Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

13 липня 2022 року з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя до Ленінського районного суду міста Запоріжжя для розгляду за підсудністю надійшла вказана позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення боргу, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , борг за договором позики в сумі 225 000 (двісті двадцять п`ять тисяч) гривень. В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що 18 листопада 2020 року передав відповідачу в борг 225 000 (двісті двадцять п`ять тисяч) гривень суму, обумовлену у договорі позики коштів, яку відповідач зобов`язувався повернути до 18 листопада 2021 року. В підтвердження отримання коштів, відповідач дав розписку, проте у зазначений термін позивачу боргу не повернув. Відповідач відмовився повертати борг згідно укладеного договору позики коштів, мотивуючи це відсутністю вільних коштів. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Позивач зазначає, що ним були вжиті заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу вимоги про повернення позики. У зв`язку з чим, позивач звернуся до суду. Ухвалою суду від 14.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору. Ухвалою суду від 05.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наданих до суду документів, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити (а.с.41,53,59). Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи був\~повідомлений належним\~чином,\~шляхом направлення\~судової повістки\~рекомендованою поштою\~згідно ч.\~3\~ст.\~128\~ЦПК та\~через оголошення\~на офіційному\~веб-сайті\~судової влади\~України,\~відповідно до\~положень ч.\~11\~ст.\~128\~ЦПК України,\~а також\~з урахуванням\~постанови Верховного\~Суду від\~27.03.2019\~року (у\~справі №201/6092/17,\~провадження №61-48215св18),\~відзиву на\~позовну заяву\~не надав,\~тому суд\~вважає за\~можливе розглянути\~справу відповідно\~правил ст.280,287,288\~ЦПК України-\~заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (а.с.4-5). В підтвердження отримання грошових коштів в сумі 225 000 (двісті двадцять п`ять тисяч) гривень, та зобов`язався повернути їх в повному обсязі до 18.11.2021 року, що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою до договору позики від 18 листопада 2020 року (а.с.42). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що розписка від 18.11.2020 року містить дату зобов`язання повернути кошти. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є фактом не лише укладення договору, але й факту передачі грошової суми позивальнику. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що строк повернення грошового боргу згідно умов договору позики, укладеного між сторонами, та розписки від 18.11.2020 року визначено до 18.11.2021 року. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Після закінчення строку повернення суми боргу, відповідач борг не повернув, чим порушив умови договору. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суму боргу за договором позики від 18.11.2020 року з відповідача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн., сплачений останнім при подачі позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved