Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У листопаді 2021 року АТ Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 12.08.2014, в якому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 17.10.2022 становить 28\~366 грн. 77 коп., і складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 25 072,89 грн., заборгованість за простроченими відсотками 3293,58 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12.08.2014, згідно якої їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 35 000 грн. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, вона була повністю проінформована про умови кредитування, що підтверджується підписом у заяві. Проте, наразі відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по сплаті кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком, у зв`язку із чим станом на 17.10.2022 має заборгованість перед позивачем у розмірі 28\~366 грн. 77 коп., яку у добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало АТ КБ «ПриватБанк» звернутися до суду з відповідним позовом. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Представник позивача у своєму позові просив справу розглядати за відсутності представника Банку та не заперечував проти заочного розгляду справи судом. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання, із 10 призначених судом для розгляду вказаної справи по суті, не з`явилась. Суд здійснював повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду шляхом направлення їх за зареєстрованим місцем проживання відповідача, за адресою: [ADDRESS] . Разом із тим, судова кореспонденція поверталася до суду не врученою з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». У січні 2022 року відповідач [PERSON] зверталася до суду із заявою про надання матеріалів справи для ознайомлення, разом із тим, у приміщення суду для ознайомлення зі справою не з`явилася. У своїй заяві від 20.01.2022 відповідач просила відкласти розгляд справи у зв`язку із необхідністю ознайомитися із матеріали справи та змістом позовних вимог та подання заперечень проти позову. У подальшому відповідач подавала суду заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на те, що у зв`язку із введенням воєнного стану вона з 28.05.2022 і до закінчення воєнного стану буде перебувати за межами Запорізької області. При цьому, у жодній своїй заяві нову адресу свого місця проживання, поза межами м. Запоріжжя, не зазначала, а навпаки, як адресу свого місця знаходження зазначала саме ту адресу, за якою судом здійснювався виклик відповідача, у [ADDRESS] . Крім того, про судові засідання відповідач [PERSON] повідомлялася шляхом направлення смс-повідомлень на номер мобільного телефону, який вона зазначала у своїх заявах. Смс-повідомлення були доставлені відповідачу, що підтверджується довідками про доставку смс. За весь цей час відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подала. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, оскільки її бездіяльність у справі свідчить про спрямованість на безпідставне затягування і перешкоджання розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, за приписами ч. 1 ст. 212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. [PERSON] не зазначила своє нове місце проживання, якщо таке було змінено нею у зв`язку із вимушеними обставинами, не скористалася своїм правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, а відтак її неодноразова неявка до суду визнана судом неповажною, що дає підстави для розгляду справи за її відсутності та ухвалення судового рішення у заочному порядку. Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що вона з травня 2022 року перебуває за межами Запорізької області, де буде перебувати до закінчення воєнного стану, у зв`язку з чим не може з`явитися у судові засідання, оскільки такі її доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, і, відповідно нею не виконано обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 131 ЦПК України. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином була повідомлена про день, час та місце проведення судового засідання, разом з тим, до суду не з`явилася без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не подала, а тому вважає за можливе розглянути справу за її відсутності, на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів, у заочному порядку, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 12.08.2014 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, якою виявила бажання оформити на своє ім`я карту для виплат «Універсальна» (а.с.19). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті\~1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З наданих суду матеріалів справи встановлено, що у заяві-анкеті відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. До позовної заяви банком долучено лист інформацію, який має підпис [PERSON] , відповідно до якого відповідачу надано інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, щодо порядку повернення кредиту та ін. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся з 03.06.2015, кредитний ліміт станови 2\~900 грн. У подальшому Банком неодноразово змінювався кредитний ліміт, востаннє 01.01.2020 він становив 34\~973 грн. 25 коп., а з 13.02.2020 зменшився до 0 грн. 00 коп. (а.с. 17). Крім того, із довідки, яка надана банком (а.с. 18) встановлено, що [PERSON] на підставі договору було надано 3 кредитні картки, з різними строками відкриття карткового рахунку та відповідно термінами дії. Остання кредитна картка видана 13.08.2018 з терміном дії до 03/22. З виписки по рахунку за договором № б/н за період з 03.06.2015 по 19.10.2021 встановлено, що відповідач [PERSON] протягом усього цього періоду активно користувалася кредитними коштами Банку, знімала готівку у банкоматі, поповнювала мобільний телефон із картки, здійснювала переказ із картки за допомогою додатку Приват24, здійснювала розрахунки карткою у магазинах та інших закладах, поповнювала картковий рахунок у терміналах самообслуговування та ін. Крім того, за увесь цей період Банком списувалися відсотки за використання кредитного ліміту та комісії за обслуговування картки, здійснювалось автоматичне погашення простроченої заборгованості. Вказані вище обставини свідчать про те, що між сторонами у справі виникли правовідносини з надання банківських послуг і відповідач була належним чином проінформована про умови кредитування, про свій обов`язок сплачувати Банку відсотки за користування кредитним лімітом та повернути отримані кошти. Разом із тим, відповідно до розрахунку, який долучено до позовної заяви, і який не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору та своїх зобов`язань станом на 17.10.2021 у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 28\~366 грн. 77 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 25 072,89 грн., заборгованість за простроченими відсотками 3293,58 грн. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). В анкеті-заяві позичальника від 12.08.2014 не визначено строк повернення кредитних коштів, а тому відповідно до положення частини другої статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту порушених прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування ними у будь-який час. Оскільки [PERSON] не сплатила Банку заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 25 072,89 грн. та заборгованість за простроченими відсотками в сумі 3293,58 грн., суд вважає позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» законними та обґрунтованими. При цьому, суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, що у неї відсутня заборгованість перед позивачем і що вона належним чином, протягом усього строку дії кредитного договору, виконувала його умови. Будучи обізнаною про розгляд судом справи за позовом Банку до неї, своєю пасивною поведінкою фактично ухилилась від явки до суду, надання відзиву на позовну заяву, та надання суду доказів відсутності заборгованості, за стягненням якої Банк звернувся до суду, таким чином на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами та обов`язками. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2\~270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved