Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

21 червня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 36202,00 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн., витрати пов`язані з залученням експерта за проведення автотоварознавчого дослідження №51 в сумі 1950,00 грн. та судовий збір в сумі 992,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником транспортного засобу Honda Jazz, д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу КФ 000954 від 30 березня 2022 року. 08 квітня 2022 року о 16 год. 00 хв. в м. Кременчук по вул. Академіка Герасимовича, буд.138, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 21061, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом Honda Jazz, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, вчинивши правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.05.2022 року у справі №537/8511/22 [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із застосуванням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , як власник наземного транспортного засобу ВАЗ 21061, д.н.з. [NUMBER] , не мав обов`язкового страхового полісу. Тому [PERSON] позбавлена можливості на право відшкодування страхових виплат відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №51 від 12.04.2022 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Honda Jazz, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мала місце 08.04.2022 року складає 36202,00 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, [PERSON] була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, оскільки витратила кошти на ремонт автомобіля. Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, обурення, тривоги та страху за своє життя та здоров`я і життя та здоров`я дитини, оскільки в разі негайної евакуації, враховуючи, що в Україні введений воєнний стан, вона не могла скористатися своїм автомобілем, який перебував у непридатному для керуванні стані. Вважає розумним та справедливим визначити розмір моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. За таких обставин позивач звернулася до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте [PERSON] не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст.280 ЦПК України та враховуючи, що позивач не має наміру вирішити спір з відповідачем шляхом мирного врегулювання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Установлено, що постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.05.2022 року у справі №537/851/22, провадження №3/537/565/2022, [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., по факту, що 08.04.2022 року о 16 год. 00 хв. в м. Кременчук по вул. Академіка Герасимовича, буд.138, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 21061, д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Honda Jazz, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та доведенню не підлягає. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, зроблено висновок про те, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. […] При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування». Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу Honda Jazz, д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та договором купівлі-продажу транспортного засобу від 30.03.2022 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Відповідно до висновку експерта Сумцова С.С. №51 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 12.04.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Honda Jazz, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді 08.04.2022 року, становить 36202,00 грн. У відповідності зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1188 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно вимог ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана джерелом підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст. ст. 1187, 1188 ЦК України. Вимогами ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За правилами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таке деліктне правовідношення виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження факту завдання шкоди, та вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 36202,00 грн., якої було завдано в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась з вини відповідача. Стосовно вимог позивача про відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами 1-3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, внаслідок протиправних дій [PERSON] , який визнаний винним у вчиненні ДТП, позивачу [PERSON] завдана матеріальна шкода, у вигляді пошкодження автомобіля. На час винесення рішення суду шкода позивачу не відшкодована, що зумовлює причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та спричиненням позивачу моральної шкоди. Вона полягає у душевних стражданнях [PERSON] , яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням свого майна (транспортного засобу), що спричинило вимушені зміни у її житті в період воєнного стану. Моральна шкода виразилась і в негативних емоціях та стресі, оскільки позивач в період воєнного стану протягом тривалого часу позбавлена була можливості користуватися автомобілем та вимушена витрачати додаткові зусилля і час на отримання відшкодування на відновлення його пошкодження, повернення до можливості користуватися цим транспортним засобом у повсякденному житті. При визначенні розміру моральної шкоди суд, враховуючи глибину спричинених позивачу моральних страждань, їх тривалість, тяжкості вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, належність пошкодженого майна, а також, виходячи із загальних засад розумності та справедливості, вважає достатнім та об`єктивним відшкодування позивачу завданої моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Згідно з положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на судовий збір в сумі 992,40 грн. за подання позовної заяви, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 1950,00 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved