Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів, в якому вказує, що 13 лютого 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва по справі № 753/1992/20 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Про вказане судове рішення йому було не відомо. 28 лютого 2020 року відповідач подала заяву про відкриття виконавчого провадження. 08 липня 2020 року арештовано на зарплатню банківській картці позивача в погашення заборгованості по аліментам 16502,88 грн. 13 липня 2020 року списано в погашення заборгованості по аліментам,12846,00 грн. 11 серпня 2020 року списано в погашення заборгованості по аліментам 3655,42 грн. Також державним виконавцем звернено стягнення на зарплату позивача у розмірі 50 % до виплати боргу по аліментам. 09 липня 2021 року позивач звільнився з роботи за угодою сторін, але фактично він втратив роботу із-за того, що роботодавець мав обов`язок утримувати аліменти, що не дуже віталось, так як робота була пов`язана з повною матеріальною відповідальністю. По цей час [PERSON] нову роботу так і не знайшов. Перепоною тому є його статус боржника. [PERSON] шукає роботу, зареєстрований на сайтах пошуку роботи. Боржника не беруть на роботу, оскільки служба безпеки потенційного роботодавця вважає, що такий працівник може вдатися до крадіжок з метою погашення боргу. На даний час ним подано заяву про перегляд заочного рішення від 08 червня 2021 року Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/15088/20, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області, та позбавлено його батьківських прав щодо сина, [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] оскаржуються до ДВС та до суду дії, рішення та бездіяльність державного виконавця. З моменту ухвалення судового наказу про стягнення матеріальний стан [PERSON] змінився, що відповідно до ст. 192 СК України є причиною для зміни розміру аліментів. Позивач просить зменшити розмір аліментів що стягується за судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2020 року по справі N 753/1992/20, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила в задоволенні позовних вимог відмовити, розгляд здійснювати без її участі. 15 вересня 2022 року надало до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження факту погіршення його матеріального стану. Позовні вимоги визнає необгунтованими, а обставини викладені у позовній заяві такими, що не відповідають дійсності. Як їй відомо, позивач працює, але не офіційно, так як свідомо уникає сплати аліментів. Просить відмовити в задоволенні позову. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва № 753/1992/20 виданого 21 лютого 2020 року, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частки заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 січня 2020 року. Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27 лютого 2020 року, на підставі судового наказу № 753/1992/20, відкрито виконавче провадження ВП № 61398047. Як вбачається з постанови про арешт боржника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 червня 2020 року, ВП № 61398047, на підставі вищевказаного судового наказу, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення на які заборонено, та належать боржнику [PERSON] . У межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору витрат виконавчого провадження, штрафів 16502,88 грн.. Відповідно до виписки по картковому рахунку з [PERSON] , списано в розмірі 16502,88 гривень в рахунок боргу на підставі накладеного арешту. Як вбачається з копій листі із трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] звільнений з посади представника торгового ТОВ «Рошен - Трейд», за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської райдержадміністрації Житомирської області про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Згідно довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 305699, [PERSON] , батьку позивача, з 06 вересня 2022 року, присвоєно третю групу інвалідності. Також, згідно акту огляду медико - соціальною експертною комісією серії АВ № 0639175, [PERSON] , сестрі позивача з 01 липня 2016 року, присвоєно третю групу інвалідності та видано пенсійне посвідчення серії [NUMBER] . Суд звертає увагу, що доказів, які підтверджують перебування батька та сестри на утриманні позивача, не надано. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 61398047/Д від 17 лютого 2022 року № 753/1992/20, [PERSON] , з якого встановлено, що боржник не сплачує аліменти , що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої згідно розрахунку від17.02.2022 за період з 30.01.2020 по 17.02.2022 в сумі 102791,49 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183-1 КУпАП. На неодноразово повідомлявся про адміністративну відповідальність. Старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено Акт державного виконавця від 18.02.2022 з якого встановлено, що [PERSON] з`явився до відділу, щодо несплати аліментів пояснення відмовився надати. Старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінська Іванна Григорівна 12 липня 2022 року №ВП 61398047/Д, звернулася до Дарницького УП ГУНП в м. Києві, з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] за ч. 3 статті 382 КК України. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 12 липня 2022 року [PERSON] маж заборгованість по аліментам в розмірі 129475,24 грн. Відповідно до листа відділу дізнання Дарницького УП ГУНП в м. Києві, заява старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстрована в Журналі обліку Дарницького ГУНП в м. Києві за № 23612 від 08.05.2022, за якою внесено відомості до ЄРДР, номер кримінального провадження № 12022105020000993 від 19.05.2022, розпочато досудове розслідування кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між сторонами виник спір щодо зміни розміру аліментів, що стягуються на підставі рішення суду. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 141СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою та третьою статті 182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводи позивача про те, що він не матиме можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини, оскільки не працює, суд не приймає до уваги, тому що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова КЦС ВС від 11.03.2020 у справі № 759/10277/18). Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст. 182 Сімейного Кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просить зменшити розмір аліментів що стягується за судовим наказом у частці від доходу платника аліментів в розмірі ј частки та стягувати з аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом зазначених норм права слід розрізняти спосіб стягнення аліментів (частка від доходу або тверда грошова сума) та розмір аліментів (чітко визначені частка від доходу платника аліментів або грошова сума). Позивач звернувся до суду з вимогою про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України ). Отже, право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що належним способом захисту для позивача, як платника аліментів, за наявних для того підстав, є звернення до суду з позовною заявою на підставі ч.7 ст. 170 ЦПК України та ст. 192 СК України про зменшення розміру аліментів, але в межах визначеного рішенням суду способу їх стягнення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , не підлягають задоволенню. Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати при зверненні з позовом до суду на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed