Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 24 червня 2022 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором від 30 квітня 2015 року у розмір 6 400,57 грн та судові витрати в розмірі 2 481 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим останнім була підписана анкета-заява б/н від 30 квітня 2015 року після підписання якої [PERSON] отримав кредит який потім було збільшено до 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписавши анкету-заяву від 30 квітня 2015 року, [PERSON] погодився з запропонованими йому Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не здійснив в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, пені, штрафів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмір 6 400,57 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 квітня 2020 року. Спадкоємцем після його смерті є [PERSON] , яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням умов договору від 30 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмір 6 400,57 грн., яка складається з: 6 400,57 грн- заборгованість за кредитом. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача як спадкоємця позичальника заборгованість у розмірі 6 400,57 грн та судові витрати в розмірі 2 481 грн (а.с. 1-5) 06 вересня 2022 року від [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позов в якому відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі пославшись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року у справі № 201/11631/14 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, а тому вона не є належним відповідачем у справі. Окрім того спадкова справу після смерті [PERSON] не відкривалась. Також просила суд застосувати позовну давність до заявлених вимог, оскільки [PERSON] помер [INFO] , а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 05 травня 2022 року, тобто з пропуском строку позовної давності (а.с. 128). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 червня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.118-119). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.120-121). До суду 15 липня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.122). Ухвалою судді від 15 липня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.123-124). 08 листопада 2022 року ухвалою суду клопотання позивача про забезпечення доказів залишено без задоволення. 08 листопада 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі та слухати справу за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, 15 листопада 2022 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 30 квітня 2022 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», а в подальшому - «АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг. У зв`язку з чим останнім була підписана анкета-заява б/н від 30 квітня 2015 року (а.с. 50) після підписання якої [PERSON] отримав кредит який потім було збільшено до 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09 червня 2018 року (а.с. 144). Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав [PERSON] кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти вчасно. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору від 30 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 6 400,57 грн, яка складається з: 6 400,57 грн- заборгованість за тілом кредиту. Як вказано позивачем у позові, спадкоємець - відповідач по справі, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією їх паспортів, в яких зазначено, що місцем їх реєстрації є - [ADDRESS] . Відповідно до наданої відповіді департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 вересня 2022 року за № 6/5-2527 за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований з 19 березня 1973 року по 14 травня 2019 рік; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 21 травня 1979 року по теперішній час (а.с. 136). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року у справі № 201/11631/14 шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 130). 10 вересня 2021 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за кредитним договором від 30 квітня 2015 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с. 138-139). Відповідно до наданої копії спадкової справи № 439/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , відкритої 10 вересня 2021 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався (а.с. 138-148). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги доспадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що [PERSON] відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь - якого майна, вартості отриманого спадкового майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника. Звертаючись із позовом до [PERSON] , як до спадкоємця після смерті [PERSON] позивач мав довести, що спадкоємцями майна є саме відповідач. Позивач не надав доказів на підтвердження того , що спадкодавцю за життя взагалі належала будь - яке майно. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач є спадкоємцем після смерті [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження цієї обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту ж адресу їх місця проживання. Однак, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідач є спадкоємцем та прийняла спадщину після смерті померлого. Покликання позивача на ту обставину, що відповідач постійно проживала разом з померлим позичальником не спростовує висновок про відсутність підстав вважати її спадкоємцем, оскільки встановлення факту відсутності за життя у [PERSON] будь - якого майна, а протилежного судом не встановлено, включаючи саму можливість набуття права на спадкування. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України, чого зроблено не було. Матеріалами справи встановлено, що згідно наданої копії спадкової справи № 439/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної 10 вересня 2021 року на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався. Відповідно свідоцтво про прийняття спадщини жодному зі спадкоємців не видавалося. Крім того, матеріалами даної справи встановлено, що у матеріалах спадкової справи відсутня інформація щодо наявності будь-якого майна, яке б могло бути успадковане після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вступила у спадщину та отримала спадкове майно після смерті позичальника [PERSON] та, відповідно , набула обов`язок задовольнити вимоги кредитора, відсутні підстави вважати її спадкоємцем, а тому позов задоволенню не підлягає. Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначаю наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ). Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18). Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed