Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивач звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що з 13.01.2020 її прийнято продавцем продовольчих товарів магазину «Делві №84» м. Кривий Ріг, який є структурним підрозділом товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг - 15». При прийнятті на роботу позивача не ознайомлювали з наказом №37-к від 10.01.2020, тому їй не відомо з якою заробітною платою її приймали на роботу, фактично їй щомісячно виплачували мінімальну заробітну плату, встановлену на території України. Графік роботи був по 13 годин три дні роботи і 3 дні вихідних. 06.05.2021 позивача звільнено за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, згідно з наказом №1141-К від 06.05.2021. З листа відповідача від 29.04.2021 вбачається, що вона була відсутня на робочому місці 26.04.2021, у зв`язку з чим необхідно з`явитися до відділу кадрів підприємства та надати пояснення відсутності на роботі. Позивач з наказом про звільнення не згодна та вважає своє звільнення незаконним, оскільки 26.04.2021 був вихідним днем згідно з графіком виходів на роботу на квітень 2021 року, з яким вона була ознайомлена. На засідання первинної профспілкової організації, де вирішувалось питання про звільнення позивача її ніхто не викликав і їй не відомо чи надавав профспілковий комітет згоду на звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Крім того, з наказом про звільнення її не ознайомлювали під розписку, після 26.04.2021 до 06.05.2021 вона працювала згідно з графіком ще 29, 30 квітня та 01, 05 травня 2021 року. За вищевказаних обставин, позивач просить суд: поновити її в якості продавця продовольчих товарів у магазин «Делві №84» товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг - 15»; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг - 15» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.05.2021 по день поновлення на роботі. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.05.2022 дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.\~ Представник відповідача, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином. В установлений судом строк подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наведені [PERSON] твердження є безпідставними, оскільки, по-перше, 10.01.2020 її особисто ознайомлювали з наказом №37-к про прийняття на роботу, в якому зазначено її оклад. По-друге, позивач систематично порушувала трудову дисципліну та трудові обов`язки, з`являлась на робоче місце в стані алкогольного сп`яніння, запізнювалась на своє робоче місце та покидала його до закінчення робочого дня. Починаючи з 26.04.2021 позивач була відсутня на робочому місці, а саме: в магазині «Делві №84», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , причини своєї неявки керівництву та колегам не повідомляла. 29.04.2021 начальником відділу кадрів ТОВ «Оптторг-15» Єременко А.В. позивачу направлено лист вих. №720 з проханням з`явитися до відділу кадрів та надати пояснення щодо відсутності на роботі. 04.05.2021 [PERSON] отримала лист відповідача, проте до відділу кадрів не з`явилась та пояснень не надала. 06.05.2021 позивач з`явилась на своє робоче місце та приступила до роботи. Після того, як керуюча магазином попросила її надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, але остання відмовилась та одразу покинула своє робоче місце. 06.05.2021 протоколом загальних зборів трудового колективу прийнято рішення про звільнення [PERSON] з посади У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до частини шостої\~статті 43 Конституції України\~громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно з п. 4 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року\~зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Судом встановлено, що згідно з наказом №37-к від 10.01.2020 (а.с. 30) [PERSON] прийнято на посаду продавця продовольчих товарів в магазин «Делві №84» [ADDRESS] , який є структурним підрозділом товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг - 15», з окладом 4800,00 грн, про ознайомлення з яким остання поставила свій підпис. Також зі змісту наказу вбачається, що позивач, при прийнятті на роботу, ознайомлена з Правилами внутрішнього трудового розпорядку і посадовими обов`язками, зобов`язанням не розголошувати комерційну таємницю, вступним інструктажем з охорони праці, Положенням про оплату праці працівників та графіком роботи. З наказу №1141-к про припинення трудового договору вбачається, що [PERSON] звільнена з посади продавця продовольчих товарів в магазині «Делві №84» [ADDRESS] , який є структурним підрозділом товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг - 15», відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с. 31). Зі змісту проколу загальних зборів трудового колективу товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг-15» від 06.05.2021 (а.с. 33) вбачається, що зборами постановлено надати згоду на звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України з 06.05.2021. Позивач в обгрунтування своєї позиції посилалась на те, що відповідач від неї вимагав надати пояснення відсутності на робочому місці 26.04.2021 (а.с. 12) та кваліфікував її дії як прогул без поважних причин, проте 26.04.2021 був її вихідним днем згідно з графіком на квітень 2021 року (а.с. 7). Разом з тим, твердження позивача спростовується наданими товариством з обмеженою відповідальністю «Оптторг - 15» доказами, зокрема, згідно з табелем обліку використання робочого часу за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 (а.с. 35) 26.04.2021 був робочим днем продавця продовольчих товарів [PERSON] . Всього неявок за вказаний період в табелі зазначено 3 робочі дні. Також, з табелю обліку використання робочого часу за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 (а.с. 34) встановлено, що позивач повинна була з`явитися на роботу 02.05.2021, 04.05.2021 та 06.05.2021, але за робочі дні 02.05.2021 та 04.05.2021 в табелі зазначено відмітку про її нез`явлення на робоче місце. Як встановлено з обґрунтувань представника відповідача, 06.05.2021 позивач прийшла на роботу, проте, коли керівництво магазину почали вимагати від неї пояснень за допущені нею неявки на роботу, остання покинула своє робоче місце. З урахуванням всіх досліджених обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] жодних доказів поважності її відсутності на роботі з 26.04.2021 надано не було. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, обґрунтування позивача про те, що вона не вчиняла прогулу, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, а тому підстав для поновлення її на роботі у даному випадку не має. Разом з цим, вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому, відповідно, задоволенню не підлягають, з огляду на їх недоведеність. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для відшкодування судових витрат, зокрема у вигляді витрат на правничу допомогу, понесених позивачем відсутні. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 40, 46, 47, 116, 184, 233 Кодексу законів про працю України, та

Outcome: dismissed