Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

У червні 2022 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, який під час розгляду справи уточнили та просили визнати за ними право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , у порядку спадкування та як за колишніми членами колгоспного двору. Позов мотивовано тим, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, що підтверджується довідкою Ніжинського МБТІ від 15 червня 2020 року. Згідно з довідкою, виданою Ніжинським МБТІ від 15.06.2021, станом на 15.04.1991 року в будинковолодіння, розташованому за адресою: [ADDRESS] , мешкали та були зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачі звернулися до Реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції, де їм роз`яснено в усному порядку, що немає законних підстав зареєструвати за нами право власності на відповідні частки будинку [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачена, при цьому можливо оформити право на майно в судовому порядку. [INFO] померла [PERSON] , яка мала право на 1/5 частки спірного будинку. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме 1/5 частки житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не складала. Спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після [PERSON] , є [PERSON] - син померлої. [INFO] помер [PERSON] , який мав право на 2/5 частки спірного будинку: 1/5 - як колишній член колгоспного двору та 1/5 - після смерті своєї матері. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме 2/5 частки житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не складав. Спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після [PERSON] , є [PERSON] - син померлого, так як дружина померлого [PERSON] , яка була зареєстрована з ним на момент його смерті, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після свого чоловіка, у зв`язку з чим єдиним спадкоємцем щодо майна [PERSON] є його син [PERSON] . Наразі [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частини будинку, що належали його батьку [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на цю частку житлового будинку, що підтверджується постановою нотаріуса від 11.11.2020 року. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 червня 2022 року позов залишено без руху. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 червня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11 серпня 2022 року 08-30 год., яке в подальшому відкладалося. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 листопада 2022 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву в новій редакції, підготовче засідання у справі відкладено на 01 грудня 2022 року 14-00 год. У підготовче засідання сторони не з`явилися. Від позивачів надійшла до суду заява, в якій вони підтримали заявлені позовні вимоги та просили розглянути справу за їхньої відсутності. Представник відповідача - селищний голова Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області подав до суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що будинок [ADDRESS] зареєстрований як колгоспний двір, головою якого є [PERSON] , що підтверджується довідкою № 01321 від 15.06.2022 року, виданою КП «Ніжинське МБТІ», та свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Ніжинської райради народних депутатів від 16.03.1990 на підставі рішення № 79 від 24.03.1989 (а. с. 20, 22). Станом на 15 квітня 1991 року в указаному будинку крім голови двору - [PERSON] , проживали - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/5. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12), [PERSON] померла [INFO] . Спадщину після її смерті у розмірі 1/5 частки будинковолодіння прийняв [PERSON] , оскільки був спадкоємцем першої черги за законом. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Галицькою сільською радою Ніжинського району Чернігівської області. Як убачається з наданої на запит суду копії спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , спадщину після його смерті прийняв син [PERSON] , тоді як дружина померлого - [PERSON] відмовилася від спадщини. Відомостей про отримання свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок спадкова справа не містить. Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С. від 11 листопада 2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову частину вказаного житлового будинку з будівлями і спорудами у зв`язку з тим, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня, тоді як за даними органу місцевого самоврядування або будинкової книги на житловий будинок вбачається, що в житловому будинку разом з померлою проживали й інші особи, які також мають право на частку в майні колгоспного двору (а. с. 26). Таким чином, установлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/5 частки будинку [ADDRESS] , як колишні члени колгоспного двору, а [PERSON] - 3/5 частки указаного будинковолодіння, а саме - 1/5 частки, як колишній член колгоспного двору та 2/5 частки - у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). За ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За положеннями ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. 534, 553, 555 цього Кодексу). Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачами права власності на частки в зазначеному будинковолодінні, як за колишніми членами колгоспного двору та в порядку спадкування. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved