Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ТОВ «Укрпозика» про визнання договору недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 27 березня 2020 року між нею та ТОВ «Укрпозика» укладено договір № UP5780915, відповідно до якого відповідач надав їй у користування 12000 гривень строком з 27 березня 2020 року по 12 травня 2020 року. Договором передбачена сплата за користування позикою у виді одноразової комісії у розмірі 1,40 % та 511 % річної ставки. Разом з тим, відповідачем не надано інформації про всі істотні умови договору. Зокрема, їй не було повідомлено про кредитні умови щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту як у процентному значенні та і у грошовому виразі, не надано перелік витрат, пов`язаних з обслуговуванням кредиту, витрат на страхування, не надано варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Детальний розпис їй не був наданий й після укладення спірного правочину. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики № UP5780915 від 27 березня 2020 року, укладений між нею та ТОВ «Укрпозика». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що договір кредитної лінії № UP5780915 від 27 березня 2020 року укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укрпозика» в електронній формі. Позивач отримала грошові кошти у розмірі 12000 гривень строком на 14 днів та зобов`язалась сплатити суму кредиту та проценти за користування кредитом до 10 квітня 2020 року. 12 квітня 2020 року позивач продовжила строк оплати кредиту на 30 днів та сплатила проценти за період продовження у розмірі 2184 гривні. Позивач є постійним клієнтом відповідача з 11 січня 2020 року та уклала вже сім договорів, виконувала всі їх умови, погодившись з усіма умовами. Позивач була повністю ознайомлена з правилами, умовами та процедурою укладення оспорюваного договору в Інформаційно-телекомунікаційної системі товариства. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на її фінансовий номер, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Після введення коду на вказану позивачем електронну адресу було відправлено Спеціальні умови до договору, Загальні умови Договору кредитної лінії та Паспорт споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту містить в собі всю необхідну інформацію, зокрема, щодо реальної річної процентної ставки, типу процентної ставки, загальних витрат за кредитом, орієнтовної загальної вартості кредиту, кількості та розміру платежів, періодичності їх внесення та строку оплати, інформації про додаткові/супутні послуги. Таким чином, твердження позивача є не необґрунтованими. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 березня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Укрпозика» укладено договір кредитної лінії № UP5780915, відповідно до якого відповідач надав позивачу у користування 12000 гривень строком з 27 березня 2020 року по 12 травня 2020 року. Договором передбачена сплата за користування позикою у виді одноразової комісії у розмірі 1,40 % та 511 % річної ставки (а.с. 5-7). Позивач посилається на те, що відповідачем не надано інформації про всі істотні умови договору. Зокрема, їй не було повідомлено про кредитні умови щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту як у процентному значенні та і у грошовому виразі, не надано перелік витрат, пов`язаних з обслуговуванням кредиту, витрат на страхування, не надано варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Детальний розпис їй не був наданий й після укладення спірного правочину. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на її фінансовий номер, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Після введення коду на вказану позивачем електронну адресу було відправлено Спеціальні умови до договору, Загальні умови Договору кредитної лінії та Паспорт споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту містить в собі інформацію, зокрема, щодо реальної річної процентної ставки, типу процентної ставки, загальних витрат за кредитом, орієнтовної загальної вартості кредиту, кількості та розміру платежів, періодичності їх внесення та строку оплати, інформації про додаткові/супутні послуги. Зазначене підтверджується п. 3.4.4. договору, підписаного позивачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, суд вважає, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України, ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Таким чином, підстав для визнання недійсним договору позики не вбачається. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed