Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач зареєстрована з 29.01.2019 р. та проживає з жовтня 2017 р. за адресою: [ADDRESS] . З часу вселення до вказаної квартири позивач разом з основним наймачем квартири [PERSON] , яка була її двоюрідною тіткою, проживали разом, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом і були однією сім`єю, спільно сплачували житлово-комунальні послуги. Суттєвим доказом волевиявлення основного наймача на спільне проживання було звернення до відповідного органу - Управління житлово-комунального господарства ШРДА з заявою щодо здійснення приватизації квартири на ім`я позивача. Разом з тим у приватизації було відмовлено з незалежним від позивача причин. [INFO] [PERSON] померла. Правомірність вселення позивача в кв. [ADDRESS] та факт постійного проживання як члена сім`ї [PERSON] підтверджується реєстрацією і проживанням, звернення основного наймача до органу приватизації. За таких обставин представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням та зобов`язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію укласти (змінити) договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] з [PERSON] . Провадження у справі відкрито 04.07.2022 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позов, де зазначено наступне. Неприватизована квартира, яка є предметом спору, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва та в управлінні Шевченківської РДА. Особливий рахунок вказаної квартири було оформлено на [PERSON] . Так, її представник звертався до органу приватизації про оформлення та видачу свідоцтва про право власності на квартиру, проте, однією з причин відмови у здійснення приватизації було відсутність документів про наявність родинних зв`язків між позивачем та наймачем квартири. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.2022 р. «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання право користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника приміщення), або ж для відмови їй у цьому. Доказів того, що позивач є членом сім`ї наймача не було надано до ШРДА, не надано їх і до суду. Також відсутні і докази постійного проживання позивача в квартирі. За таких обставин відповідач вважає, що [PERSON] не являлась членом сім`ї квартиронаймача і не набула право користування спірним житлом. У відповіді на відзив представник [PERSON] вказав наступне. [PERSON] вселилась в спірну квартиру на підставі виданого ордеру і з нею було укладено договір найму. Наймач скористалась наданим законодавством (ст. 64 ЖК УРСР) правом на вселення позивача в жовтні 2017 р. Важливим є той факт, що плата за житлово-комунальні послуги від позивача приймалась беззастережно і на даний час заборгованості немає. Відповідач підтверджує факт постійної реєстрації [PERSON] в спірній квартирі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази, та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено, зважаючи а наступне. Встановлено, що [PERSON] з 29.01.2019 р. зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Також встановлено, і це підтверджується листом відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 292 від 06.10.2022 р., що кв. [ADDRESS] . Також не оспорювалась учасниками процесу та обставина, що договір найму на спірну квартиру у встановленому законом порядку було укладено з [PERSON] . Як свідчать матеріали справи, [PERSON] знята з реєстрації місця проживання 22.10.2019 р. у зв`язку зі смертю. Представник позивача зазначає, що [PERSON] проживала однією сім`єю з наймачем, була членом її сім`ї, оскільки вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, а тому за [PERSON] має бути визнано право на проживання в квартирі та укладено договір найму житлового приміщення. За положеннями ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За приписами ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За ч. 1 ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність родинних відносин між колишнім наймачем кв. [ADDRESS] . З іншого боку положеннями с. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Чинне законодавство України не передбачає вичерпаного переліку членів сім`ї, проте визначає критерії за якими особи складають сім`ю. Наявність таких критеріїв має бути доведена у встановленому законом порядку та на підставі відповідних доказів. Так, самі лише твердження сторони позивача про постійне проживання [PERSON] з колишнім наймачем квартири [PERSON] з жовтня 2019 р. не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позову. Також, на переконання суду, не свідчить про взаємні права та обов`язки, проживання однією сім`єю і звернення [PERSON] з заявою про приватизацію квартири на ім`я позивача. Долучені до матеріалів справи квитанції на сплату житлово-комунальних послуг у 2021 р. також не можуть бути підтвердженням доводів позивача, зважаючи на те, що такі платежі здійснювались після смерті [PERSON] . Крім того, суд бере до уваги, що не дивлячись на те, що представником [PERSON] у позові зазначено, що встановлення факту проживання позивача та наймача однією сім`єю має значення, оскільки від його встановлення залежить визнання права користування, така вимога не була заявлена, що в свою чергу, з огляду на приписи ст. 13 ЦПК України, які визначають диспозитивність цивільного судочинства, позбавляє суд вийти за межі позовних вимог. Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, беручи до уваги вищенаведені вимоги ЖК УРСР суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed