Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

У січні 2022 року представник позивача Закарлюка Ніна Сергіївна в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-Відповід) про стягнення заборгованості та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму інфляційних втрат у розмірі 1111,69 грн. та 3 % річних у розмірі 365,51 грн. ; - стягнути з [PERSON] (який є власником квартири [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (ІВN [NUMBER] в АТ «УКРСИББАНК» МФО 351005, Код ЄДРПОУ 36844047, ІПН 368440426550) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування вказаної позовної заяви, представник позивача зазначила, що відповідач не сплачує комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, чим порушує права позивача, у зв`язку з чим товариство звернулось до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 01.02.2022 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26.09.2022 представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з тим, що з моменту звернення до суду заборгованість за житлово-комунальні послуги зменшилась, оскіль Відповідачем після відкриття провадження було сплачено заборгованість а у Позивача виникла необхідність зменшити позовні вимоги. Представник позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з цим, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважаєються повідомленою про розгляд справи належним чином. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, сдом встановлено що 01.07.2017 року, ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло на подальшу експлуатацію та обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом приймання-передачі житлового комплексу. [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу квартири, серія номер: 2256, виданого 22.08.2019 року, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 12/155 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 08.11.2019 року. У будинку, зокрема і квартирі, за вищевказаною адресою, позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги. Відповідно до п.11 Договору № 12/155 споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений порядок договором строк. Однак, відповідач умови договору проігнорував та не виконав взяті на себе зобов`язання. Позивач звертає увагу, що відповідно до Акту приймання-передачі будинку останній був Виконавцем функцій з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів у будинку [ADDRESS] . З липня 2020 року по грудень 2021 року Відповідач отримував житлово-комунальні послуги, не відмовлявся від їх отримання, отримував рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, які містять у собі суму заборгованості. Також, від Відповідача не надходило жодного звернення на адресу позивача з відповідними заявами та необхідними документами, які б могли підтверджувати тимчасову відсутність споживача у житловому приміщенні в спірний період. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальних послуг, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось. Підтвердженням того, що Позивачем дійсно надавались житлово-комунальні послуги є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії Договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р., Договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.10.2012 р.,Договору №47 від 01.10.2012, Договору №16-08-2013 від 01.08.2013 (додаються). Водночас, зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в разі відсутності споживача, чинним законодавством не передбачена. Відповідач, як власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг, згідно статей 156, 162 ЖК Української РСР зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості б/н від 16.12.2021 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власника квартири [ADDRESS] з Позивачем, станом на 16.12.2021 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 15 792,23 грн. за період з 01.07.2020 року по 01.12.2021 року. Так, в заяві про зменшення позовних вимог представник позивача вказує, що з моменту звернення до суду заборгованість з житлово-комунальні послуги зменшилась, оскільки Відповідачем пвсля відкриття провадження було сплачено заборгованість. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року. Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, а стаття 322 ЦК України наголошує на те що, Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду`утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частина 1 статті 625 визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошової о зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три проценти) річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% (трьох процентів) річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Передбачена, п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків частини 2 статті 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6- 68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов`язання умов (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, стороною Позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною Відповідача вони не спростовані. Перевіривши наведений представником позивача розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтовані, і тому позов про стягнення з Відповідача на користь Позивача інфляційні нарахування в розмірі 1 111,69 грн. та 3 % річних в розмірі 365,51 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки Відповідачем належним чином не спростовано доводів Позивача. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 270, 00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved