Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 02.12.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 113. Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла самостійно, так як подружжя мешкає окремо вже два місяці, оскільки фактично шлюб припинив своє існування. Підставою для припинення родинних стосунків стала втрата почуттів, взаєморозумінняміж сторонами, як подружжя. Всі попередні намагання зберегти родину не дали жодного результату, подальше збереження сім`ї не можливе та не має сенсу, тому шлюб існує формально. Відповідач своїм правом на надання відзиву на позов не скористався та будь-яким іншим способом не висловив свою позицію щодо нього. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 13.07.2022. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 13.07.2022 зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, надіслано запит до органу реєстрації Рокитнянської селищної ради Київської області про зареєстроване місце проживання відповідача. У відповідь надана інформація, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 25.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. Позивачка на судовий розгляд справи призначений на 23.11.2022 не прибула, натомість, через канцелярію суду подала заяву про розгляд позову у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та не надавати час на примирення. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено шляхом надіслання на адресу його реєстрації та фактичного проживання поштових відправлень, які повернуто до суду через закінчення терміну зберігання, що підтверджується зворотніми поштовими відправленням від 12.08.2022, 25.10.2022. Крім того, надсилалось СМС-повідомлення про виклик до суду на номер його телефону, що підтверджується довідками про доставку повідомлень від 29.07.2022, 13.10.2022. Таким чином суд доходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляд справи. Однак відповідач у судове засідання не прибув та про причини свої неявки суд не повідомив. Крім того, він своїм правом на надання відзиву на позов не скористався та будь-яким іншим способом не висловив свою позицію щодо нього. За таких обставин суд розглядає справу за наявними письмовими матеріалами. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, 02.12.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 113, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.12.2008. Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дочки [PERSON] і [PERSON] проживають разом з матір`ю в м. Апостолове, Дніпропетровської області, син [PERSON] залишився проживати разом з батьком в смт. Рокитне Київської області за місцем реєстрації батька. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла самостійно, так як подружжя мешкає окремо вже два місяці, оскільки фактично шлюб припинив своє існування. Підставою для припинення родинних стосунків стала втрата почуттів, взаєморозумінняміж сторонами, як подружжя. Всі попередні намагання зберегти родину не дали жодного результату, подальше збереження сім`ї не можливе та не має сенсу, тому шлюб існує формально. Спільне життя подружжя не склалось, шлюб існує лише формально та подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Позивачка не згідна на надання судом строку для примирення. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач своєї позиції щодо заявленого до нього позову будь-яким способом не висловив. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо відновлення дошлюбного прізвища відповідачка клопотання не заявляла. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного Кодексу України, моментом припинення шлюбу у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін остаточно перестала існувати, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їх дітей, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Крім того, при поданні позову позивачкою заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору, оскільки вона є багатодітною матір`ю, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] , виданого 12.09.2026 Рокитнянської районною державною адміністрацією Київської області. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, зокрема членів малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 25.07.2022 звільнено [PERSON] від сплати судового збору при поданні позовної заяви до суду на підставі пп "г" п. 1ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", як член багатодітної сім`ї. Відповідач [PERSON] є багатодітним батьком, що підтверджується відповідним посвідченням серії № [NUMBER] , виданого 12.09.2026 Рокитнянської районною державною адміністрацією Київської області. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 1 та частини 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір", сторони звільняються від сплати судового збору. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved