Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

20.05.2022 року позивач АТ «Кредобанк» в особі представника Павленко С.В. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 04.02.2019 року між позивачем та відповідачем укладено Додатковий договір до Договору про встановлення ліміту кредитування, за умовами якого Банк встановив ліміт в розмірі 16000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кошти у вищевизначеному розмірі. Відповідач зі своєї сторони порушив умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, на електронну пошту суду надіслав клопотання в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, справу просить розглянути у відсутність представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що 04 лютого 2019 року між АТ «КРЕДОБАНК» (надалі Банк) та [PERSON] (надалі Клієнт) було укладено Додатковий договір до Договору про встановлення ліміту кредитування (фізичних осіб) № 180000771, відповідно до якого Банк встановив Клієнту ліміт кредитування на рахунок (картковий) № [NUMBER] в розмірі 16000,00 грн. Метою отримання кредиту є будь-які поточні потреби Клієнта. Відповідно до п. 4.1 Договору, за користування кредитом, отриманого в межах ліміту кредитування, Клієнт щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем в якому відбулося нарахування процентів, при надходженні коштів на рахунок, сплачує Банку проценти у розмірі 30 % річних. Згідно п. 5 Договору, Клієнт виконує свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів за цим Договором, неустойки перераховує та\\або вносить готівкою кошти на рахунок(картковий), визначений у п. 1 цього Договору. На виконання умов договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, що підтверджується фотокопією меморіального ордеру № 65448256 від 01.12.2020 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором, позивачем направлена на його адресу досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості за вих. № 30562/2021 від 06.01.2022 року з вимогою погасити існуючу заборгованість, однак була залишена без задоволення, заборгованість не погашена. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і станом на 02.02.2022 року за ним рахується заборгованість у розмірі 23711,04 грн, що складається з: 16479,90 грн - неповернута сума кредиту, 6832,88 грн - прострочені відсотки, 398,26 грн - нараховані відсотки станом на 02.02.2022 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором в розмірі 23711,04 грн є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2481,00 грн. В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 2371,10 грн, суд дійшов наступного висновку. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача було надано договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року укладеного між Акціонерним товариством «Кредобанк» в особі заступника Голови Правління Свірського Адама та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» в особі директора Король-Єгорової Євгенії Володимирівни, посвідчення адвоката України виданого на ім`я Павленко Сергія Валерійовича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531 та ордер серії КС № 573217. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи позовна заява підписана та подана до суду представником АТ «Кредобанк» адвокатом Павленком С.В., який представляє інтереси банку на підставі Ордеру серії КС № 573217. Разом з тим, представником позивача, крім документів, які підтверджують його повноваження, як представника, взагалі не зазначено час, затрачений на надання адвокатських послуг, не надано розрахунку витрат за надання адвокатських послуг, як і не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати, у зв`язку з чим, суд не може достовірно встановити, з наявних в матеріалах справи документів, що фактично такі послуги дійсно надавалися, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування по справі, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Outcome: partial