Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернулася до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2014 року по 23 липня 2017 року, коли за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області шлюб було розірвано. Під час проживання у шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться її здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріальної її не підтримує, за її особистим зверненням про встановлення службою у справах дітей способу спілкування з донькою рішення служби відповідач не виконує, перешкоджає дитині відпочивати за кордоном, розширювати свій кругозір, позбавляє її можливості на оздоровлення кордоном, відмовляється надавати нотаріально посвідчені дозволи на поїздки дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, що травмує психіку дитини, будучи зобов`язаний на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області сплачувати аліменти, сплачує їх нерегулярно та має заборгованість у розмірі 3067 грн. 10 к., позивач прохала позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 липня 2022 року справу передано на розгляд до Арбузинського районного суду Миколаївської області. Ухвалою від 18 серпня 2022 року провадження по справі відкрито. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення про те, що у період з 2015 по 2020 рік відповідач бачився з дитиною тільки тоді, коли проходив по двору, де гралася дитина. Крім цього, один раз відповідач взяв до себе у 2021 році дитину на годину. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій заперечував проти позбавлення батьківських прав, прохав розглядати справу у його відсутність, відзиву по справі не подав. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області подала заяву про розгляд справи у відсутність органу опіки та піклування, у якій також зазначила про підтримання наданого суду висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, прохала відмовити у задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, свідків, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] ,відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 17 березня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 липня 2017 року шлюб, укладений між сторонами [PERSON] та [PERSON] , розірваний. За змістом характеристики, виданої Южноукраїнською загальноосвітньою школою 1-3 ступенів № 4, учениця 2-Б класу характеризується позитивно, вихованням доньки займається лише мати, батько жодного разу не був присутній у школі. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданим Южнуокраїнським відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 13 червня 2022 року за № 99 вбачається, що станом на 01 червня 2022 року відповідач [PERSON] має переплату у розмірі 3067 грн. 10 к. Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 09 листопада 2020 року за № 339 визначено спосіб спілкування [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] наступним чином: один раз на місяць з суботи до неділі за місцем проживання батька. З довідки медичного закладу від 09 червня 2022 року за № 55644 видно, що на прийоми до лікаря-педіатра з дитиною звертається тільки матір. У відповідності до довідки про склад сім`ї від 10 червня 2022 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що під час спільного проживання у шлюбі сторони постійно сварились, бились через те, що відповідач вживав алкогольні напої. Дитина дуже його любила, наразі він має іншу дитину, тому перестав спілкуватись з її онукою. Після рішення виконавчого комітету один раз взяв дитину на один день, дитиною не цікавиться. Свідок [PERSON] суду показала, що вона особисто знайома протягом семи років з відповідачем. Їй відомо, що відповідач на день народження до дитини не приходив, подарунків не дарував. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно висновку орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради від 12 жовтня 2022 року недоцільно позбавляти батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок містить пояснення відповідача про те, що він постійно проживає у м.Кривий Ріг, має роз`їзний характер роботи через постійні відрядження, не має постійної можливості проводити час з донькою, останній раз бачив дитину у березні цього року та провів разом з нею п`ять днів, через наявність між ним та матір`ю дитини затяжного конфлікту вони не можуть належним чином спілкуватися, колишня дружина заблокувала його номер телефону, а також вказівку на те, що засідання комісії закінчилося словесним конфліктом між батьком та матір`ю. Висновок мотивований тим, що несистематичне спілкування батька з донькою, невідвідування батьком школи чи лікувального закладу не тими виключними обставинами, які можуть бути підставами для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого [PERSON] не довела. Окрім цього, міжособистісний конфлікт між батьками не сприяє налагодженню стосунків між батьком та донькою. Суд вважає за необхідне погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо відсутності підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, поскільки зазначений висновок не суперечить інтересам дитини та є достатньо обґрунтованим, складений на підставі пояснень сторін та інших документів. У судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що за час окремого проживання дитини від батька, до останнього застосовувалися заходи впливу та попередження про необхідність змінити своє ставлення до дитини. Доводи позивача про те, що підставою позбавлення відповідача батьківських прав є необхідність здійснення безперешкодного виїзду дитини за кордон не можуть бути підставою для такого. Крім цього, наявність рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 09 листопада 2020 року за № 339, яким визначено спосіб спілкування [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , яке на даний час не виконується, за існуючого тривалого конфлікту між батьками і за відсутності уміння обох сторін налагодити між собою належним чином спілкування, не зможе у даній ситуації потягти за собою позбавлення батьківських прав відповідача. Таким чином, суд констатує, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для обґрунтованості висновку про ухилення відповідача від виховання своєї неповнолітньої доньки, оскільки вони не свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Відповідно до рішення, ухваленого 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. У якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09). На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність беззаперечних доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками, які б свідчили про ухилення його від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу впливу на нього у виді позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed