Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

2 вересня 2022 року [PERSON] звернулася в Радехівський районний суд Львівської області з позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Сушно, Радехівського району Львівської області помер чоловік її родички [PERSON] - [PERSON] , який був головою колгоспного двору домогосподарства в [ADDRESS] . Єдиним членом колгоспного двору була його дружина - [PERSON] . Згідно ст.563 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] , в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Отже, все майно колгоспного двору перейшло у власність останнього члена двору - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] в с. Сушно, Радехівського району Львівської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, а саме: будинковолодіння [ADDRESS] , та земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільгоспвиробництва розміром 2,4288 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІІ - ЛВ №045223 виданого 12.03.2001 р. Спадкодавець [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) мала двоюрідну сестру - [PERSON] , батьки яких були рідними братами, що стверджується архівними довідками №-П 146, та №-П 147 від 29.07.2022 р. [PERSON] мала сина - [PERSON] , 1930 року народження, який був батьком позивачки і помер в 1978 році тобто, [PERSON] була бабусею позивачки, а спадкодавець була її двоюрідною сестрою. Оскільки у спадкодавця не було близьких родичів і спадщини після її смерті ніхто не прийняв, позивачка на протязі шести місяців після її смерті фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, та відповідно, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Маючи намір оформити спадщину після смерті [PERSON] позивачка звернулася до приватного нотаріуса Комарницької Н.І., однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено через ненадання доказів родинних відносин, та видачу Державного акту на право приватної власності на землю після смерті спадкодавця. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено у нотаріальному порядку, забезпечити реалізацію майнових прав позивача можливо лише в судовому порядку. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 2,4288 га, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та належала на праві приватної власності [PERSON] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ - ЛВ №045223, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №14246 від 12 березня 2001 року. Крім цього, просить з відповідача на її користь не стягувати судовий збір (а.с.1-4, 34). У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.55). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористав представник відповідача. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00036622035 від 25.08.2022 (а.с.17). [INFO] померла [PERSON] , що видно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00036621769 від 25.08.2022 (а.с.11). [INFO] померла [PERSON] - баба позивачки, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 25 серпня 2022 року Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.12). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1899 р.н., зареєстрували шлюб 31 жовтня 1936 року, що видно з архівної довідки №П-222 виданої 24.10.2022 Центральним державним історичним архівом України, м. Львів (а.с.35). [PERSON] - батько позивачки, помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 25 жовтня 2022 року Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.36). Родині відносини підтверджуються копією архівної довідки Центрального державного історичного архіву України, м. Львів №П-223 від 20.10.2022, копією метричної книги греко - католицької парафії с. Тоболів Камінко - Струмилівського повіту Львівського воєводства із записами про народження, шлюб і смерть за 1866 - 1941 рр., свідоцтвом про укладення шлюбу позивачки, серії [NUMBER] від 03.09.1983, свідоцтвом про народження позивачки, серії [NUMBER] від 10.10.1964, копією архівної довідки Центрального державного історичного архіву України, м. Львів №П-147 від 29.07.2022, копією метричної книги греко - католицької парафії с. Забава, Сушно, Тоболів повіт Камінка Струмилова, с. Ордів, повіт Радехів Тернопільського воєводства із записами про народження за 1866 - 1941 рр., копією архівної довідки Центрального державного історичного архіву України, м. Львів №П-146 від 29.07.2022, копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00037058517 від 04.10.2022 (а.с.9, 10, 13-16, 29, 30, 38-40). Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 16 травня 1988 року, домоволодіння в [ADDRESS] , належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] , що підтверджується також довідкою №11 згідно господарської книги Сушненської сільської ради (а.с.21-23). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ - ЛВ №045223, виданого 12.03.2001 головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25.02.2000, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №14246, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,4288 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сушнівської сільської ради, належала [PERSON] (а.с.24 - зворот). Як видно з довідки №314 від 25.08.2022 та №387 від 18.10.2022, виданих старостою сіл Йосипівка, Обортів, Полове, Сушно, Тоболів Радехівської міської ради Львівської області Л. Ожиївською, [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно по день смерті проживала та була зареєстрована одна у житловому будинку по [ADDRESS] (а.с.18, 41). З довідки №388 від 18.10.2022, виданої старостою сіл Йосипівка, Обортів, Полове, Сушно, Тоболів Радехівської міської ради Львівської області Л. Ожиївською, видно, що станом на 15.04.1991 року, членами колгоспного двору, який знаходився за адресою по вул. Л. Українки в с. Сушно, були: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.51). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69856041 від 26.08.2022, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.20). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70438077 від 26.10.2022, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.47). Приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницькою Н.І. відмовлено позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися в суд (а.с.19, 49). Правовий статус колгоспного двору визначається чинним на момент виникнення правовідносин ЦК УРСР. В силу вимог ст. 120 ЦК УРСР (чинної на момент виникнення правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. У відповідності до ст. 125 ЦК УРСР, при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. Ст. 126 ЦК УРСР передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Згідно з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частки в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в пп. «г» своєї постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за правилами ст. 563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ (3425-12) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV (2709-15) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З аналізу матеріалів справи вбачається, що спірне будинковолодіння є колгоспним двором. Останнім членом колгоспного двору була [PERSON] - голова двору, та інших членів колгоспного двору не було (а.с.43-46). Отже, [PERSON] була останнім членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року та проживала одна за місцем реєстрації в будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №387, виданою 18 жовтня 2022 року виконкомом Радехівської міської ради Львівської області (а.с.42). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , недовіряти показам яких у суду немає підстав (а.с.62-67). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved