Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Фельського С.Л. звернулася до суду із позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] без згоди батька - [PERSON] . Позивач зазначає, що сторони перебували в шлюбі з 14.08.2010 року, від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2018 року шлюб розірвано. Після розлучення дитина залишилася проживати з матір`ю, яка належним чином піклується про безпеку, здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина спілкується з батьком, позивач не чинить перешкод у спілкуванні, у подальшому не збирається цього робити, Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2020 року стягнуто з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року та бойовими діями 09 березня 2022 року вона з дочкою перетнула кордон та мешкає у м. Варшава (Польща) на зйомній квартирі. 22.03.2022 року позивач подала заяву через офіційний сайт влади Канади https://portal-portail.apps.cic/gs.ca/ за програмою CUAET на візу в Канаду. При цьому позивач вказує, що CUAET-Канадсько-український дозвіл на екстрені поїздки є одним із багатьох спеціальних заходів, які уряд Канади запровадив для підтримки народу України. Він пропонує українцям та членам їх сімей безкоштовний продовжений тимчасовий статус (3 роки)і дозволяє їм працювати, навчатися та залишатися в Канаді, доки для них не буде безпечно повернутися до дому. Як зазначає позивач, однією з причин бажання виїхати з дитиною до Канади є те, що в Канаді у позивачки живуть близькі родичі, рідна сестра та її родина. Вони готові надати їм безкоштовне житло. Наразі позивач перебуває з дитиною в Польщі сама, без родичів, без підтримки, сама сплачує орендну плату за житло в Варшаві. В зв`язку з бойовими діями на сході України її було звільнено, аліментів, які надсилає відповідач не вистачає навіть на оренду житла, не кажучи про утримання дитини. Іншим чином батько дитини не допомагає. Для виїзду в Канаду їй потрібна нотаріально посвідчена згода від батька дитини, проте він не бажає надавати таку згоду або дозвіл на виїзд дитини за кордон. Посилаючись на те, що в досудовому порядку вирішити це питання неможливо, позивач просила суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл матері - [PERSON] , без згоди та супроводу батька - [PERSON] , на тимчасовий виїзд до держави «Канада» неповнолітньої [PERSON] , [INFO] - у зв`язку з воєнним станом та бойовими діями на теріторії України, з метою відвідування родини та оздоровлення, строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою судді від 23.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12 вересня 2022 року. За клопотанням відповідача підготовче судове засідання відкладено на 26.09.2022 року. 15.09.2022 р. від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гончарової Ж.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. 21.09.2022 р. від представника позивача [PERSON] - адвоката Фельського С.Л. до суду надійшла відповідь на відзив . 26.09.2022 р. від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гончарової Ж.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив . 26.09.2022 р. суд ухвалив закінчити підготовче судове засідання, призначити розгляд справи по суті на 04.11.2022 р. 04.11.2022 р. в судове засідання з`явилися представник позивача та відповідач. Від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання для звернення за правовою допомогою. Розгляд справи відкладено на 18.11.2022 року (а. с. 170). В судове засідання, яке відбулося 18.11.2022 року, з`явилися представник позивача - адвокат Фельський С.Л., відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Гончарова Ж.В. Представник позивача - адвокат Фельський С.Л. позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гончарова Ж.В. позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 14.08.2010 року, від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2018 року шлюб розірвано (а. с. 11; 12-13). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2020 року стягнуто з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] [INFO] (а. с. 14-15). Також судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем. Позивач [PERSON] разом із дитиною [PERSON] раніше проживали у м. Донецьк, а з 27.03.2019 року взяті на облік як внутрішньо переміщені особи і проживали за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7; 9-10). Військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення указом Президента № 64 військового стану з 5:30 ранку 24 лютого 2022 року. На території України розпочалися бойові дії, кожного дня російськими військами здійснювалися ракетні та артилерійські обстріли українських територій, тому позивач, переймаючись за безпеку своєї дочки, як і інші громадяни України, у спрощеному порядку (без необхідності отримання дозволу батька дитини на виїзд за кордон) 09 березня 2022 року разом з дочкою перетнула кордон та до теперішнього часу мешкає у м. Варшава (Польща). З пояснень в судовому засіданні представника позивача - адвоката Фельського С.Л., а також зі змісту позовної заяви [PERSON] та додатків до позовної заяви, вбачається, що позивач [PERSON] в Польщі перебуває без родичів, без сторонньої допомоги виховує дитину, за оренду житла в м. Варшаві оплачує значну суму грошей. Розміру аліментів, які виплачує відповідач, не вистачає на утримання дочки. У позивачки в Канаді живуть близькі родичі - рідна сестра та її родина. Вони готові надати їм безкоштовне житло, про що свідчить наданий сестрою ( [PERSON] ) у відповідні органи лист-запрошення (а. с. 22). Бажаючи, щоб у дочки було більше можливостей щодо отримання належної освіти та поліпшення житлово-побутових умов, матеріального стану, позивач 22.03.2022 року подала заяву через офіційний сайт влади Канади https://portal-portail.apps.cic/gs.ca/ за програмою CUAET на візу в Канаду. При цьому позивач вказує, що CUAET-Канадсько-український дозвіл на екстрені поїздки є одним із багатьох спеціальних заходів, які уряд Канади запровадив для підтримки народу України. Він пропонує українцям та членам їх сімей безкоштовний продовжений тимчасовий статус (3 роки)і дозволяє їм працювати, навчатися та залишатися в Канаді, доки для них не буде безпечно повернутися до дому. З відповідей, які надійшли з цього сайту на адресу [PERSON] вбачається, що для отримання візи для виїзду в Канаду їй потрібна нотаріально посвідчена згода від батька дитини, проте він не бажає надавати таку згоду або дозвіл на виїзд дитини за кордон (а. с.16-22). Заперечуючи проти позову, сторона ввідповідача у відзиві на позовну заяву, у запереченнях на відповідь на відзив та в судовому засіданні вказували на те, що дитина продовжує навчання в 6-Б класі Запорізької гімназії № 28, відвідує уроки за встановленим розкладом занять, навчання проходить в дистанційному режимі. В разі виїзду дитини до Канади продовження навчання в школі в Україні стане неможливим внаслідок різниці в часі. Також відповідач посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження умов проживання, наявності конкретного адресу проживання в Канаді , а сама по собі можливість поїздки до Канади не є безумовним свідченням того, що ця поїздка відповідає найкращим інтересам дитини. Позивачем також не надано документів для підтвердження її фінансового стану та спроможності для забезпечення дитини усім необхідним на час перебування за кордоном. Також відповідач посилався на те, що перебування дитини в Республіці Польща створює безпечні умови для її життя та здоров`я, відповідає її найкращим інтересам, має від нього достатній рівень фінансового забезпечення (заборгованість по сплаті аліментів відсутня). Крім того, позивач зазначав, що перебування дитини в європейській країні надає можливість батькові безперешкодно спілкуватися з дитиною та відвідувати її, оскільки він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (має батька - інваліда другої групи). Не погоджуючись з позицією відповідача та його представника, представник позивача [PERSON] - адвокат Фельський С.Л. пояснив суду, що у разі виїзду до Канади дитина зможе продовжити навчання у гімназії № 28 м. Запоріжжя, оскільки допускається змішане навчання, що поєднує синхронне і асинхронне навчання. Умови такого навчання дітей, що перебувають за межами України і навчають очно у закордонних школах, прописані достатньо чітко. Щодо посилання відповідача на невизначеність місця проживання дитини, то конкретне місце проживання дитини вже вказано у листі-запрошенні від сестри позивача - [PERSON] . Відповідач вказує, що не має заборгованості по аліментам, проте, цих коштів не вистачає на оплату проживання дитини, їжу та на інші потреби дитини. Наразі окрім аліментів позивач не має іншого джерела доходу, що підтверджено розрахунками та доказами, наданими суду. Відповідач також посилається на унеможливлення його побачення з дитиною в разі виїзду її в Канаду, проте, жодного разу до Польщі він не приїздив до дочки. Виїзд дитини до Канади жодним чином не вплине на можливість батька спілкуватися з дочкою. Крім того, програмою CUAET передбачено, що українцям надається подовжений статус резидента (до 3-х років), що дозволяє їм працювати, навчатися у Канаді, допоки вони не зможуть безпечно повернутися на батьківщину. Сама держава Канада не дозволить особам, які приїхали до країни за зазначеною програмою влаштуватись на постійне місце проживання. Такі ж саме пояснення адвоката Фельського С.Л. містяться у його відповіді на відзив на позовну заяву. Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року передбачено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь - який час повернутися в Україну. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995, вказує, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Пунктами 3, 4, 5 постанови КМ України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що: виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення. Отже, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, учасником якої є Україна з 27.09.1991 року, встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 27 цієї Конвенції передбачає, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 №231 оформлення проїзного документу дитини здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. Відповідач не надає згоду на виїзд неповнолітньої дитини разом з її матір`ю до Канади, оскільки вважає, що його інтереси як батька дитини будуть порушені, адже він не зможе побачитись з дочкою, брати участь в її вихованні, якщо вона буде проживати в Канаді. На думку суду інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що ним особисто зроблено для створення належних умови задля забезпечення та гарантування повноцінного, здорового, гармонійного розвитку його неповнолітньої дочки за період її проживання у Польщі. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків хто здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею (дана позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 07.07.2018 року, справа № 712/10623/17, провадження № 14-244цс18). Відповідач [PERSON] не позбавлений права брати участь у вихованні та навчанні дитини шляхом спілкування засобами електронного зв`язку в режимі відеоконференцій (за допомогою Skype, Zoom тощо), також він має можливість надавати дитині необхідну матеріальну допомогу шляхом перерахування коштів. Суд критично ставиться до твердження відповідача стосовно того, що проживати дитині в Канаді не буде краще аніж в Польщі та що їй буде важко здійснювати навчання у запорізькій школі, оскільки є різниця у часі. Виходячи з того, що у Польщі дитина проживає лише з матір`ю, позбавлена можливості спілкуватися з родичами, проживають вони з матір`ю в орендованій квартирі і коштів, які надходять у вигляді аліментів, не вистачає на утримання дитини, суд вважає, що безкоштовне проживання в Канаді у житлі сестри позивачки, наявність близьких родичів матері, а також можливість достойного навчання у канадській школі (за програмою CUAET українці мають право відвідувати молодшу чи старшу школу - а. с. 88), і можливість матері отримати роботу буде сприятиме поліпшенню не тільки житлово-побутових умов і матеріального забезпечення неповнолітньої [PERSON] , але буде певною гарантією того, що в разі будь-яких несприятливих життєвих обставин дитина не залишиться без догляду - з нею поруч буде рідна тітка. Крім того, слід зауважити, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення указом Президента № 64 військового стану з 5:30 ранку 24 лютого 2022 року і ці обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб, внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. За теперішніх умов слід брати до уваги також передбачені ст. 6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року такі принципи, як невід`ємність і пріоритет права на життя дитини (на державу покладається обов`язок забезпечити виживання і розвиток дитини), а тому при вирішенні спору суд має діяти саме як держава. Натепер загроза життю дитини в разі повернення в Україну не минула. Проживання у республіці Польща, яка межує з територією України та в якій (беручи до уваги останні події 15.11.2022 року, а саме, завдання ракетного удару по території Польщі і загибелі 2-х польських громадян) також існує певна небезпека від непередбачуваних дій російської авіації, виїзд дитини до Канади, як більш безпечної країни, є доцільним. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] з матір`ю до Канади із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, є доцільними для дитини та відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Outcome: approved