Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

У липні 2022 року Орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в якій просив позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітніх дітей та стягнути з останньої аліменти у розмірі Ѕ частини сукупного доходу щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до їх повноліття, а також просив суд малолітніх дітей передати органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області для подальшого влаштування. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька малолітніх дітей записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , перебувають на обліку служби у справах дітей Покровської міської ради як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах. [PERSON] веде аморальний спосіб життя: не працює, ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні своїх дітей, зловживає спиртними напоями, не забезпечує належних умов проживання дітям. До Покровського РУП ГУНП в Донецькій області та до Контактного Центру Покровської міської ради неодноразово надходили скарги від мешканців міста на [PERSON] , яка постійно залишає дітей на діда [PERSON] , [INFO] , на декілька діб, на дзвінки не відповідає, зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням дітей не займається. Спільно із зацікавленими службами міста з [PERSON] проводилася відповідна робота з метою подолання її родиною складних життєвих обставин, підвищення її батьківського потенціалу, але вона до порад спеціалістів не прислухалася, рекомендації не виконувала, спосіб життя не змінила, умови проживання дітей не покращились. [PERSON] (батько відповідачки) викликав поліцію, та повідомив, що [PERSON] покинула дітей та вже другу добу поспіль не з`являється вдома, діти голодні та недоглянуті (акти органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про покинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16.04.2022 року). Обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою відповідачки показало, що умови для проживання малолітніх дітей не створені, санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні. Малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було тимчасово влаштовано до дитячого будинку сімейного типу. У зв`язку із асоціальним способом життя [PERSON] не може на даний час забезпечити повною мірою утримання та повноцінний розвиток своїх малолітніх дітей,у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовною заявою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, про причин неявки суду не повідомила, отримала ухвалу про відкриття провадження від 02.09.2022 року та копію позовної заяви з додатками 23.09.2022 року особисто про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення цих норм права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц , від 29 листопада 2019 року № 127/23281/18 та від 6 травня 2020 року у справі №753/2025/19. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] (а.с. 9), [PERSON] , [INFO] (а.с. 15), [PERSON] , [INFO] (а.с. 20) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Батьком дітей у свідоцтвах про народження зазначено [PERSON] . Як вбачається з повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відомості про батька малолітніх дітей записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 12, 16-17, 21-22, 26-27). Відповідно до Актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16.04.2022 року, малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 15), [PERSON] , [INFO] (а.с. 20) та [PERSON] , [INFO] було знайдено 16.04.2022 року о 10 год. 30 хв. за адресою: [ADDRESS] ; особою, що знайшла дітей зазначено [PERSON] . Дітей було передано начальником СЮПВП Покровського РУПІУНП у Донецькій області Тимошенко Д.Ю. до педіатричного відділення КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування Покровської міської ради Донецької області (м. Покровськ, вул. Руднєва, буд. 75), дітей прийняв сімейний лікар Анікеєв М.Д. (а.с. 13, 18, 23, 28). Згідно з п. 3.1.1 Типового положення про будинок дитини, затвердженого наказом МОЗ України № 123 від 18.05.1998, до будинку дитини приймаються діти, покинуті в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. Рішенням виконавчого комітету Донецької області Покровської міської ради № 129 від 13.05.2022 року надано малолітньому [PERSON] , [INFO] , статус дитини позбавленої батьківського піклування та на цей час останній проживає в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Донецької області Покровської міської ради № 130 від 13.05.2022 року надано малолітньому [PERSON] , [INFO] , статус дитини позбавленої батьківського піклування та на цей час останній проживає в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Рішенням виконавчого комітету Донецької області Покровської міської ради № 131 від 13.05.2022 року надано малолітній [PERSON] , [INFO] , статус дитини позбавленої батьківського піклування та на цей час остання проживає в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Рішенням виконавчого комітету Донецької області Покровської міської ради № 132 від 13.05.2022 року надано малолітній [PERSON] , [INFO] , статус дитини позбавленої батьківського піклування та на цей час остання проживає в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Згідно ч. 4 ст. 164 Сімейного кодексу України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя: не працює, ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні своїх дітей, зловживає спиртними напоями, не забезпечує належних умов проживання дітям. До Покровського РУП ГУНП в Донецькій області та до Контактного Центру Покровської міської ради неодноразово надходили скарги від мешканців міста на [PERSON] , яка постійно залишає дітей на діда [PERSON] , [INFO] , на декілька діб, на дзвінки не відповідає, зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням дітей не займається. Спільно із зацікавленими службами міста з [PERSON] проводилася відповідна робота з метою подолання її родиною складних життєвих обставин, підвищення її батьківського потенціалу, але вона до порад спеціалістів не прислухалася, рекомендації не виконувала, спосіб життя не змінила, умови проживання дітей не покращились. Як вбачається з характеристики № 01-12/3504 виданої 18.08.2021 року Комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення», [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] разом із співмешканцем [PERSON] , [INFO] , та із своїми малолітніми дітьми. [PERSON] та [PERSON] проявили себе за весь час проживання за вказаною адресою лише з негативної сторони, а саме: вони зловживають спиртними напоями, у квартирі завжди збираються треті особи, постійно чутно крики, скандали у пізній час доби, плач дітей, належного виховання та піклування за дітьми немає, постійно від сусідів надходять скарги на порушення правил проживання (а.с.8). Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування № 07/26-544 від 24.06.2022 року, орган опіки та піклування виконкому покровської міської ради Донецької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів (а.с.4). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні доведено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, а тому її необхідно позбавити батьківських прав. Відповідачем не наведені та не доведені об`єктивні перешкоди у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, на що також додатково вказує тривала відсутність інтересу до дітей. Емоційний зв`язок між відповідачем [PERSON] та дітьми фактично відсутній, відповідач не виявляє до своїх дітей батьківського піклування, мати не відвідує дитей, їх долею не цікавиться. Перелічені вище докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом свідчить про злісне ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, а також про те, що діти їй не потрібні. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти та більше того, допускала випадки зловживання алкоголем. Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищим інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є матір`ю малолітніх дітей, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] також підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідач є працездатною, не надала суду доказів про наявність у неї непрацездатних чоловіка, батьків, дітей та про проведення з них стягнень на утримання зазначених осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин суд вважає, що вбачаються підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Що стосується вимог позивача про передання малолітніх дітей органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області для подальшого влаштування, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Як вбачається з матеріалів справи малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були влаштовані до родини [PERSON] та наразі проживають у неї за адресою: [ADDRESS] і рішенням виконавчого комітету Донецької області Покровської міської ради отримали статус дитини позбавленої батьківської опіки та піклування, користуються всіма пільгами для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, передбаченими діючим законодавством України. У зв`язку із вищевикладеним суд вважає вимогу про передання малолітніх дітей органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області для подальшого влаштування вже вирішеною, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а позов задоволено, то з відповідачки необхідно стягнути в дохід держави судовий збір за дві вимоги у розмірі 1 984 грн. 80 коп. (992,40 грн. + 992,40 грн.) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial