Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

04.10.2022 позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником домоволодіння за вказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності. 26.02.2019 позивач зареєстрував знайомого [PERSON] у домоволодінні через необхідність оформлення на роботі, але з часом сторони перестали спілкуватися, а після початку війни зовсім втратили зв`язок. Відповідач в домоволодінні позивача не проживає, комунальні послуги не сплачує, не отримує кореспонденцію та не несе інших витрат з утримання будинку. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач не чинить, але відповідач добровільно ним не користується протягом 3-х років. Позивач неодноразово намагався розшукати відповідача, щоб попросити знятися його з реєстрації, але безрезультатно. Зазначив, що відповідач, будучи зареєстрованим в належному йому будинку, порушує його права на користування та розпорядження будинком, зокрема, не має можливості оформити субсидію, в зв`язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 11.10.2022 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомлення, але згідно довідки Укрпошти відправлення повернуто, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою. У відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик [PERSON] , як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.12.2003 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2173615 від 03.12.2003. Згідно довідки Валківської міської ради Харківської області №134 від 09.09.2022, [PERSON] разом із дружиною [PERSON] не зареєстровані, але фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] . Як вбачається із акту обстеження домоволодіння №03.19-47/80 від 09.09.2022, [PERSON] , який з 26.02.2019 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів, в будинку не проживає з середини 2019 року, не є членом сім`ї власника домогосподарства, належних йому речей в будинку немає, кореспонденцію на своє ім`я не отримує. З дня реєстрації до старостату жодного разу не звертався. Ст.41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в установленому законом порядку. Право приватної власності непорушне. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ч.1 ст.319 ЦК України, ст.150 ЖК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України). Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї зобов`язані приймати участь у витратах по утриманню і проведенню ремонту. До членів сім`ї власника відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України належать дружина, їх діти і батьки, або інші особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Ст.162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно п.33 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені докази свідчать, що позивач має право власності на будинок, а отже має всі передбачені законом права власника житлового приміщення. Доказів, які б свідчили про незаконність набуття позивачем права власності на будинок, суду не надано. Аналізуючи положення ст.322 ЦК України та 156 ЖК України, суд вбачає, що відповідач не відноситься до членів сім`ї позивача, не проживає в будинку за місцем реєстрації тривалий час, не приймає участі у витратах на його утримання, не надав доказів щодо домовленості з власником про порядок користування даним приміщенням. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позивач, як власник будинку, має право вимагати усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому позов підлягає задоволенню. Понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, як документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved