Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду від 03.02.2017 р. У шлюбі народилось троє дітей: донька - [PERSON] - [INFO] , донька - [PERSON] - [INFO] , донька - [PERSON] - [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з нею. Підчас перебування у шлюбі, у лютому 2014 року отримала статус багатодітної сім`ї та право на пільги, а 17.02.2016 р. посвідчення багатодітної сім`ї № [NUMBER] , у якому були внесені її дані (на момент видачі [PERSON] ) та відповідача [PERSON] та їх спільних трьох дітей. На підставі рішення суду про розірвання шлюбу у 2017 році дані про [PERSON] були вилучені з посвідчення батьків багатодітної для продовження користування пільгами багатодітної сім`ї. Після одруження з іншим чоловіком та зміною прізвища на [PERSON] отримала дублікат посвідчення батьків багатодітної сім`ї без зазначення відомостей про батька дітей. Вказує, що оскільки відсутнє рішення суду про визначення місця проживання дітей, то Департаментом соціальної політики Луцької міської ради було відмовлено у внесенні відомостей у посвідчення багатодітної сім`ї анкетних даних її теперішнього чоловіка, який проживає разом із нею та її доньками, піклується про них і займається їх вихованням. Таким чином, вважає що проживання доньок разом із нею відповідає їх інтересам. Вона має можливість дітям забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей. Разом з тим, не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування батька. На підставі наведеного позивач просить визначити місце проживання дітей разом з нею. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2022 р. цивільну справу передано на розгляд до Старовижівського районного суду Волинської області. Ухвалою судді від 02.09.2022 р. справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позов не визнає, та вважає його необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні за відсутності спору про право, оскільки діти проживають з матір`ю та зареєстровані разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Будь-якого спору щодо місця проживання дітей немає, про що в позові визнає сама позивач. Позивачка зазначає, що спір існує з Службою у справ дітей Луцької міської ради, оскільки остання не хоче вносити зміни посвідчення багатодітної сім`ї, а він не може бути відповідачем у справі, оскільки будь-яких прав позивачки він не порушує. Взяти участь у судових засіданнях не може оскільки перебуває за межами України. Ухвалою суду від 04.10.2022 р. зобов`язано Службу у справах дітей Луцької міської ради надати до суду висновок щодо розв`язання даного спору, а підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився - начальник служби у справах дітей Луцької міської ради подав клопотання в якому просить розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування, надав висновок служби у справах дітей щодо розв`язання даного спору. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2006 р., який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області суду від 03.07.2017 р. у справі №161/5752/17 (а.с. 10). Сторони є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-9), які після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачем, що не оспорюється сторонами. Позивач 25.03.2022 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то відповідно до ч.1 ст.161 СК України спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 цієї статті, суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом, і при цьому, до уваги береться ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, думка самої дитини, яка досягла десяти років та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що на даний час діти проживають з матір`ю, яка створила належні умови для їх виховання та розвитку. Служба у справах дітей Луцької міської ради у висновку від 25.10.2022 №178 «Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] », зазначає, що не заперечує, щодо доцільності визначення судом місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Щодо місця проживання двох інших дітей надати висновок не можливо, оскільки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , у зв`язку із досягненням чотирнадцятирічного віку згідно із законом самостійно визначають місце свого проживання. Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою, де їх створено належні умови для проживання і виховання. Позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні із дітьми, а також участі у їх вихованні. Посилання відповідача на те, що спір між сторонами відсутній, з врахуванням встановлених обставин справи не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідач, зазначаючи, що спір відсутній, заперечує проти задоволення позову. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з врахуванням інтересів малолітньої дитини, турботу та увагу кожного з батьків для забезпечення повноцінного виховання і розвитку дитини, умови проживання дитини, а також взявши до уваги висновок служби у справах дітей, і відповідно до положень СК України, ЦК України, Конвенції про права дитини від 21.02.1990 р., позов слід задовольнити частково й визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю [PERSON] . В частині позовних вимог про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які досягли 14 років, слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями ст. 29 ЦК України, зокрема, її ч.2, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішенні даного спору враховує дану норму, й вважає, що при досягненні дітьми - [PERSON] та [PERSON] 14 років, останні вправі визначати самостійно місце свого проживання. Відтак, на даний час відсутні правові підстави для визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , в судовому порядку. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial