Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 16801,83 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02.06.2020 він передав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 14000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 09.06.2020. Однак на момент звернення до суду з даним позовом відповідач борг не повернув, що є порушенням взятого на себе зобов`язання. За такого, позивач вважає, що відповідач повинен повернути йому суму боргу, 3% річних за прострочення виплати боргу та інфляційні втрати. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.07.2022 копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої\~статті 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 02.06.2020 між сторонами було укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] в борг 14000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 09.06.2020. У позовній\~заяві позивач\~вказав,\~що відповідач свої зобов`язання не виконав та борг добровільно в установлений строк йому не повернув. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у\~\~частині першій статті 628\~\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики від 02.06.2020, оскільки останній взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув грошові кошти у визначений договором строк. Беручи до уваги те, що відповідач доказів належного виконання умов договору позики не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, відтак, з нього підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14000,00 грн. на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних слід зазначити наступне. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідно до вимог частини першої статті\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, враховуючи передбачені\~статтею 13 ЦПК України\~межі судового розгляду, принцип диспозитивності та те, що позивач останньою датою стягнення трьох відсотків річних визначив 18.02.2022, а відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики до цієї дати не виконав, відповідно з останнього підлягають стягненню три відсотки річних за період з 10.06.2020 по 18.02.2022 (619 дні) в розмірі 711,63 грн. відповідно до розрахунку позивача наданого до позовної заяви. Даний розрахунок перевірений судом та суд вважає його вірним. З приводу вимоги позивача щодо стягнення з боржника інфляційних втрат, суд враховує наступне. Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, і норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. З урахуванням рівня інфляції за період з 10.06.2020 по 18.02.2022 (період визначений позивачем) суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки останній здійснений з урахуванням визначених законодавством вимог, згідно якого розмір інфляційних втрат становить 2090,22 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої\~\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~- ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, наведене та зважаючи на ціну позову, при зверненні до суду позивачу потрібно було сплатити судовий збір в розмірі 992,40 грн., проте як вбачається з квитанції №130 від 18.02.2022 позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі 2481,00 грн. Таким чином надмірна сплата позивачем судового збору становить 1488,60 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог\~в розмірі 992,40 грн. При цьому, суд роз`яснює, що згідно пункту 1 частини першої\~статті 7 Закону України «Про судовий збір»\~сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. В такому випадку згідно частини другої вказаної статті судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Outcome: approved