Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт, накладений на його майно на підставі постанови № 2160/5 від 20.12.2002 року, виданої відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському районі та згідно постанови № 913/38Б від 22.06.2006 року, виданої Державною виконавчою службою Святошинського району м. Києва. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна йому стало відомо про наявне обтяження, а саме арешт всього його майна: обтяження зареєстроване 26.10.2004 року за № 1413739 реєстратором - Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови № 2160/5 від 20.12.2002 року, виданої відділом Держаної виконавчої служби у Ленінградському районі та обтяження зареєстроване 22.06.2006 року за № 3367234 реєстратором - Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника № 913/38Б, виданої Державною виконавчою службою Святошинського району м. Києва. 01.08.2022 року позивач звернувся до Святошинського відділу держаної виконавчої служби із заявою про скасування арешту майна, однак отримав відмову, у зв`язку з тим, що наразі відкритих виконавчих проваджень відносно позивача немає, а термін зберігання переданих до архіву матеріалів виконавчих проваджень становить три роки. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 31.08.2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 19-20). Враховуючи те, що відповідач відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до відомостей із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на майно позивача накладено обтяження, зареєстроване 26.10.2004 року за № 1413739 реєстратором - Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови № 2160/5 від 20.12.2002 року, виданої відділом Держаної виконавчої служби у Ленінградському районі та обтяження, зареєстроване 22.06.2006 року за № 3367234 реєстратором - Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника № 913/38Б, виданої Державною виконавчою службою Святошинського району м. Києва (а.с. 6-7). У той же час про позивача відсутня інформація у Автоматизованій системі виконавчих проваджень та Єдиному реєстрі боржників (а.с. 9,10), у зв`зку з чим суд приходить до висновку про відсутність на сьогоднішній день відкритих виконавчих проваджень відносно позивача. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд приходить до висновку про доцільність скасування арешту, оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно позивача, а тому обтяження його майна наразі є безпідставним. На підставі викладеного,

Outcome: approved