Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Держави України в особі Хмельницького апеляційного суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що 07.11.2015 відносно нього незаконно та безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення від 06.11.2015 № 0001, який був переданий на розгляд Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, справа № 686/22551/15 (змінений номер 686/11495/16), яка 25.08.2022 закрита постановою Тернопільського апеляційного суду. Відповідно до п. 4 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Під судом позивач перебував з 06 листопада 2015 року по 25 серпня 2022 року, тобто 82 місяці, у зв`язку з чим розмір мінімальної гарантованої законом компенсації моральної шкоди становить 549 000 грн., проте враховуючи винятковий цинізм та особливу зухвалість, з якою його звинувачували у вчиненні адміністративного правопорушення просить стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, відзив на позов не подав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 6 листопада 2015 року працівником Апеляційного суду Хмельницької області складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого в той день о 14 годині 20 хвилин [PERSON] під час судового засідання в приміщенні апеляційного суду, що за адресою: м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1, - проявив неповагу до складу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області Бережного С.Д., Кулеші Л.М., Курдзіля В.Й., зокрема, вчинив дії, які свідчать про явну неповагу до суду та встановлених в суді правил поведінки, за що відповідальність передбачена ст. 185-3 КУпАП. Вказаний протокол був надісланий до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, який постановою від 25 грудня 2015 року матеріали адміністративного провадження щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП (справа №686/22551/15-п) направив керівнику Хмельницької місцевої прокуратури для відповідного реагування. Суд виходив з того, що в діях [PERSON] вбачається склад кримінального правопорушення. З аналогічних підстав Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 11 квітня 2016 року вдруге направив матеріали адміністративного провадження щодо [PERSON] керівнику Хмельницької місцевої прокуратури для прийняття рішення. 17 червня 2016 року місцевий відділок поліції вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості та відкрив кримінальне провадження №42016241010000031 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Постановою Хмельницької обласної прокуратури від 9 серпня 2021 року закрито кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.05.2022 справа № 686/11495/16-п провадження у справі відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП закрито. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.08.2022 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2022 - без змін. Звертаючись до суду позивач вказував, що у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення має право на відшкодування завданої моральної шкоди. За змістом ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою в повному обсязі. Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. В силу ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Із положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України слідує, що держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Водночас, залучення або ж незалучення до судового вирішення спору такого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не орган державної влади, який порушив права чи інтереси позивача. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27 листопада 2019 року (справа №242/4741/16-ц) та від 25 березня 2020 року (справа №641/8857/17), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] пред`явив позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної судом, до держави Україна, в особі представника Хмельницького апеляційного суду. Відповідно до положень розділу VІІІ «Правосуддя» Конституції України та Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя. Доводи позивача щодо представництва Хмельницьким апеляційним судом інтересів держави в суді є помилковими, адже відповідачем у справі є держава Україна. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР (далі Закон №266/94-ВР), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок закриття справи про адміністративне правопорушення. Як передбачено п. 5 ст. 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, серед іншого, відшкодовується моральна шкода. Статтею 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За змістом ст. 13 Закону №266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, зокрема, внаслідок неправомірних дій щодо неї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коди межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як встановлено постановою Тернопільського апеляційного суду, суд розглянувши адміністративну справу скерував її 11.04.2016 року прокурору, але адміністративне провадження не було закрито, а після закриття кримінального провадження, протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , уповноваженим органом, не складався. Постановою Хмельницького апеляційного суду (справа № 686/14502/21) стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, грошові кошти в сумі 310 000 грн., в постанові зазначено, що [PERSON] перебував під слідством і судом з 12 грудня 2017 року (день повідомлення про підозру) до 9 серпня 2021 року (день закриття кримінального провадження), тобто повних 43 місяці щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України (кримінальне провадження № 420162241010000031). Справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст.185-3 КУпАП закрита 30.05.2022, тобто, в період з серпня 2021 року (закриття кримінального провадження № 420162241010000031) до травня 2022 року (закриття справи про адміністративне правопорушення) [PERSON] 10 місяців перебував під слідством і судом. Враховуючи встановлений ст. 8 Закону України від 2 грудня 2021 року №1928-IX «Про державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи (6 700 грн.), характер та обсяг душевних страждань [PERSON] , вимоги розумності та справедливості, позивачу слід присудити відшкодування моральної шкоди у розмірі 75 000 грн.

Outcome: partial