Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позиція сторони позивача. Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради, в особі представника, звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] та матір [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , стосовно 3 малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , перебував у шлюбі з 24 вересня 2015 року по 21 квітня 2022 року з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають 3 малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких відповідно рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 09 квітня 2021 року справа № 624/347/19 було відібрано у батьків без позбавлення батьківських прав. Діти виховуються в дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , які проживають в [ADDRESS] . Відповідно характеристики Андріївського старостинського округу Кегичівської селищної від 07 вересня 2022 року № 14-35/47 за час перебування дітей в дитячому будинку сімейного типу мати їх відвідувала декілька разів. При спілкування старости [PERSON] з [PERSON] мати ніколи не згадувала про своїх дітей. В будинку [PERSON] умови проживання задовільні. Підсобне господарство не тримає. На городі було посаджено овочі, але цього не достатньо для забезпечення сім`ї. Відповідно характеристики Андріївського старостинського округу Кегичівської селищної ради від 07 вересня 2022 року № 14-35/48 [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає. Відомості про нього відсутні. На територію Андріївського старостинського округу не приїжджає. Комунальний заклад «Слобожанський ліцей» Кегичівської селищної ради від 07 вересня 2022 року № 150-152 надав довідки з місця навчання дітей: [PERSON] , є учнем 6-Б класу, [PERSON] , є учнем 7-А класу та [PERSON] , є ученицею 2-Б класу Комунального закладу «Слобожанський ліцей» Кегичівської селищної ради з 01 вересня 2021 року. Біологічні батьки дітей, [PERSON] та [PERSON] , ніколи не виходили на зв`язок з класними керівниками. Жодного разу батьки не цікавилися досягненнями дітей в навчанні та вихованні. 15 вересня 2022 року відповідачів було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради, на якому розглядалося питання про надання висновку про позбавлення їх батьківських прав. Згідно заяви [PERSON] вона не зможе бути присутня на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради за сімейними обставинами та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. [PERSON] надав заяву, що також не зможе бути присутнім на засіданні у зв`язку з військовим станом в Україні, так як проживає у Львівській області і виховує свою четверту дитину інваліда. Він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно своїх трьох дітей. Він не в змозі утримувати своїх 3 дітей, так як працює не офіційно, свого житла не має на даний час та являється внутрішньо переміщеною особою. Позиція відповідачів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не скористалися своїм правом та не подали в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подала зустрічний позов. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 14 жовтня 2022 року представник позивача звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 17 жовтня 2022 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідачів. Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 16 листопада 2022 року. Ухвалою суду від 16 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 02 грудня 2022 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду повідомлені належним чином, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, окрім того: представник позивача - позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачі [PERSON] , [PERSON] - позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (копії, а.с.17-19). Відповідно рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 09 квітня 2021 року відібрано, без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON] та батька [PERSON] дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (копія, а.с.20-23). Відповідно рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 березня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (копія, а.с.14-16). Згідно розпорядження Краснорадської районної державної адміністрації Харківської області від 11 червня 2021 року № 141 передано 18 червня 2021 року на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (копія, а.с.24-25). Згідно Рішення Виконавчого комітету Кегичівської селищної ради від 31 травня 2021 року №195 надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (копія, а.с.26). Згідно характеристик на [PERSON] є батьком трьох неповнолітніх дітей, з дітьми не проживає, участі у вихованні та матеріальному забезпечення дітей не приймає, життям їхнім не цікавиться, аліменти не сплачує, не працює, в односельців викликає негативне відношення до себе, скарги відносно нього до сільської ради надходили від жителів села, сусідів та вчителів. Протягом останнього року за місцем реєстрації в с. Андріївка не з`являвся (копії, а.с.27-29). Згідно характеристик на [PERSON] проживає разом з своєю донькою [PERSON] , [INFO] , не працює. Діти [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , знаходяться в дитячому будинку сімейного типу в с. Шляхове. За час їхнього перебування ДБСТ мати їх відвідувала декілька разів. При спілкуванні про дітей ніколи не згадує. В будинку умови задовільні. Підсобне господарство не тримає. На огороді трішки було посаджено овочів, але цього не достатньо для забезпечення сім`ї, часті випадки вживання алкоголю, постійно змінює місце проживання. Ніколи не зверталась до старостинського округу з питанням щодо повернення дітей в сім`ю. За час проживання зарекомендувала себе негативно, а саме: не працювала, систематично зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя. Притягувалась до адміністративної відповідальності (копія, а.с.30-32). Відповідно висновку від 08 лютого 2019 року [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Андріївської сільської ради вважає за необхідне порушити питання про розбавлення їх батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей (копія, а.с.33). Згідно висновку органу опіки і піклування Кегичівської районної державної адміністрації від 29 березня 2019 року №01-41/1041 вважає за доцільне порушити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] [PERSON] (копія, а.с.35). Відповідно акту про недогляд за малолітньою дитиною від 17 квітня 2020 року малолітні діти були вдома самі, плакали і просили їсти. Як з`ясувалося мати ще з ранку поїхала з дому залишивши дітей на старшу доньку - інваліда, яка теж покинула дітей і зникла в невідомому напрямку. Сільський голова разом із сусідкою зайшли в будинок, де сиділи в холодній хаті бо відрізане газове опалення, голодні. Дітей забрала сусідка до себе додому (копія, а.с.36). Відповідно до актів про встановлення факту залишення дітей від 27 травня 2020 року та 13 червня 2020 року вбачається, що батько з ними не проживає, його місцезнаходження не відоме, а мати неодноразово залишала дітей самих дома та на транспортній зупинці (копії, а.с.37-38). Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] має психіатричне захворювання - легка розумова відсталість та хірургічне захворювання - двубічний крипторхізм (копія, а.с.51). Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] має психіатричне захворювання F 06.08 (копія, а.с.52). Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] захворювань не вбачається (а.с.53). Відповідно до актів обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] від 09 січня 2018 року, 12 березня 2018 року, 23 березня 2018 року, 23 липня 2018 року, 17 серпня 2018 року, 10 грудня 2018 року, 23 січня 2019 року, 31 січня 2019 року, 04 лютого 2019 року, 22 лютого 2019 року - будинок власний, опалення газове, стан приміщення незадовільний, умови харчування незадовільні, умови навчання незадовільні, згідно актів обстеження умов проживання [PERSON] від 11 березня 2021 року, 30 березня 2021 року, 24 червня 2021 року, 04 вересня 2021 року, 12 вересня 2021 року, 10 січня 2022 року, 18 лютого 2022 року - будинок власний, стан приміщення брудний, сміття в усіх кімнатах, продукти харчування відсутні, не обладнано місце для вивчення домашнього завдання, комісія дійшла висновку, щодо недоцільності повернення дітей в сім`ю (копії, а.с.54-70). Відповідно актів обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] та [PERSON] в якій перебувають неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 10 січня 2022 року, 11 липня 2022 року, 08 червня 2022 року власний будинок, стан приміщення задовільний, забезпечені продуктами харчування, створені всі необхідні умови для навчання, теплі доброзичливі стосунки, відкритість, існує взаєморозуміння, святкують всі свята разом, комісія вважає, що діти забезпечені всім необхідним для проживання в сім`ї (копія, а.с.71-73). Відповідно характеристик дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається що діти ходять до школи, які проживають у сім`ї [PERSON] та [PERSON] мають належний зовнішні вигляд, одягнуті по сезону (копії, а.с.74-89). Відповідно висновку від 21 вересня 2022 року №04-30/2042 орган опіки і піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.90-92). Також в судовому засіданні було досліджено копії паспорту, коду [PERSON] , [PERSON] , довідки з місця їх реєстрації. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком мати не займається, свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] , [PERSON] з виховання їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не виявлення щодо них материнського та батьківського піклування, які не цікавлять дітьми, їх розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я дітей, не приймають жодної участі у їх житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 164 СК України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідачів з врахуванням наявності їх винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір підлягає стягненню з відповідачів. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. На підставі викладеного,

Outcome: approved