Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй та її сину [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . 07 грудня 2007 року в зазначеній квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON] . Остання була близькою подругою [PERSON] , з яким вони зустрічалися та намагалися створити сім?ю. Однак стосунки між ними не склалися. В травні 2018 року [PERSON] виїхала з квартири, комунальні послуги не сплачує, не вчиняє інших дій по утриманню цього житла. Отже, посилаючись на положення ст. 391 ЦК України, частини 2 статті 405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання, призначене на 29 листопада 2022 року, сторони не з?явилися. Позивач надала заяву, в якій позов підтримала та просила розглядати справу без її участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з?явився, також надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не надала, тому справу розглянуто в її відсутність на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що позивачу [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності відповідно до свідоцтва від 06.01.2004 року квартира [ADDRESS] . В зазначеній квартирі 07.12.2007 року була зареєстрована відповідач [PERSON] . Згідно з долученими до справи копіями актів, складених 14 грудня 2021 року, 10 травня 2022 року мешканцями будинку [ADDRESS] , відповідач у квартирі [ADDRESS] не мешкає з травня 2018 року. Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою, позивач посилається на те, що відповідач була зареєстрована з її дозволу, але з травня 2018 року в квартирі не мешкає. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень\~статті 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). Суд звертає увагу, що відповідач в 2007 році за усною згодою власників вселилася до спірної квартири та набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю, непов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до статі 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Суд бере до уваги, що відповідач не є членом сім`ї позивача та третьої особи, вселилися та була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] як близька особа [PERSON] . В травні 2018 року відповідач залишила вказану квартиру, в квартирі не проживає та не користується нею, фактично проживає за іншою адресою. Таким чином право відповідача на користування спірною квартирою та проживання в ній припинилося. Отже, позивач правомірно вимагає усунення порушень її прав шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, при звернені до суду з позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Відповідно до частини 1\~статтею 141 ЦПК України,\~оскільки позов задоволено, суд присуджує стягнути вказані витрати з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268\~ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з\~висновком Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у складі\~Верховного Суду,\~викладеним у\~постанові від 5 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, з урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення.

Outcome: approved