Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

13 травня 2022 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 06 липня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» (надалі - Банк, Кредитодавець) та [PERSON] (надалі - відповідач, Позичальник, Боржник, Клієнт) укладено Угоду С16.592.70388 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (надалі - Угода). Відповідно до п.2 Угоди № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня (надалі - Рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску (далі - Кредитна карта). Як йдеться в п. 3 Угоди Банк надає Клієнту Кредит шляхом встановлення відповідної Кредитної лінії по поточному рахунку (надалі - Кредитна лінія та/або Кредит) на наступних умовах: Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн (п.п.3.1. Угоди). Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 10 000,00 грн (п.п.3.2. Угоди). процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,00 % річних (п.п.3.3. Угоди). Банк на виконання умов Угоди надав Позичальнику грошові кошти у сумі 10000,00 грн. строком до 06 липня 2021 року, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами (відповідно до тарифів Банку, які розміщені на сайті Банку за адресою: vmw.ideabank.ua ) згідно з умовами Угоди. Згідно з п.4 Угоди підписанням Угоди Клієнт підтверджує, що ознайомлений з Типовим графіком і розрахунком сукупної вартості Кредиту. Як йдеться в п.п.5.1 Угоди, Клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці Банку за електронною www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. Відповідно до п.п.5.3. Угоди Банк перед укладенням Угоди повідомив Клієнтові в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомлений із тарифами Банку і згоден з ними; Належний йому примірник оригіналу даної Угоди йому вручено Банком при підписанні даної Угоди; Умови даної Угоди та Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі відкривши поточний рахунок № [NUMBER] та надавши кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн в межах кредитного ліміту визначеного в п.п. 3.1 Угоди. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за Угодою та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Угодою № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року станом на 03 грудня 2020 року заборгованість [PERSON] становить 28109,71 грн, яка складається зі: заборгованості за основним боргом - 10100,00 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 18009,71 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 0,00 грн. 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (далі - Фактор) укладено договір факторингу № 12/90 (далі - Договір факторингу). Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1). ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконало в повному обсязі, перерахувавши суму на користь АТ «Ідея Банк». За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03 грудня 2020 року, відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за Угодою № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року, що укладена між АТ «Ідея Банком» та [PERSON] .. У зв`язку із не виконанням [PERSON] зобов`язань за Угодою № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року та наявністю заборгованості на 03 грудня 2020 року в розмірі 28109,71 грн, позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складають: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 910,11 грн; заборгованість за інфляційними витратами - 2839,11 грн. Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 10 січня 2021 року, включаючи тіло кредиту, проценти, 3% річних та інфляційні становить 31858,93 грн. Зазначену суму, а також судові витрати, включаючи витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 08 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. 07 липня 2012 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача 04 липня 2022 року, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначає, що стороною позивача не доведено ні факту укладання, ні змісту укладеного договору, ні факту наявності та розміру заборгованості. У позовній заяві позивач стверджує, що між відповідачем та Банком 06 липня 2017 року було укладено Угоду № С16.592.70388 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки за дебетно-кредитовою схемою за відкритим рахунком [NUMBER] . Проте на підтвердження факту укладення даного договору позивачем надано лише Угоду № С16.592.70388, яка не містить усіх суттєвих умов договору кредитування, а містить лише відсилку до головного сайту банку де повинні міститися інші умови Договору. Наданий стороною текст Угоди не визначає строк повернення кредиту, а містить лише загальну відсилку до «Розрахункового періоду». Проте не містить визначення Розрахункового періоду. Таким чином з наданих стороною позивача доказів строк виконання зобов`язання не визначено. За текстом Угоди у п.5.7.1 - 5.7.2 згадується можливість нарахування пені та штрафів, водночас ні розміру ні строків ні періодів здійснення їх нарахування надані стороною позивача докази не містять. Також, згідно з п.3 даної Угоди відсоткова ставка повинна дорівнювати 48% річних, водночас, на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5.11 сторона Банку повідомляє про реальну відсоткову ставку 58.70% річних. Зі змісту наданих документів не вбачається спосіб, у який заявлена у 48% річних ставка збільшується до 58,70% річних. Вказує, що недотримання письмової форми кредитного договору тягне за собою його нікчемність. Без підтвердження стороною позивача факту наявності укладеного кредитного договору саме у письмовій формі дослідження обґрунтованості нарахування заявлених до стягнення позовних вимог є передчасним та позбавленим юридичного сенсу. Посилається на те, що надані позивачем документи вторинного бухгалтерського обліку (зведені) не підтверджують факт вчинення господарської операції. Із посиланням на правову позицію, висловлену у Постанові ВС у складі КЦС від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц, вказує, що аналіз наданої стороною позивача виписки по рахунку [NUMBER] не дає підстав стверджувати про наявність заборгованості за договором, на підставі якого відкрито-даний рахунок. Зі змісту виписки вбачається, що цей рахунок не є в класичному розуміння поточними рахунком, який обслуговується за кредитно-дебетовою схемою (за принципом овердрафт), оскільки відображені в ньому операції свідчать про транзитний характер руху коштів. Виписки за основним рахунком (кредитно-дебетним рахунком) не надано. Також, у наданому документі під назвою виписка не відображено сальдо на початок та на кінець періоду, не відображено нарахування згідно з умовами договору. Вказує на наявність протиріч у наданій виписці, які ставлять під сумнів правомірність нарахування заборгованості, зокрема: нарахування до складу заборгованості відсотків за іншою угодою; зарахування простроченої заборгованості на основний рахунок, як і операції з видачі траншу кредиту; наявність позитивного балансу станом на 08 грудня 2017 року; відображення сплати штрафу, при відсутності підстав для сплати штрафу в умовах Угоди; відсутності назви підприємства, від імені якого складено документ; відсутності вказівки на посади осіб відповідальних за оформлення виписки і правильність її оформлення. Зазначає, що надана позивачем довідка-розрахунок не може вважатися належним та самостійним доказом наявності боргу, оскільки не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», не дає змогу перевірити обґрунтованість заявлених вимог відповідно до умов договору оскільки не містить: періодів нарахування, даних щодо правової природи суми основного боргу; умов нарахування суми відсотків; ставок відсотків; сум, на які здійснювалось нарахування відсотків. Більш того, позивач заявляє вимогу про стягнення індексу інфляції не за весь час прострочення, не обраховує період дефляції (серпень 2021). Крім того, вказує на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його права через зміст Угоди та відсутність доказів направлення відповідачу вимоги про наявність заборгованості. Представник відповідача також заявляє, що попередньо очікуваний розмір витрат на правову допомогу сторони відповідача складає 7000,00 грн. Представник позивача у письмових поясненнях, отриманих судом 30 серпня 2022 року вказав, що за умов п.3.2, 3.3, 3.4, 5.11 Угоди, п. 11.10.2 Генерального договору, до п.10.29 Публічної пропозиції ПАТ «ІДЕЯ БАНК» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Кредитний договір був укладений строком на 365 днів. Ліміт Кредитної лінії становив 10 000 грн. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становила 48.0000% річних. Реальна річна процентна ставка складала 587 грн за кожні 1 000 грн використаної кредитної лінії, умови сплати відсотків були обумовлені в договорі. Підписавши договір, позивач засвідчив, що він погодився з його умовами. Крім того, позичальник в подальшому виконував умови кредитного договору та сплачував відповідні кошти. [PERSON] активно розплачувався кредитними коштами, користувався послугою ліміту кредитної лінії. Банківські виписки з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписка по рахунку свідчить, що через 365 днів [PERSON] не повернув всі надані йому кредитним лімітом кошти. Строк повернення кредитних коштів було передбачено в п.5.8 Угоди та п.10.30 Публічної пропозиції ПАТ «ІДЕЯ БАНК» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У судовому засіданні 28 вересня 2022 року ухвалою суду задоволені клопотання позивача про долучення доказів у справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Додатково вказав, що до позову внаслідок великої кількості справ, які ведуться юридичною компанією, помилково, замість вимоги про сплату заборгованості до відповідача, долучена вимога про сплату заборгованості іншою особою. При цьому, дійсна вимога долучена після встановлення позивачем помилки після отримання відзиву на позов. Пояснив, що нарахування 3% річних та інфляційних здійснені з моменту придбання права вимоги та на суму, придбану позивачем через укладання Договору факторингу. Вказав, що нарахування інфляційних здійснено з урахуванням індексу інфляції за один рік та вірно. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Додатково вказав, що позивачем не доведено факту укладання договору. Просив при ухваленні рішення врахувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Зазначив, що позивачем не доведено укладання договору, посилання на сайти, наведені в Угоді не свідчать про обізнаність відповідача з умовами Договору, викладеного на сайтах в мережі Інтернет. Послався на неналежність доказів на підтвердження розміру заборгованості, її складових. Просив визнати подані представником позивача докази недопустимими через порушення строків, встановлених для їх подання. Зазначив, що позивачем не підтверджено надання позичальнику кредитних коштів. Крім того, назва угоди вказує на відкриття кредитної лінії, а не про надання кредиту. Вказав на існування цивільних правовідносин у відповідача з Банком та сам відповідач стверджує, що здійснював платежі на погашення заборгованості, однак що укладено саме кредитний договір не підтверджує. Під час дослідження доказів представник відповідача окремо звернув увагу на відсутність у наданій позивачем виписці про рух коштів залишків, списання Банком комісії, направлення коштів на сплату штрафу, нарахування плати за нараховані відсотки, прострочену заборгованість. Вказав на те, що у додатку до Договору факторингу, датою закінчення первинного договору між банком та відповідачем вказано 06 липня 2021 року, вказана сума кредиту 10000,00 грн і відсоткова ставка 0,5758, що вказує на отримання позивачем права вимоги щодо іншого договору. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 06 липня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду С16.592.70388 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Угода підписана відповідачем особисто 06 липня 2017 року /а.с.5-6/. У відповідності до преамбули Угоди, Банк та відповідач уклали дану Угоду про відкриття відновлювальної кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (надалі - Угода), яка укладається згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування (надалі - Договір), що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua. Найменування банківського продукту Кредитна картка (п.1 Угоди). Відповідно до п.2 Угоди, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня (надалі - Рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard (надалі - Кредитна картка). Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по поточному рахунку (надалі - Кредитна лінія та/або Кредит) на наступних умовах: максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. (п.3.1). Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладання Угоди, становить 10000,00 грн. Враховуючи, що зобов`язання Банку щодо встановлення ліміту Кредитної лінії є для нього відкличними та без ризиковими, визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється Банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень (п.3.2). Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,000096 річних (п.3.3). Розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами Банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за Кредитною лінією за попередній Розрахунковий період - до останнього Операційного дня Платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього Розрахункового періоду, І закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, Банк щомісячно інформуватиме Клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер Клієнта, вказаний ним в Заяві на приєднання (п.3.4). За п. 4 Угоди, повернення заборгованості та сплата відсотків за користування Кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та Договором, в т.ч. черговість погашення вимог Банку, здійснюватимуться згідно умов Договору, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою www.ideabank.ua. Підписанням Угоди Клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, які зазначені в п.5.11 цієї Угоди. Укладаючи цю Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки Сторони погодились, що: Клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п.5.1); Підписанням цієї Угоди Клієнт доручає Банку, а Банк зобов`язується здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків Клієнта на рахунок ПрАТ «Страхова компанія УНІКА Життя» № [NUMBER] в ПАТ «Ідея Банк»; МФО 336310; в порядку та на умовах, передбачених договором страхування № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року Банк здійснює договірне списання грошових коштів згідно з цим пунктом Угоди, в тому числі, за рахунок наданого кредиту в рамках Кредитної лінії і для такого списання Банку не потрібне окреме розпорядження Клієнта (п.5.2); Клієнт заявляє та гарантує, що: вся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній Угоді та кредитній справі Клієнта у Банку), які повідомлені та надані ним Банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; Банк перед укладенням Угоди, повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена Інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної Угоди йому вручено Банком при підписанні даної Угоди; умови даної Угоди та Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання Клієнтом взятих на себе зобов`язань (п.5.3); Відповідальність Сторін за неналежне виконання Угоди вказана у Договорі, при цьому відповідальність Клієнта діє з наступними обмеженнями: Пеня за невиконання грошових зобов`язань за Угодою не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу (п.5.7.1); Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань за цією Угодою не може перевищувати половини суми, одержаної Клієнтом за Угодою (п.5.7.2); У разі невиконання Клієнтом умов цієї Угоди або відсутності коштів у Клієнта, Банк має право вимагати відшкодування збитків та витрат шляхом здійснення примусового стягнення, пред`явити позов до Клієнта, а також віднести на рахунки простроченої заборгованості всі суми заборгованості Клієнта (п.5.8); Клієнт, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Банку зобов`язаний оплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (п.5.9); за повне або часткове прострочення сплати Обов`язкового мінімального платежу Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Банку штраф у розмірі визначеному Тарифами (п.5.10); Згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка складає 58,7096%, Загальна вартість кредитної лінії складає 587 гривень за кожні 1000 грн використаної Кредитної лінії. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення Клієнтом грошових зобов`язань за Угодою, за дії процентної ставки, вказаної в п.3.3 Угоди та за умови використання коштів з Кредитної лінії з використанням Кредитної картки на розрахунки за товари/послуги. 06 липня 2017 року відповідачем складено та підписано Заяву № С16.592.70388 про акцепт публічної оферти ПАТ «ІДЕЯ БАНК» на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки Банку, відповідно до якої підписанням цієї Заяви відповідач виявив бажання акцептувати Публічну оферту ПАТ «ІДЕЯ БАНК» на укладення Договору про використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки Банку від 20 жовтня 2014 року, яка розміщена на сайті Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua на умовах, запропонованих Банком /а.с.8/. Цього-ж дня [PERSON] подано та підписано заяву, відповідно до якої останній надає згоду Банку повідомляти його будь-яким чином та в будь-якій формі, включаючи, але не обмежуючись, шляхом надсилання листів та інших повідомлень (письмових та електронних): на адресу його проживання поштою, кур`єром, наручно, на його e-mail, на номер мобільного телефону тощо, з інформацією про банківські продукти і послуги Банку та пропозиціями скористатися будь-якими банківськими продуктами і послугами банку. Також дає свою згоду на передачу інформації третій стороні (колекторській фірмі), яка буде виступати від імені Банку, з метою перевірки всієї інформації поданої мною Банку з метою отримання кредиту, в порядку визначеному Законодавством України. Дана Письмова Згода видана на невизначений строк, призначена для систематичного використання та є дійсною необмежений період часу /а.с.21/. 06 липня 2017 року відповідачем підписано Заяву №С16.592.70388 на приєднання до Договору добровільного страхування життя № ПБ КК 1 від 03 квітня 2017 року /а.с.9/. Також, матеріали справи свідчать, що Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі відкривши поточний рахунок № [NUMBER] та надавши кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн в межах кредитного ліміту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за Угодою та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Угодою № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року станом на 03 грудня 2020 року заборгованість [PERSON] становить 28109,71 грн, яка складається зі: заборгованості за основним боргом - 10100,00 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 18009,71 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 0,00 грн /а.с.14/. Довідка-розрахунок підписана Начальником відділу карткового бек-офісу Операційного департаменту АТ «Ідея Банк» Дропко О.М. містить підпис особи та печатку підрозділу Банку. Розмір заборгованості підтверджується випискою по рахунку [NUMBER] /а.с.10-13/. З довідки також вбачається видача Банком відповідачу траншів кредиту, користування коштами відповідачем, погашення кредиту. Виписка підписана виконавцем без вказівки прізвища та ініціалів, посади, містить печатку підрозділу Банку. 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (далі - Фактор) укладено договір факторингу № 12/90 /а.с.22-24/. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1 Договору факторингу). 03 грудня 2020 року Фактором та Банком погоджено Додаток № 1 до Договору факторингу Реєстр Боржників /а.с.25-27/, у відповідності до засвідченої копії витягу з якого, за № 2185 відповідачу передано право вимоги за Кредитним договором № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року, укладеним з [PERSON] . В реєстрі дата початку договору вказана - 06 липня 2017 року, закінчення - 06 липня 2021 року, сума кредиту 10000,00 грн, відсоткова ставка 0,5758, заборгованість за основним боргом 10100,00 грн, заборгованість за відсотками 18009,71 грн. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконало в повному обсязі, перерахувавши суму, визначену Договором факторингу на користь АТ «Ідея Банк» /а.с.28, 29/. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03 грудня 2020 року, відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за Угодою № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року, що укладена між АТ «Ідея Банком» та [PERSON] . При цьому, з наданих суду витягу з ЄДРПОУ, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, Додатку до свідоцтва вбачається наявність у позивача дозволу на проведення виду фінансових послуг з надання позик, факторингу, фінансового лізингу /а.с.30, 31, 32/. 30 листопада 2021 року представником позивача складено та 06 грудня 2021 року направлено на адресу відповідача досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, відповідно до якої позивач вимагає від відповідача повернути прострочену заборгованість у розмірі 10100,00 грн основного боргу та відсотки на суму 18009,71 грн /а.с.94, 95, 95-96/. У зв`язку із не виконанням [PERSON] зобов`язань за Угодою № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року та наявністю заборгованості на 03 грудня 2020 року в розмірі 28109,71 грн, позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення за № КД. С16.592.70388 з 03 грудня 2020 року по 10 січня 2022 року /а.с.15/, що складають: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 910,11 грн, періоди розрахунку 03 грудня 2020 року 10 січня 2022 року; заборгованість за інфляційними витратами - 2839,11 грн, період розрахунку грудень 2020 року листопад 2021 року. При цьому, в розрахунку вказано: зведена таблиця заборгованості за період з 03 грудня 2020 року по 17 січня 2022 року, загальна сума заборгованості 3749,22 грн. Розрахунок виконано та підписано представником позивача. Також, судом досліджено надані позивачем документи у виді: публічної пропозиції ПАТ «Ідея Банк», Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб /а.с.72, 72-88/, які не містять підпису відповідача; досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості на адресу боржника [PERSON] з доказами направлення /а.с.16, 17, 18-19/, яке є неналежним доказом, оскільки не має відношення до розгляду даної справи. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність спору між позивачем та відповідачем щодо наявності чи відсутності правовідносин у сфері кредитування, виникнення заборгованості за кредитним договором та її розміру. Вирішуючи позов, суд виходить з таких норм законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як зазначено вище, судом встановлено укладення Угоди між позивачем та відповідачем, відповідно до якої відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку. Угодою передбачена процентна ставка за користування коштами кредитної лінії у розмірі 48% річних. Сторони також погодили реальну річну процентну ставку та умови її застосування. При цьому, суд враховує посилання представника відповідача на необізнаність [PERSON] з умовами Договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням Банку, діюча редакція якого розміщена на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua з огляду на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) в частині недоведеності повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк у вказаному договорі. Водночас, до правовідносин у даній справі, вказана правова позиція може бути застосована лише частково, оскільки в межах правовідносин, які склалася в даній справі, укладена та підписана відповідачем угода містить передбачену процентну ставка за користування коштами кредитної лінії і відповідач був обізнаний про підстави та умови нарахування відсотків. Саме лише посилання представника відповідача на незрозумілість підстав та умов для здійсненого Банком нарахування відсотків, без надання належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності такого нарахування, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Таким чином, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що Угода не містить визначень складових боргу, а також розміру та порядку нарахування відсотків, штрафних санкцій за такою Угодою, оскільки, усі істотні умови кредитування (розмір кредиту, процентна ставка, розмір штрафу, та інше) були узгодженні в Угоді про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яку власноруч було підписано відповідачем. Також, відповідно до Довідки-розрахунку встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки, інші платежі за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому, посилання представника відповідача про неналежність наданої позивачем виписки по рахунку суд не приймає до уваги з огляду на те, що постанова Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 втратила чинність на підставі Постанови Національного банку від 04 липня 2018 року № 75 (надалі Постанова № 75), відповідно до Розділу ІІІ якої підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (п.42). Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг (п.43). Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті (п.46). Згідно з\~п.51\~Постанови №\~75\~первинні документи\~в паперовій/електронній\~формі повинні\~мати такі\~обов`язкові\~реквізити:\~1)\~назву документа\~(форми);\~2)\~дату складання;\~3)\~найменування клієнта/банку,\~прізвище,\~власне ім`я\~та по\~батькові (за\~наявності)\~фізичної особи,\~який/яка\~склав/склала\~документ/від\~імені якого/якої\~складений документ;\~4)\~зміст та\~обсяг операції\~(підстави\~для її\~здійснення)\~та одиницю\~її виміру;\~5)\~посади осіб,\~відповідальних за\~здійснення операції\~та правильність\~її оформлення;\~6)\~особистий підпис\~або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Розділу ІV Постанови № 75 передбачає, що Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. За п.63 Постанови № 75 - виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. За таких обставин, надані позивачем виписка та довідка-розрахунок відповідають змісту Постанови № 75, оскільки містять всі обов`язкові реквізити і саме з цих підстав суд не враховує при прийнятті рішення правову позицію, висловлену у Постанові ВС у складі КЦС від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц в частині належності доказів. Суд приймає до уваги посилання представника позивача щодо відсутності безпосередньо в Угоді конкретно визначеного строку її дії. Однак, положення укладеної між позивачем та відповідачем угоди містять пункт щодо можливості пред`явлення вимоги про оплату суму заборгованості у випадку прострочення виконання зобов`язання. Надані представником позивача докази свідчать, що після прострочення виконання Угоди, таку вимогу направлено відповідачеві 06 грудня 2021 року. При цьому, посилання представника позивача на відсутність вимоги та неповажність причин їх неподання у встановлений ЦПК України строк суд не приймає до уваги з огляду на доведення суду поважності причин їх неподання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між Банком та відповідачем було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. А тому, суд дійшов до висновків про те, що поданий позов не є безпідставним, оскільки встановлено, що дійсно [PERSON] прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача, іншого розміру відсотків і позов в частині стягнення основної заборгованості та відсотків за користування кредитом підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача, що доступний ліміт кредитної лінії згідно укладеної угоди в розмірі 10000,00 грн, тому безпідставним є вимога банку щодо стягнення простроченого боргу в розмірі 10100,00 грн не заслуговують на увагу з огляду на те, що з наявної виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що боржником використовувались кредитні кошти в межах зміненого Ліміту кредитної лінії у сумі, що перевищувала попередньо встановлений розмір Ліміту кредитної лінії. Також, суд не приймає до уваги в якості підстав для недоведеності заявленої до стягнення суми посилання представника відповідача на вказівку в якості підстав для відображення операцій у виписці нарахування штрафу, плати за нараховані відсотки, оскільки в цій частині з відповідача заявлена до стягнення лише сума кредиту та відсотків. Щодо права вимоги позивача. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)). Оскільки між Банком та позивачем укладено Договір факторингу, позивачем на користь Банку здійснено оплату вартості Договору факторингу, до складу зобов`язань, які перейшли за Договором факторингу до позивача перейшло, окрім іншого, і право грошової вимоги до відповідача на відповідній правовій підставі - Угоді № С16.592.70388 від 06 липня 2017 року, відповідач не оскаржує умови Договору факторингу - суд вважає, що позивач набув право вимоги за договором та замінив собою кредитора у правовідносинах між Банком та відповідачем. При цьому, посилання представника відповідача на те, що до позивача перейшло право вимоги за іншим кредитним договором, відмінним від Угоди С16.592.70388, через те, що у Додатку № 1 до Договору факторингу вказаний строк закінчення договору та іншої відсоткової ставки, за наявності інших реквізитів, ідентичних спірній Угоді суд не бере до уваги. Вирішуючи позов в частині стягнення інфляційних та 3 % річних суд виходить з такого. Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частини третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі акта цивільного законодавства. Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми. Оскільки інший розмір процентів не встановлений договором, сума 3 % річних на суму 28109,71 грн за період з 03 грудня 2020 року по 10 січня 2022 року становить 933,21 грн (з 03.12.2020 до 31.12.2020 = 28109,71 x 3 % x 29 : 366 : 100) + (з 01.01.2021 до 10.01.2022 = 28109,71 x 3 % x 375 : 365 : 100). За таких обставин, в межах позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 910,11 грн підлягають задоволенню. Щодо інфляційних втрат, то відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Як вбачається із зазначених рекомендацій Верховного Суду України, для визначення індексу інфляції в цілому за період прострочення, індекси інфляції за цей період перемножуються. Виходячи з цього, інфляція нараховується на суму основного боргу, яка існувала на кінець місяця, в якому допущене прострочення і за наступні повні місяці, в яких сума боргу не була сплачена. При розрахунку інфляційних втрат для суми основного боргу, яка існувала декілька місяців, індекси інфляції за кожний повний місяць прострочення перемножуються між собою та визначається середній показник, який застосовується до суми боргу. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; <...> ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. На виконання рекомендацій Верховного Суду України (лист «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року№ 62-97р) вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесли з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця - інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у справі № 127/12820/17. При цьому, на виконання рекомендацій Верховного Суду України (лист «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року № 62-97р) вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця - інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. За таких обставин, сума інфляційних, заявлених до стягнення на суму 28109,71 грн за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року становить 2907,50 грн ((ІІc (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) = 1,10343411); 28109,71 x 1,10343411 - 28109,71). За таких обставин, в межах позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за інфляційними втратами в розмірі 2839,11 грн підлягають задоволенню. Інші доводи та аргументи представника відповідача, викладені у відзиві та надані в поясненнях під час судового розгляду не мають істотного значення для розгляду справи, а тому не приймаються судом до уваги під час ухвалення рішення. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, внаслідок чого з відповідача на користь позивача слід стягнути 2481,00 грн. судового збору. Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс). Позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано копії: укладеного між ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» договору про надання юридичних послуг від 28 вересня 2021 року № 28092021, акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 01 червня 2022 року, Форму акту прийому-передачі реєстру боржників Акт № 1 від 18 жовтня 2021 року, Наказ (розпорядження) № ПД000000002 від 13 серпня 2021 року про прийняття на роботу в Адвокатське об`єднання «Правовий діалог» Мартиненка В.В., платіжне доручення від 05 липня 2022 року на підтвердження оплати за правову допомогу згідно з договором про надання правової допомоги № 28092021 /а.58-59, 60-61, 62-63, 64, 65/. З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved