Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. 01.11.2021 року АТ «Ідея Банк», в особі свого представника Заставної Ольги Василівни, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №Z06.00603.004541764 від 20.11.2018 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.11.2018 року між сторонами укладено кредитний договір №Z06.00603.004541764. Згідно Кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 30000 грн., зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Вказує, що позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 21.06.2019 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 03.08.2021 року становить 59173 грн. 89 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.01.2022 року представник відповідача [PERSON] , звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до АТ «Ідея Банк» про визнання частини кредитного договору недійсним. Відповідно до прохальної частини даної позовної заяви, [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , просить суд визнати положення п.1.11 кредитним договором №Z06.00603.004541764 від 20.11.2018 року, недійсним. Визнати положення пункту 6 договором №Z06.00603.004541764 від 20.11.2018 року, в частині встановлення комісії недійсним. Зобов`язати АТ «Ідея Банк» провести перерахунок здійснених платежів згідно договору №Z06.00603.004541764 та зарахувати платежі за обслуговування кредиту в розмірі 7924 грн. 56 коп. в рахунок погашення тіла кредиту. Вирішити питання судових витрат. Мотивуючи зустрічну позовну заяву, [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , вказує що кредитний договір не був укладений, сторони не домовилися про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання частини такого договору недійсним. Вважає, що встановлена банком у п. п.1.11., 6. Кредитного договору на постійній основі плата за обслуговування кредиту є несправедливою умовою. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, надання інформації встановленої у п. 1.11. Кредитного договору, відповідно до норм чинного законодавства, повинно здійснюватися на безоплатній основі. У судовому засіданні 17.02.2022 року, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, з огляду на те, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. У зв`язку з попереднім рішенням про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та прийняття зустрічного позову до спільного розгляду, судом ухвалено рішення про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 21.03.2022 року до суду надійшов відзив АТ «Ідея Банк» на зустрічну позовну заяву. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) просить зупинити провадження у справі до вирішення подібних правовідносин Великою Палатою Верховного Суду у справі №496/3134/19, у разі не зупинення провадження у справі, ухвалити рішення, яким позовні вимоги АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за Кредитним договором Z06.00603.004541764 від 20.11.2018 року задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до АТ «Ідея Банк» відмовити у повному обсязі. Зокрема, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) зазначає, що ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що інформація про поточний розмір заборгованості, виписка по рахунку та інша інформація надаються споживачу безоплатно лише за умови, що вказані послуги надаються не частіше лише одного разу на місяць, у той час коли п. 1.11 Кредитного договору передбачено надання інформації, у тому числі відмінної від тої надання якої передбачено вказаною ст. 11, по рахункам позивача за допомогою телефонних каналів зв`язку позичальника та із використанням засобів електронного зв`язку, як і опрацювання запитів позичальника, і необмежену кількість разів протягом дії Кредитного договору. Таким чином, за твердженням представника АТ «Ідея Банк», законом не заборонено встановлювати плату за послуги, перелічені у п. 1.11 Кредитного договору, адже вимоги щодо безоплатності вказаних послуг законом не передбачено, з огляду на що вказана вище умова Кредитного договору відповідає вимогам закону, тим паче, що у Кредитному договорі чітко зазначено, що вказана плата встановлена за послуги котрі банк здійснює на користь позичальника, а не на власну користь. Ухвалою суду від 26.05.2022 року зупинено провадження у цивільній справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» в особі представника Заставної Ольги Василівни до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання частини кредитного договору недійсним до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №496/3134/19. 05.09.2022 року поновлено провадження у цивільній справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» в особі представника Заставної Ольги Василівни до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання частини кредитного договору недійсним. Ухвалою суду від 26.09.2022 року підготовче провадження у справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» в особі представника Заставної Ольги Василівни до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання частини кредитного договору недійсним закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до\~ст.128 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 223\~ЦПК\~України,\~суд\~відкладає\~розгляд\~справи в\~судовому\~засіданні\~в\~межах\~встановленого\~цим Кодексом\~строку\~з\~таких\~підстав: 1)\~неявка\~в\~судове\~засідання\~учасника\~справи,\~щодо\~якого\~відсутні\~відомості\~про\~вручення\~йому повідомлення\~про\~дату,\~час\~і\~місце\~судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідачів котрі не з`явилися в судове засідання, є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. При цьому, суд виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне. Стаття 10.\~Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану 1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також\~судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Стаття 12-2. Діяльність\~ судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану 1. В умовах правового режиму воєнного стану\~суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені\~Конституцією України\~та законами України. 2. Повноваження\~судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Стаття 26.\~Правосуддя в умовах воєнного стану 1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише\~судами. На цій території діють\~суди, створені відповідно до\~Конституції України. 2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм\~судочинства забороняється. 3. У разі неможливості здійснювати правосуддя\~судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність\~судових справ, що розглядаються в цих\~судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження\~судів. 4. Створення надзвичайних та особливих\~судів не допускається. Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження\~судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм\~судочинства прямо забороняється Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~\~ Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, в тому числі з точки зору відповідності вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~ Судом встановлено, 20.11.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір Z06.00603.004541764 від 20.11.2018 року. Згідно даного Кредитного договору, відповідач отримала кредит в розмірі 30000 грн., зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до виписки по особовому рахунку № [NUMBER] та довідки-розрахунку заборгованості станом на 03.08.2021 рік, наданих позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним), сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z06.00603.004541764 від 20.11.2018 року складає 59173 грн. 89 коп. і включає в себе: основний борг-6430 грн. 14 коп.; прострочений борг-21949 грн. 52 коп.; прострочені проценти 12678 грн. 59 коп.; строкові проценти-238 грн. 49 коп.; нараховану плату за обслуговування кредиту-262 грн. 08 коп.; прострочену плату за обслуговування кредиту ?16302 грн.; пеню за несвоєчасне погашення платежів, нараховану по 29.02.2020 р. включно-1313 грн. 07 коп. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 16.03.2020 року на адресу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним) було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір. Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. Згідно п. 1.11 кредитного договору № Z06.00603.004541764 від 20.11.2018 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахункам позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банком позичальнику із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно у терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Таким чином, згідно п. 6.1. кредитного договору, таблиці щомісячних внесків графіку щомісячних платежів банк встановив на постійній основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 25094 грн. 88 коп., і яку, згідно п.п.2.1., 6.1. кредитного договору [PERSON] повинна сплачувати на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у банку в період з 20.12.2018 року по 20.11.2021 року тридцятьма шістьма щомісячними внесками включно до 20 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, за користування кредитом банк може вимагати від позичальника на постійній основі лише проценти, що також випливає із ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, п. п. 1.11., 6.1. кредитного договору, що передбачають сплату позичальником на постійній основі плати за обслуговування кредиту є недійсними, а кредитний договір № Z06.00603.004541764 від 20.11.2018 року, укладений між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» у цій частині є нікчемним, що встановлено законом. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у своїй постанові від 13.07.2022 року Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №496/3134/19 відступила від висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 і постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року у справі № 361/392/20 та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, банк не може вимагати від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) заборгованість в частині плати за обслуговування кредиту, оскільки договір № Z06.00603.004541764 між сторонами було укладено після набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування», а саме 20.11.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже, суд погоджується з доводами представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) щодо того, що кошти сплачені [PERSON] на погашення Кредитного договору та зараховані банком як оплату за обслуговування кредиту, слід зарахувати в рахунок оплати боргу за тілом кредиту. Водночас, з наведеного представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) у зустрічній позовній заяві розрахунку залишається незрозумілим які базові та вихідні дані бралися ним до уваги під час його проведення, а також такий розрахунок не містить формул на підставі яких останній визначив розмір саме у сумі 7924 грн. 56 коп. Даний розрахунок також не збігається із випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 03.08.2021 р., наявними у матеріалах справи, а тому відхиляється судом як належний доказ. Наведені встановлені судом обставини свідчать про наявність договірних стосунків у сторін, а також наявність у них відповідних зобов`язань. Водночас, сторони не погоджуються з обсягом наведених зобов`язань та по різному тлумачать і розуміють зміст укладеного договору, зокрема позичальник вважає умови договору незаконними та несправедливими. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд прийшов до висновку, що первісний позов Акціонерного товариства «Ідея Банк», в особі представника Заставної Ольги Василівни до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічний позов [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до АТ «Ідея Банк» про визнання частини кредитного договору недійсним, кожен окремо, підлягають до часткового задоволення. Відповідно до положень ч.1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, врахувавши наведені вище обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов Акціонерного товариства «Ідея Банк», в особі представника Заставної Ольги Василівни до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором підлягає до часткового задоволення, то з останньої на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 1634 грн. 58 коп. Що стосується зустрічної позовної заяви, то згідно ч.3\~ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~позивач звільнений від сплати судового збору. Отже, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, розмір судового збору у справі становить 992 грн. 40 коп. (станом на 20.01.2022 року - дату подання зустрічної позовної заяви). Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Згідно ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно відзиву [PERSON] , у зв`язку із розглядом справи, понесла судові витрати у розмірі 10000 грн. за надані послуги спеціаліста у галузі права фізичної особи підприємця [PERSON] на підставі Договору про надання юридичних послуг №14/01 від 14.01.2022 року. Оскільки, [PERSON] є фізичною особою підприємцем та не є адвокатом, то щодо розподілу таких витрат між сторонами слід відмовити, виходячи з нижченаведеного. Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю\~«представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють\~лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом\~(абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини\~висновку\~\~Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до\~Конституції України\~(щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей\~157\~і\~158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року\~№ 4-в/2019). Таким чином,\~витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат\~на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137,\~частини сьомої статті 139\~та частини третьої\~\~статті 141\~ЦПК України (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № \~496/3134/19; Провадження № 14-44цс21).

Outcome: partial