Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

В листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство " СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРІТІШ АВТО КЛАБ" (далі-ПАозивач) звернулось до Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі-Відповідач) про повернення виплаченого страхового відшкодування. В своєму позові просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 147 754 грн. 19 коп. сплаченого страхового відшкодування та 2216 грн. 31 коп. витрат з оплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після виплати страхового відшкодування позивачу, застрахований транспортний засіб було знайдено та повернуто відповідачу, за умовами договору відповідач зобов`язувався повернути сплачене страхове відшкодування протягом 20 робочих днів після повернення вказаного транспортного засобу, однак цього відповідачем зроблено не було, а тому просить задовольнити позов у даний спосіб. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства " СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРІТІШ АВТО КЛАБ", залишено без руху (т.І, а.с.33). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року відкрито провадження у справі (т.І, а.с.54). Заочним рішенням суду від 15 лютого 2018 року позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРІТІШ АВТО КЛАБ" (код ЄДРПОУ 30930046) 147 754 грн. 19 коп. страхового відшкодування та 2216 грн. 31 витрат з оплати судового збору (т.І, а.с.60-62). За заявою Відповідача заочне рішення скасоване ухвалою суду від 18 грудня 2019 року та призначено справу за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін (т.І, а.с.142-143). 22 червня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, враховуючи те, що право власності на автомобіль на підставі Договору № 00921.1501 про передачу прав власності від 05.01.2016 року перейшло від відповідача до позивача, а також те, що автомобіль відповідачеві не повернутий. Просила відшкодувати відповідачеві понесені судові витрати (т.І, а.с.164-179). 09 липня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по суті відзиву (т.І, а.с.220-227). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи 22 жовтня 2014 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ТАЛІСМАН СТРАХУВАННЯ" та було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 2291.01.14 (т.І, а.с. 6-11). Договір страхування укладений відповідно до Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) в редакції від 01 жовтня 2009 року, затвердженими Головою Правління ПАТ «СК «Рітейл- страхування» (далі -Правила страхування). 23 серпня 2017 року було здійснено державну реєстрацію змін до Статуту ПАТ"СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ТАЛІСМАН СТРАХУВАННЯ" пов`язаних зі зміною найменування ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРІТІШ АВТО КЛАБ". 22 квітня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладена додаткова угода №1 до договору добровільного страхування наземного транспорту №2291.01.14., в зв`язку з чим страхова сума була збільшена до 650 000,00 грн. (т.І, а.с. 12). На виконання умов вищевказаного договору Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРІТІШ АВТО КЛАБ" було прийнято під страхових захист транспортний засіб «BMW X5», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] власником якого є [PERSON] . 05 липня 2015 року невідома особа незаконно заволоділа та зникла разом із автомобілем «BMW X5», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , про, що повідомлено відповідача та подано заяву до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Дана пригода, відповідно до умов договору страхування, вважається страховим випадком. 06 липня 2015 року на адресу позивача було подано письмову заяву про настання страхового випадку. Так, відповідно до платіжного доручення № 255 від 15 січня 2016 року позивач виплатив відповідачу 147 754,19 грн. страхового відшкодування (т.І, а.с.31). Відповідно до матеріалів справи Позивач посилається на те, що 03 травня 2017 року останній отримав листа від Святошинського управління поліції ГУ НП України за №2438/125/54/08-2017 про те, що Автомобіль знайдений та знаходиться на майданчику тимчасового тримання ДП «Інформаційні ресурси МВС України» за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А (т.І, а.с. 30). В позовній заяві Позивач зазначає, що 04 травня 2017 року останній направив лист до Відповідача з проханням звернутися до Святошинського управління поліції ГУ НП України стосовно отримання належного майна, проте в матеріалах справи відсутній як лист Позивача від 04 травня 2017 року, на який він посилається, та і доказ його направлення Відповідачеві, посилаючись на положення пункту 11.5.5 Договору страхування. Позивач просить стягнути з Відповідача сплачене страхове відшкодування. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) в редакції від 01 жовтня 2009 року, затвердженими Головою Правління ПАТ «СК «Рітейл- страхування», якими сторони керувались під час дії Договору страхування, встановлено таке. Відповідно до п. 14.12. Правил страхування при незаконному заволодінні транспортним засобом, у зв`язку з чим порушена кримінальна справа, виплата відшкодування проводиться в два етапи: 30 % належного страхового відшкодування протягом 15 робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату (якщо інше не передбачено договором страхування); - остаточна виплата відшкодування проводиться по закінченні строку досудового слідства після прийняття рішення слідчими органами щодо подальшого руху справи (винесення постанови про закриття справи, про зупинення досудового слідства або складання обвинувального висновку з даної кримінальної справи), проте не пізніше 6 місяців з дня настання страхового випадку. Страховик, в разі відсутності доказів вини Страхувальника / Вигодонабувача або його довірених осіб/Водія, проводить остаточну виплату страхового відшкодування. Обов`язковою умовою для виплати другої частини страхового відшкодування за ризиком Н3 є передача Страхувальником Страховику права власності на викрадений ТЗ. Зазначена дія виконується шляхом підписання між Страховиком та Страхувальником договору про передачу права власності, який містить відкладальну умову: викрадений ТЗ переходить у власність Страховика з 00-00 годин дня, наступного за днем отримання Страхувальником другої частини страхового відшкодування» (т.І, а.с.197). Судом встановлено, що аналогічні умови передбачені і Договором страхування № 2291.01.14 від 22 жовтня 2014 року. Так відповідно п. 11.3 вказаного Договору у разі втрати застрахованого ТЗ внаслідок викрадення виплата відшкодування здійснюється у розмірі 30% страхового відшкодування. Після прийняття рішення слідчими органами щодо подальшого руху справи (винесения постанови про закриття справи, про зупинення досудового слідства, зупинення досудового слідства або складання обвинувального висновку з даної кримінальної справи), проте не пізніше 6 місяців з дня настання страхового випадку. Страховик сплачує другу частину страхового відшкодування у розмірі 70% страхового відшкодування. Обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» є укладання між Страховиком і Страхувальником договору про передачу майнових прав на транспортний засіб» (т.І, а.с.10). Так, судом встановлено, що на виконання зазначеної вимоги перед отриманням страхового відшкодування між позивачем та відповідачем 05 січня 2016 року було укладено Договір № 00921.1501 про передачу прав власності (абандон) (т.І, а.с.171). Предметом цього договору є передача Страхувальником (Відповідачем) Страховику (Позивачу) права власності на Автомобіль. Моментом переходу права власності на Автомобіль с момент виплати страхового відшкодування (п. 3.1. договору). Таким чином 15 січня 2016 року (в день отримання страхового відшкодування, що підтверджено наданою Позивачем копією платіжного доручення №255, (т.І, а.с. 31) право власності на Автомобіль перейшло до Позивача. Так, про перехід права власності на Автомобіль до Позивача свідчать і інші, наявні у справі докази. Зокрема, листом Святошинського управління поліції ГУ НП України за № 2438/125/54/08-2017 (т.І, а.с. 30) про факт того, що Автомобіль знайдений та знаходиться на майданчику тимчасового тримання ДП «Інформаційні ресурси МВС України» за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 14-А був повідомлений саме Позивач, а не Відповідач. Крім того, Договором страхування передбачено наступне: відповідно до п.11.5 Після виплати страхового відшкодування: п.п. 11.5.5. застрахований ТЗ знайдено повернуто Страхувальнику (за ризиком «Викрадення»), то Страхувальник зобов`язується повернути виплачене страхове відшкодування протягом 20 робочих днів з дати отримання такого транспортного засобу, а при наявності пошкоджень у цьому транспортному засобі за вирахуванням страхового відшкодування, розрахованого Страховиком за ці пошкодження». Проте, матеріали справи не містять жодного доказу того, що Автомобіль повернуто Відповідачеві, а отже у останнього і не виник обов`язок з повернення страхового відшкодування. Крім того, матеріали справи не містять інформації про те, в якому стані знаходиться Автомобіль, що позбавляє сторони можливості встановити обсяг його пошкоджень і розрахувати розмір страхового відшкодування за них. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що право власності на Автомобіль на підставі Договору №00921.1501 про передачу прав власності (абандон) від 05 січня 2016 року перейшло від Відповідача до Позивача, а також те, що Автомобіль Відповідачеві не повернутий, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Стосовно вимоги представника відповідача адвоката Ковальової Олени Олександрівни про відшкодування Відповідачу понесених судових витрат, слід зазначити наступне. Так, заява вмотивована тим, що стороною по справі, а саме Відповідачем було понесено витрати на правничу допомогу. Зокрема, 12 травня 2020 року між Відповідачем та Адвокатським об`єднанням «ЮРКОН» було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги, копія якого міститься в матеріалах справи (т.І, а.с.172-176) . За вказаним Договором Відповідачем понесено судові витрати, розмір яких станом на день подання додаткових пояснень склав 10 000,00 грн. На підтвердження зазначеного, представником відповідача надано копію Акту приймання-передачі виконаних робіт за Додатковою угодою № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 12 травня 2020 року, складеного 18 вересня 2020 року (т.І, а.с. 224) та копії квитанцій про оплату зазначених послуг (т.І, а.с.225). Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду Витрати на професійну правничу допомогу, згідно зі ст. 137 ЦПК України - це витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21. З огляду на обставини справи, доводи представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відсутність в тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат Відповідача на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, йому не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed