих проваджень знищені через закінчення трирічного терміну їх зберігання. У зв`язку з викладеним відсутня технічна можливість надати копії документів, що стали підставою для накладення арешту. Підстави для зняття арешту відсутні. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, суд констатує, що позивач [PERSON] в інший спосіб, крім скасування обтяження в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. З огляду на те, що на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2001, квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] , на підставі Договору купівлі-продажу № 178 від 03.03.2010 року, суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в продовженні дії заборони вищезазначеного майна. Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та зняття обтяження з його майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2001 року, винесеної під час примусового виконання виконавчого листа № 1-622 виданого 12.02.2001 року Київським районним судом м. Одеси, оскільки у матеріалах справи відсутні будь які докази щодо існування підстав для продовження обтяження на майно позивача, чим порушено право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а тому таке право підлягає захисту в судовому порядку. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяження накладеного на майно позивача, порушується право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття обтяження з відчуження майна. На підставі та

Outcome: approved