Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

20.10.2022 представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та [PERSON] 09.01.2013 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, позивач просив стягнути із [PERSON] заборгованість по кредиту, розмір якої на 21.09.2022 року становив 31134,03 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 26673,05 грн. та заборгованості за простроченими відсотками - 4460,98 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.89). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 81). Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 01.12.2022 про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09.01.2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. (а.с. 35). Довідкою АТ КБ «Приватбанк» підтверджено неодноразове збільшення кредитного ліміту по картковому рахунку , зокрема 21.01.2020 Банком збільшено кредитний ліміт до 29 000 грн. (а.с. 33). Випискою по рахунку підтверджується активне використання [PERSON] кредитних коштів (а.с. 21-32). Згідно розрахунку заборгованості внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх зобов`язань по вчасному поверненню кредитних коштів, 21.09.2022 виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 26673,05грн. (а.с. 7-20). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свого договірного зобов`язання по поверненню кредиту відповідач не виконав. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення тіла кредиту у розмірі 26673,05грн. ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення. В той же час, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача процентів у розмірі 4460,98 грн, на переконання суду, не знаходять належної правової підстави. Надані позивачем докази не свідчать про погодження між сторонами умов про розмір процентів та порядок їх стягнення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, крім іншого, вказано, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин Підпису відповідача Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не містить, а тому не можуть розцінюватися, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Інформація про умови кредитування (а.с.40-42), хоча і містять підпис відповідача, проте також не можуть розцінюватися як частина кредитного договору. Так, Об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2022 (справа № 393/126/20) сформульовано висновок про застосування норми права, зокрема, під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Суд погоджується, з такими висновками суду касаційної інстанції, адже долучена до позову Інформація про умови кредитування, містить відомості про всі доступні для відповідача типи кредитного продукту а також вказівку про актуальність такої інформації лише на строк в два тижні (з 28.04.2021 по 13.05.2021), що само по собі свідчить про її виключно інформативну мету та мінливий характер. Тому, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача про стягнення процентів слід відмовити за їх безпідставністю. Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. У вказаній справі, судові витрати складаються з витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн. Зважаючи на часткове задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2125,52 грн , що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial