Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.03.2019 року о 01 год. 45 хв. на перехресті вул. Гв. Широнинцев та вул. Валентинівській у м. Харкові сталося зіткнення автомобіля «Lexus GS 250» державний номерний знак [NUMBER] , який належить мені на праві власності, під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Тоуота Рrius» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2020 року, по справі № 643/10473/19, відносно водія автомобіля «Lexus GS 250» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у зв`язку відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. На теперішній час постанова набрала законної сили. Цивільна відповідальність транспортного засобу «Тоуота Рrius» державний номерний знак [NUMBER] згідно полюсу № АК9062099 застрахована у Страхової компанії ПрАТ «Київський страховий дім», (код № 25201716), 04053, м Київ, вул. Сечових Стрільців (вул. Артема), 6.37/41. Після дорожньо-транспортної події, позивач звернулася до Страхової компанії ПрАТ «Київський страховий дім» (код № 25201716), 04053, м Київ, вул. Сечових Стрільців (вул. Артема), 6.37/41 з повідомленням про ДТП та заявою на отримання виплати по страховому випадку. В зв`язку з тим, що Страхова компанія ПрАТ «Київський страховий дім» код № 25201716 не направило згідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-4 від 01.07.04 року свого представника протягом 10 робочих днів для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, я була змушена звернутися до Харківського НІІСЕ ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса для визначення вартості матеріального збитку, завданого мені в результаті пошкодження при ДТП, яке мало місце 04.03.2019 року автомобілю «Lexus GS 250» державний номерний знак [NUMBER] . Згідно висновку експерта № 13684 від 15.01.2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Lexus GS 250» державний номерний знак [NUMBER] в наслідок пошкодження при ДТП, що мала місце 04.03.2019 року складає 172513,68 грн. До теперішнього часу страхові виплати Страхової компанією ПрАТ «Київський страховий дім» (код № 25201716) не проведені, у зв`язку з чим, остання звернулася до суду із відповідним позовом. Ухвалою від 04.02.2022 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04.03.2019 року о 01 год. 45 хв. на перехресті вул. Гв. Широнинцев та вул. Валентинівській у м. Харкові сталося зіткнення автомобіля «Lexus GS 250» державний номерний знак [NUMBER] , який належить мені на праві власності, під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Тоуота Рrius» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2020 року, по справі № 643/10473/19, відносно водія автомобіля «Lexus GS 250» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у зв`язку відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. На теперішній час постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Цивільна відповідальність транспортного засобу «Тоуота Рrius» державний номерний знак [NUMBER] згідно полюсу № АК9062099 застрахована у Страхової компанії ПрАТ «Київський страховий дім». Після дорожньо-транспортної події, позивач звернулася до Страхової компанії ПрАТ «Київський страховий дім» (код № 25201716), 04053, м Київ, вул. Сечових Стрільців (вул. Артема), 6.37/41 з повідомленням про ДТП та заявою на отримання виплати по страховому випадку. В зв`язку з тим, що Страхова компанія ПрАТ «Київський страховий дім» код № 25201716 не направило згідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-4 від 01.07.04 року свого представника протягом 10 робочих днів для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, я була змушена звернутися до Харківського НІІСЕ ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса для визначення вартості матеріального збитку, завданого мені в результаті пошкодження при ДТП, яке мало місце 04.03.2019 року автомобілю «Lexus GS 250» державний номерний знак [NUMBER] . Згідно висновку експерта № 13684 від 15.01.2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Lexus GS 250» державний номерний знак [NUMBER] в наслідок пошкодження при ДТП, що мала місце 04.03.2019 року складає 172513,68 грн. На день звернення до суду з даним позовом, відсутня будь-яка інформація про виплату страхового відшкодування позивачу за шкоду заподіяну внаслідок зазначеної ДТП. Враховуючи зазначене, станом на сьогодні виплата страхового відшкодування відповідачем за пошкодження майна позивача - не здійснена. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.22 Цивільного кодексу України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Приписами ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України визначено, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положення ст.1192 ЦК України встановлюють, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписи ст.3 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Положеннями ст.6 Закону № 1961 встановлено, що страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положення п.9.1 ст.9 Закону № 1961 встановлює, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону № 1961 при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. Позивач, хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з ПрАТ «Київський страховий дім», але наділяється правами за цим договором, оскільки на її або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди ґрунтуються на вимогах закону, тому їх слід задовольнити, а тому підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь [PERSON] суму завданої майнової шкоди в межах ліміту відповідальності Полісу АК90620099 у розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved