Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Директор ДП «Уманське лісове господарство» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] безпідставно отриманих ним коштів у сумі 44\~596,5 грн., в обґрунтування зазначивши наступне. У жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Державного підприємства «Уманське лісове господарство», третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано накази про оголошення [PERSON] доган та про його звільнення з посади лісничого Потаського лісництва. Поновлено [PERSON] на посаді лісничого Потаського лісництва ДП «Уманський лісгосп» та стягнуто з них на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 95\~482, 14 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Постановою Черкаського апеляційного суду від 14.04.2021 року апеляційну скаргу ДП «Уманське лісове господарство» залишено без задоволення, а вищевказане рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року залишено без змін. Відповідач в особі ДП «Уманський лісгосп» не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями звернувся до Верховного Суду України із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні позову. Постановою Верховного Суду України від 22.09.2021 касаційну скаргу задоволено частково, постанову Черкаського апеляційного суду від 14.04.2021 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Черкаського апеляційного суду від 25.01.2022 апеляційну скаргу ДП «Уманське лісове господарство» задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року в частині визнання незаконними та скасування наказів ДП «Уманський лісгосп» про оголошення [PERSON] доган та стягнення з ДП «Уманський лісгосп» на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95 482,14 грн., скасовано та прийнято в цій частині нове рішення. Позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказів ДП «Уманське лісове господарство» про оголошення [PERSON] доган залишено без задоволення. Змінено мотивувальну частину рішення суду в частині визнання незаконним та скасування наказу № 143-к від 10 вересня 2020 року ДП «Уманський лісгосп» про звільнення [PERSON] з посади лісничого Потаського лісництва, виклавши її в редакції цієї постанови. Стягнуто з Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 50\~885,64 грн., з відрахуванням із цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов`язкових платежів. В решті рішення суду залишено без змін. Верховний суд, переглядаючи постанову Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в частині розрахунку розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка була стягнута на користь [PERSON] , вказав наступне. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звільнений з посади на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України наказом ДП «Уманське лісове господарство» від 10 вересня 2020 року № 143-к. У період з 21 травня по 31 серпня 2020 року [PERSON] перебував у відпустці та на лікарняному. Отже, останні два календарні місяці роботи [PERSON] , які передували його звільненню і в які останній працював (без врахування періоду відпустки та тимчасової непрацездатності), є березень та квітень 2020 року. Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув і, здійснюючи розрахунок середньоденної заробітної плати позивача за період з 10 вересня 2020 року по 30 грудня 2020 року, взяв за основу дохід позивача за жовтень-листопад 2019 року, як повно відпрацьовані ним місяці під час роботи у відповідача та послався на довідку про середню заробітну плату від 16 вересня 2020 року № 840. Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим неправильно вирішив спір у цій частині та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2020 року по 30 грудня 2020 року в сумі 95\~482,14 грн. Крім того, суд не сприяв встановленню дійсних обставин, не встановив доходу позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (березень та квітень 2020 року) і не витребував у відповідача такої інформації. В подальшому, переглядаючи 25.01.2022 року повторно справу в апеляційному порядку, Черкаський апеляційний суд, взявши до уваги висновки суду касаційної інстанції, витребував у відповідача ДП «Уманський лісгосп» довідку про нарахування [PERSON] заробітної плати у березня-квітня 2020 року, згідно якої [PERSON] у березні 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі 4566,67 грн. за 21 робочий день, фактично відпрацьовано 7 робочих днів; у квітні 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі 6523,81 грн. за 21 робочий день, фактично відпрацьовано 10 робочих днів. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 652,38 грн. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції встановив, що розмір середнього заробітку, що підлягає до стягнення з відповідача ДП «Уманський лісгосп» на користь позивача за період з 10 вересня 2020 року по 30 грудня 2020 року становить 50\~885,64 грн. Оскільки підприємством було сплачено [PERSON] 95\~482,14 грн. на виконання рішення суду, яке в подальшому було скасовано і сума до стягнення рішенням суду встановлена інша, а саме 50\~885,64 грн., виникла необхідність у поверненні різниці, яка була переплачена працівнику в сумі 44\~596,5 грн. Також представник позивача зазначає, що підставою для нарахування завищеної суми середнього заробітку, була довідка від 16.09.2020, надана [PERSON] при зверненні до суду з позовом, яка була видана останньому після звільнення на його вимогу і у цій довідці місяцями розрахункового періоду вказані жовтень 2019 року та листопад 2019 року, тобто період який не має відношення до моменту звільнення [PERSON] із займаної посади і не може братися для обрахунку середньоденного заробітку, про що і зазначив Верховний Суд України та суд апеляційної інстанції. Тобто [PERSON] свідомо була подана довідка, коли розмір його заробітної плати був вищий ніж за останні 2 місяці перед звільненням. Наголошують суду, що така довідка була видана [PERSON] саме за той період, за який просив він і тому не видати таку заяву вони можливості не мали. Про недобросовісну поведінку [PERSON] , на їх думку, також свідчить той факт, що під час судового розгляду, навіть після направлення йому відзиву ДП «Уманський лісгосп», в якому підприємство заперечувало щодо задоволення позову і в частині стягнення суми середньомісячного заробітку, останній розуміючи та усвідомлюючи свої дії, спочатку отримав, а потім надав суду довідку про період, який фінансово був йому вигідний, а не просто довідку про доходи, щоб суд провів розрахунок саме із наданої ним довідки. Не намагався він спростувати і допомогти судам наступних інстанцій встановити дійсні обставини справи. При цьому, повністю заперечував розрахунки надані підприємством. Вважають, що має місце свідома, недобросовісна поведінка особи, яка мала на меті збагачення за рахунок підприємства та для досягнення своєї мети. Визначені судом кошти ДП «Уманський лісгосп» виплатив на користь [PERSON] у зв`язку з тим, що на рахунки підприємства було накладено арешт, а тому на вимогу державного виконавця і була здійснена така виплата. Державне підприємство «Уманський лісгосп» не мало наміру одразу виплачувати призначені судом першої інстанції кошти, оскільки розуміли, що така сума не відповідає дійсності і оскаржували рішення суду в апеляційній та касаційній інстанціях. У зв`язку із зазначеним, вони вимушені звернутися до суду з цим позовом. Просять суд стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Уманське лісове господарство» безпідставно отримані ним кошти в сумі 44\~596,5 грн. та судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Представник позивача Конюшенко М.А. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник\~справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що постановою Верховного Суду України від 22 вересня 2021 року касаційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство» задоволено частково. Постанову Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При розгляді касаційної скарги Верховним Судом встановлено, що у вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Уманське лісове господарство», третя особа [PERSON] , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 255-аг від 01.09.2020 ДП «Уманське лісове господарство» про оголошення [PERSON] догани. Визнано незаконним та скасовано наказ № 256-аг від 01.09.2020 ДП «Уманське лісове господарство» про оголошення [PERSON] догани. Визнано незаконним та скасовано наказ № 143-к від 10.09.2020 ДП «Уманське лісове господарство» про звільнення [PERSON] з посади Лісничого Потаського лісництва. Поновлено [PERSON] на посаді лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство». Стягнуто з ДП «Уманське лісове господарство» на користь [PERSON] , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95482 (дев`яносто п`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 14 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. Постановою Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року апеляційну скаргу ДП «Уманське лісове господарство» залишено без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року залишено без змін. Верховний Суд України прийняв рішення про скасування вищевказаної постанови та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки суди першої і апеляційної інстанцій не з`ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідили та не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій. Після перегляду Черкаським апеляційним судом апеляційної скарги ДП «Уманське лісове господарство» 25.01.2022 року Черкаським апеляційним судом було винесено постанову якою апеляційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство» задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року в частині визнання незаконними та скасування наказів ДП «Уманське лісове господарство» № 255-аг від 01 вересня 2020 року та № 256-аг від 01 вересня 2020 року про оголошення [PERSON] догани та стягнення з ДП «Уманське лісове господарство» на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95482,14 грн, скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, а саме позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів ДП «Уманське лісове господарство» № 255-аг від 01 вересня 2020 року та № 256-аг від 01 вересня 2020 року про оголошення [PERSON] догани залишено без задоволення. Змінено мотивувальну частину рішення суду в частині визнання незаконним та скасування наказу № 143-к від 10 вересня 2020 року ДП «Уманське лісове господарство» про звільнення [PERSON] з посади лісничого Потаського лісництва та викладено її в редакції даної постанови. Стягнуто з ДП «Уманське лісове господарство» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 50885 гривень 64 коп., з відрахуванням із цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов`язкових платежів. В решті рішення суду залишено без змін. Згідно постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 28.04.2021 року старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравченко М.В., було поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 705/3855/20 2/705/2263/20, виданого 04.02.2021 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області щодо стягнення з ДП «Уманське лісове господарство» на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95482,14 грн., оскільки постановою Черкаського апеляційного суду рішення Уманського міськрайонного суду від 31.12.2020 року у справі за позовом [PERSON] до ДП «Уманське лісове господарство» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без змін, апеляційну скаргу ДП «Уманське лісове господарство» залишено без задоволення. Копія вказаної постанови направлена на адресу ДП «Уманське лісове господарство», для виконання. Директором ДП «Уманський лісгосп» 28.05.2021 року на адресу Уманського міського відділу ДВС направлено заяву про закриття виконавчого провадження по вказаній справі, у зв`язку із виконанням рішенням суду. Так, 07.05.2021 року на виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу працівника в сумі 95482,14 грн. проведено відповідні виплати [PERSON] з відрахуванням податків та зборів, що становить 76863,12 грн. заробітної плати (платіжне доручення № 1267 від 07.05.2021) та перераховано 18 % ПДФО 17186,79 грн. (платіжне доручення № 1270 від 07.05.2021) та 1,5 % військового збору 1432,23 грн. (платіжне доручення № 1271 від 07.05.2021). Також нараховано та сплачено 22 % єдиного соціального внеску на суму 21006,70 грн. (платіжне доручення № 1269 від 07.05.2021). Загальна суму сплачених коштів становить 116\~488,84 грн. Зазначене також підтверджується копіями вказаних платіжних доручень. Предметом спору\~в даному\~випадку є\~повернення на\~користь позивача,\~надмірно виплачених\~коштів,\~і регулюється\~вимогами ст.\~1212\~ЦК України,\~згідно якої особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана повернути\~потерпілому це\~майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події .\~Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про повернення\~виконаного за\~недійсним правочином; витребування\~майна власником\~із чужого\~незаконного володіння; повернення\~виконаного однією\~із сторін\~у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, відповідно до ч. 1ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Подібні висновки щодо застосування ст. 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14), від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року справа №517/186,17, від 28 березня 2018 року, справа №173/166/17, від 03 травня 2018 року справа №473/2859/17. Виходячи із системного аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін. Однак, згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст. 1215 ЦК України. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачу всю суму нараховану судом першої інстанції, при тому, що не погоджувався з таким рішенням, що підтверджується зверненням до апеляційної та касаційної інстанцій і згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 25.01.2022 року, під час розгляду справи апеляційним судом було витребувано у відповідача довідку про нараховану [PERSON] заробітну плату саме за період, що стосується часу звільнення [PERSON] . Згідно вказаної постанови Черкаським апеляційним судом було встановлено, що позивач звільнений з посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України наказом ДП «Уманське лісове господарство» від 10 вересня 2020 року № 143-к. У період з 21 травня по 31 серпня 2020 року позивач перебував у відпустці та на лікарняному. Отже, останні два календарні місяці роботи позивача, які передували його звільненню і в які останній працював (без врахування періоду відпустки та тимчасової непрацездатності), є березень та квітень 2020 року. Під час розгляду справи апеляційним судом було витребувано у відповідача довідку про нараховану [PERSON] заробітну плату у березні-квітні 2020 року. Згідно із довідкою ДП «Уманське лісове господарство» № 1369/03 від 06 грудня 2021 року у березні 2020 року [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 4566,67 грн. за 21 робочий день, фактично відпрацьовано 7 робочих днів; у квітні 2020 року\~нараховано заробітну плату у розмірі 6523,81 грн. за 21 робочий день, фактично відпрацьовано 10 робочих днів. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 652,38 грн ((4566,67+6523,81) / (7+10)). Враховуючи наведене, Черкаський апеляційний суду вважає, що розмір середнього заробітку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 10 вересня 2020 року по 30 грудня 2020 року становить 50885,64 грн. При цьому, [PERSON] жодним чином не відреагував та не повернув надмірно отримані кошти. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, отримавши у порядку примусового виконання, за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області Черкаської області від 30.12.2020 року, яке постановою Черкаського апеляційного суду від 14.04.2021 року було залишено в силі, суму коштів, набув її частину без достатньої правової підстави, оскільки ці рішення представником ДП «Уманське лісове господарство» були оскаржені до Верховного Суду України, і в подальшому було переглянуто Черкаським апеляційним судом, яким визначено, що розмір середньої заробітної плати, який підлягає стягненню становить 50885,64 грн., а не 95482,14 грн., а тому 44596,50 грн. надмірно отриманих [PERSON] коштів підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає позовні вимоги ДП «Уманське лісове господарство» законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню надмірно отримані ним кошти в сумі 44\~596,50 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 2481 грн., пов`язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved