Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що вказаний будинок належить позивачу на праві власності. В даному будинку зареєстрований відповідач, який в родинних відносинах з позивачем не перебуває та ніколи за вказаною адресою не проживав, витрат на сплату комунальних послуг не несе, будь-які його речі у будинку відсутні. Факт реєстрації відповідача у житловому будинку [ADDRESS] , порушує права позивача на користування та розпоряджання своєю власністю. В зв`язку з наведеним, існують підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.09.2022 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до\~ч.\~1\~статті 280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив. Тому, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~ Дослідивши докази по справі, суд дійшов вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2006 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. за номером в реєстрі 5883, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11831884 від 14.09.2006. Згідно реєстру Тернопільської міської територіальної громади та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання повноважень з 04.04.2016 по 31.08.2022 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (дата реєстрації 26.09.2006), [PERSON] (дата реєстрації 20.12.2018), [PERSON] (дата реєстрації 30.12.2020), про зазначено у листі відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №1544/28-03 від 31.08.2022. Згідно будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку з 30.12.2020, що також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Тернопільській області отриманими на запит суду 23.09.2022. 06.09.2022 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. засвідчено справжність підпису [PERSON] та [PERSON] у заяві останніх про те, що [PERSON] , [INFO] , з 01.07.2021 не проживає у житловому будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , [INFO] . Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,\~386,\~391 ЦК України. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями\~316\~та\~317 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1\~ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, судом з`ясовано, що відповідач, будучи зареєстрованим в будинку, власником якого є позивач, не є членом сім`ї позивача, наймачем, або іншою особою, що має право користування будинком, зареєстрований у вищевказаному будинку та самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, не набув. Однак, не проживаючи за місцем реєстрації, не сплачуючи комунальні платежі та не приймаючи участі у підтриманні будинку в належному стані, втратив право користування цим жилим приміщенням, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та усунути позивачу перешкоди у користуванні житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved