Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06 квітня 2010 року до 22 вересня 2015 року. Від спільного життя мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Упродовж останніх семи років відповідач з дітьми не спілкується, вихованням дітей не займається, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться їх долею та здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. 14 вересня 2022 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , з яким має дочку [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти люблять [PERSON] та вважають його своїм батьком, який піклується про них та матеріально забезпечує. Просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов визнає у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області Самолюк І.Р. подала до суду заяву, в якій вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Просить розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 2010 року до 22 вересня 2015 року. Відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 лютого 2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 лютого 2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 вересня 2012 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] протягом останніх семи років вихованням дітей не займається, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться їх долею та здоров`ям, ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей. Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей станом на 31 серпня 2022 року становить 107972 (Сто сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 50 коп., про що свідчить довідка № 10867, видана 27 вересня 2022 року Острозьким відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Згідно довідки № 288 від 29 вересня 2022 року, виданої Рівненським ліцеєм №11 Рівненської міської ради Рівненської області, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] навчаються у Рівненському ліцеї №11 м.Рівного. Батько дітей, [PERSON] , за час навчання дітей жодного разу не відвідав батьківські збори, не спілкувався з класним керівником та вчителями, навчанням дітей не цікавиться. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 25 листопада 2022 року № 08-4035 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, не займається фізичним та духовним їх розвитком. Своєю поведінкою відповідач підтверджує свою байдужість до долі дітей. Ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, відповідач порушує законні права та інтереси малолітніх дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою позбавлення батьківських прав. Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі наведеного, враховуючи інтереси дітей, суд приходить до висновку, що батько малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не спілкується з дітьми, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не займається їх вихованням, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться їх долею, здоров`ям, матеріально не утримує. Тому суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. За таких обставин позов підлягає до задоволення. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved