Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що в жовтні 2021 року йому стало відомо про виконавче провадження № 66927269 від 24.09.2021 року, що відкрито для реалізації виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 206483 вчиненого 22.06.2021 року про стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 5 607,61грн. Спірний виконавчий напис ґрунтується на кредитному договорі №_РР.КК.002/9846/06-2007 від 11.03.2008 року нібито укладеному між ПАТ «Родовід Банк» та ним. На претензію відповідача від 25.05.2021 року він повідомив листом від 04.06.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» про те, що ніколи не укладав кредитний договір №_РР.КК.002/9846/06-2007 від 11.03.2008 року з ПАТ «Родовід Банк». Вважає виконавчий напис вчинений з порушеннями чинного законодавства. Сума боргу не є безспірною. Жодних нотаріальних договорів із відповідачем він не укладав, крім того, кредитний договір №_РР.КК.002/9846/06-2007, що наданий ТОВ «Вердикт Капітал» для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 22.06.2021 року мав строк закінчення позовної давності 10.03.2012 року. Просить суд визнати виконавчий напис № 206483 виданий 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості у розмірі 5 607,61грн. таким, що не підлягає виконанню та стягнути сплачений судовий збір розмірі 1 362,00грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00грн. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подав відзив на позовну заяву. Вважає доводи позивача не заслуговують на увагу та спростовуються наступним. Щодо безпірності заборгованості, то позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Згідно чинного законодавства вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому вказує, що до позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги , в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 14 000,00грн. Просив відмовити [PERSON] у стягненні витрат на правничу допомогу. В судове засідання позивач не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис 22.06.2021 року, яким стягнуто з боржника [PERSON] , [INFO] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», якому Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 23 від 04.07.2008 року за кредитним договором № РР.КК.002/9846/06-2007 від 04.03.2008 року , укладеного між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON] . Строк платежу за кредитним договором № РР.КК.002/9846/06-2007 від 04.03.2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04.07.2019 року по 25.05.2021 року. Сума заборгованості складає 5 607,61грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 021,02грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією в розмірі 2 086,59грн., за вчинення цього виконавчого напису. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 66927269 від 24.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 206483, виданий 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з боржника [PERSON] , [INFO] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Вердикт Капітал», якому Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 23 від 04.07.2008 року за кредитним договором № РР.КК.002/9846/06-2007 від 11.03.2008 року , укладеного між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON] . Строк платежу за кредитним договором № РР.КК.002/9846/06-2007 від 11.03.2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04.07.2019 року по 25.05.2021 року включно, суму у розмір: 3 021,02грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 086,59грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, за вчинення цього виконавчого напису, загальна заборгованість становить загальну суму 5 607,61грн. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач зазначає, що у нього відсутні будь які зв`язки з відповідачем, ніякої заборгованості, в тому числі на суму 5 607,61грн. він перед відповідачем не має, жодних кредитних договорів завірених нотаріально він не укладав. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги заперечення відповідача, а саме те, що заборгованість є безспірною, оскільки не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того не подано і кредитного договору, нотаріально посвідченого, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000,00грн. В матеріалах справи міститься лише: ордер на надання правничої (правової допомоги) [PERSON] від 01.10.2021 року адвокатом Старовойт Віталієм Петровичем. Матеріали справи не містять жодного документального підтвердження витрат на правову допомогу договору укладеного про надання правової допомоги, акту про прийняття виконаних робіт та їх розрахунку не наданою. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] щодо стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи на суму 14000,00грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована та безпідставна. Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 908,00грн. за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial