Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

19 жовтня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу за розпискою у загальному розмірі 79475,69 гривень та суму понесених судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначено, що на початку червня 2021 року до позивача звернувся відповідач [PERSON] з проханням надати йому в борг (позику) грошові кошти у розмірі 2970 доларів США. Враховуючи те, що на той час позивач добре знав відповідача та мав бажану для нього суму грошових коштів, позивач надав згоду на надання позики за умови повернення вказаної суми грошових коштів до 1 липня 2021 року. З метою фіксації наявних усних домовленостей, 4 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики на підставі якого, в той же день позивач надав грошові кошти у розмірі 2970 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути до 1 липня 2021 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем 4 червня 2021 року було особисто написано розписку про отримання грошових коштів, яка є договором позики. Згідно умов розписки відповідач зобов`язався повернути суму позики в строк до 1 липня 2021 року, однак свої зобов`язання не виконав. Позивач неодноразово в телефонному режимі вимагав від позичальника погашення боргу згідно розписки, проте станом на час звернення з вказаним позовом [PERSON] свої зобов`язання не виконав, що зумовлює необхідність звернення за захистом порушених прав до суду. На даний час відповідач не відповідає на телефонні дзвінки та в цілому ухиляється від спілкування з позивачем, а зобов`язання досі залишаються не виконаними. Станом на 1 липня 2021 року граничний день повернення суми позики за розпискою від 4 червня 2021 року, відповідачем не повернено суму позики, а тому позивач вважає за правомірне розрахувати 3% річних починаючи з 2 липня 2021 року. Таким чином, позивач вважає, що з відповідача на його користь має бути стягнуто суму грошових коштів в загальному розмірі 79475, 69 гривень, за яких: 78853,50 гривень сума основного боргу та 622,19 гривні 3% річних. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження. Розгляд справи призначено на 14:00 17 грудня 2021 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи, призначений на 17 грудня 2021 року не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 10:00 23 лютого 2022 року, про що повідомлено сторін. У призначене на 23 лютого 2022 року судове засідання, в режимі відеоконференції, з`явився представник позивача, відповідач до суду не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Враховуючи думку представника позивача, суд вирішив розпочати розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, у суду виникла необхідність у дослідженні оригіналу розписки згідно якої відповідач отримав у позивача кошти. У зв`язку з відсутністю у представника позивача оригіналу розписки, яка, як зазначила представник, знаходиться у позивача, у судовому засіданні було оголошено перерву до 09:30 11 березня 2022 року, для надання представнику позивача можливості подати до суду оригінал розписки. 11 березня 2022 року на електронну адресу суду (зареєстровано судом 5 квітня 2022 року) від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Судове засідання, призначене на 11 березня 2022 року не відбулося із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Враховуючи наказ виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату судового засідання у справі визначено 10:00 15 червня 2022 року, про що повідомлено учасників провадження судовими повістками, а відповідачу додатково надіслано смс-повідомлення, яке йому доставлено 6 травня 2022 року. У судові засідання, призначені на 15 червня, 3, 31 серпня та 15 листопада 2022 року учасники провадження не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Так, як убачається із зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення, судову повістку про виклик до суду на 15 листопада позивач та його представник отримали 19 вересня 2022 року, проте поважності причин неявки суду не повідомили, оригінал розписки суду не надали. Вирішуючи питання про можливість завершити розгляду справи у відсутності учасників провадження, судом враховується, положення частини першої статті 223 ЦПК України, а також те, що учасники провадження, обізнані з тим, що у провадженні суду перебуває вказана цивільна справа, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштової кореспонденції та довідками про отримання смс-повідомлення, проте до суду не з`являються, причин поважності неявки до суду не повідомили. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 4 червня 2021 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти на загальну суму 2970 доларів США та зобов`язався їх повернути до 1 липня 2021 року, що підтверджується відповідною розпискою, та у відповідача виникли відповідні боргові зобов`язання. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суму позичальнику. Таким чином договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів, є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатна робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язується повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно із статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладання договору позики і його умов. Аналогічні висновки викладено і в Постанові ВП ВС у справі №464/3970/16-ц від 16 січня 2019 року. Позивач, звертаючись до суду, на підтвердження позовних вимог надав копію розписки, при цьому оригінал розписки у матеріалах справи відсутній. Отже, позивач не довів наявності обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, не надав оригіналу розписки боржника та не довів наявності боргових зобов`язань відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17. Згідно із статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача так і на відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У зв`язку з ненаданням позивачем оригіналу розписки від 4 червня 2021 року, ним не доведено наявність невиконаного відповідачем обов`язку щодо повернення боргу як на момент звернення з позовом до суду, так і на момент ухвалення рішення. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою є недоведеними та такими, що непідлягають задоволенню. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у разі відмови в позові на позивача. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed