Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

У вересні 2021 р. [PERSON] (позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача 87 856,52 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 5000,00 грн моральної шкоди. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є власницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 30.07.2021 року сталося залиття квартири з верхнього поверху, а саме з квартири за адресою: [ADDRESS] . Причиною залиття стало самовільне втручання відповідача в систему централізованого опалення, а саме: власницею квартири № 105 самовільно було обрізано стояк централізованого опалення. Вартість завданої шкоди внаслідок залиття квартири становить 87 856,52 грн Крім цього, діями відповідача заподіяно позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях, порушенні звичного способу життя, внаслідок необхідності проведення ремонту в квартирі. Моральну шкоду оцінює в 5000,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшло клопотання в електронному вигляді про відкладення розгляду справи через хворобу представника відповідача, не підписане ЕЦП, відправником якого є «Николай Комисса» Враховуючи те, що сторона відповідача подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке не підписане ЕЦП, без надання жодних доказів поважних причин неявки в судове засідання, а дата судового засідання була погоджена з представником відповідача, який був присутній на судовому засіданні, призначеному на 27.10.2022 р., беручи до уваги те, що справа перебуває в провадженні судді Осаулова А.А. з вересня 2021 р., суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони відповідача. При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім цього, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 р. у справі №361/8331/18 виходив з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 13.12.2021 року відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 30.07.2021 р., складеного комісією, затвердженого директором ТОВ «Імпульс Газ», було проведення обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] щодо залиття. В ході обстеження на диспетчерську службу Шевченківського району надійшла заявка за №38490 30.07.2021 р. о 09-52 год. щодо залиття. Слюсарем сантехніком після надання доступу до вищерозташованої квартири [ADDRESS] встановлено, що причиною залиття стало самовільне втручання в систему централізованого опалення, а саме мешканцями вищевказаної квартири було обрізано стояк централізованого опалення, що стало причиною залиття. Вказаним актом зафіксовано, що такі пошкодження: Кухня: стеля - клейове фарбування: спостерігається пляма залиття приблизно 3 м. кв, стіни - до позначки 2 м олійне фарбування, вище клейове фарбування: спостерігається пляма залиття приблизно до 2 м. кв; Коридор: стеля - клейове фарбування: спостерігаються плями залиття по всьому периметру стелі, стіни - до позначки 2 м олійне фарбування, вище клейове фарбування: спостерігається пляма залиття приблизно до 2,5 м. кв; Сан. вузол: стеля - клейове фарбування: спостерігаються плями залиття по всьому периметру стелі; Житлова кімната: стеля - клейове фарбування: спостерігаються відшарування штукатурного шару від основи приблизно 1 м. кв та пляма залиття приблизно до 3 м. кв, стіни - шпалери поліпшені: спостерігається часткове вздуття шпалер від основи та жовті плями залиття приблизно до 2 м. кв; Житлова кімната: стеля - клейове фарбування: спостерігається пляма залиття приблизно до 1,5 м. кв, стіни - шпалери поліпшені: спостерігається часткове вздуття шпалер від основи та жовті плями залиття приблизно до 1 м. кв. Висновки і рекомендації комісії: залиття кв. [ADDRESS] відбулось внаслідок самовільного втручання в інженерні мережі централізованого опалення мешканцями квартири №105 . За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 р. у справі №761/12945/19. Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримання вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Системний аналіз зазначених положень законодавства у взаємозв`язку із положеннями статті 1166 ЦК України дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані, своєчасно усувати недоліки у його роботі, а також самовільно не втручатися у внутрішньобудинкову систему водопостачання або водовідведення. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, сторона відповідача не спростувала належними та допустимими доказами вину у залитті квартири позивача. Факт залиття квартири позивача підтверджується належним доказом - актом про залиття від 30.07.2021 р. Згідно розрахунку від 21.08.2021 р. вартість загально-будівельних робіт квартири за адресою: [ADDRESS] становить 87 856,52 грн Сторона відповідача не спростувала розмір збитків, внаслідок залиття квартири, клопотань про призначення експертизи не заявляла. Між тим, приписами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до ст. 322 ЦК України. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України). За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2021 р. квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (1/3 частки) на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2016 р., [PERSON] (1/3 частки) на підставі договору дарування від 11.04.2013 р. За інформацією КП КМР «КМБТІ» власниками квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 07.10.1993 р. є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відтак, відповідач є власником лише 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). З клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів власників інших часток квартири позивач не звертався, а доказів того, що саме відповідач [PERSON] самовільно втрутилась в систему централізованого опалення квартири шляхом обрізання стояка централізованого опалення, що стало причиною залиття, не надано. Таким чином є підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття грошові кошти збитків в розмірі - 28711 грн. 33 коп (відповідно до розміру частки у власності) Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). У даному випадку вина відповідача у залитті квартири не спростована. Позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Безумовно, внаслідок залиття квартири, позивачу було завдано душевних страждань та переживань. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, є стягнення 4000,00 грн. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, потрібно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття грошові кошти збитків в розмірі - 28711 грн. 33 коп. та моральної шкоди в розмірі - 4000 грн. 00 коп. Згідно ст 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 908 грн. 00 коп. Враховуючи наведене,

Outcome: partial