Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 08.02.2012 року його прийняли на роботу до ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб». 06.07.2022 року позивач звернувся до керівництва підприємства з заявою про звільнення з 14 липня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю та умов колективного договору, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 14.07.2022 року на підприємстві було видано Наказ №159-К, відповідно до якого його, заступника начальника відділу головного енергетика, звільнено з ДП 14 липня за власним бажанням ст.38 КЗпП України. Позивач не погоджується з таким формулюванням його звільнення і вважає наказ незаконним, виходячи з наступного. Так, станом на жовтень 2021 року борг підприємства перед позивачем становив 59475,57грн., на лютий 2022 року 82863,22грн., на червень 2022 року 74890,02грн., на липень 2022 року 15814,41грн. Крім того,\~позивач вже\~звертався до\~суду і\~частину заборгованості\~(63022грн.)\~згідно \~рішення Ковпаківського\~районного суду\~від 02.05.2022\~року по\~справі №592/1277/22\~стягнуто на\~його користь. Рішення набрало законної сили і виконане 30.06.2022 року. Відповідач по справі протягом останнього року виплачував заробітну плату не регулярно, виплати проводились у частковому еквіваленті від зарплати та за попередні місяці, а в деякі періоди взагалі заробітна плата не виплачувалася, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі. Загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати станом на день звільнення склала 15814,41грн. Ця сума без урахування вихідної допомоги, яку позивачу має бути нараховано та виплачено у зв`язку з тим, що відповідач тривалий час систематично порушував законодавство про працю відносно строків та розмірів виплати заробітної плати. На це посилався у своїй заяві про звільнення позивач і ці факти відповідачу достеменно відомі. Відповідач відмовляється сплатити позивачу заборгованість, чим грубо порушує вимоги КЗпП України. З такими діями відповідача позивач категорично не погоджується, адже відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» №159-К від 14.07.2022 року відповідно до якого його, заступника начальника відділу головного енергетика, звільнили з ДП 14 липня 2022 року за власним бажанням ст.38 КЗпП України; змінити формулювання причини звільнення та визнати його, заступника начальника відділу головного енергетика, звільненим з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» за власним бажанням відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати; стягнути на його користь з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», нараховану, але не виплачену йому заробітну плату в сумі 15814,41грн.; стягнути на його користь з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, у сумі 44398,20грн., з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів, а також витрати за надання правничої допомоги в розмірі 11150грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Супрун Д.В. не з`явився. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи участь в розгляді справи позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем підтверджується заборгованість по заробітній платі позивача, що виникла станом на дату звільнення 14.07.2022 року в сумі 15814,41грн. (після відрахування податків) та залишається несплаченою станом на 03.10.2022 року. Позов у цій частині визнається відповідачем. Проти інших позовних вимог відповідач заперечує виходячи з наступного. 15.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Стаття 10 цього закону визначає особливості оплати праці від час дії воєнного стану, зокрема: згідно з ч.1 заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором; згідно з ч.2 роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; згідно з ч.3 роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Згідно з ч.4 цієї статті у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Статтею 4 Закону 2136 також передбачено, що у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Від початку запровадження воєнного стану в Україні відповідачем прийнято рішення припинити роботу підприємства, перш за все у зв`язку з неможливістю забезпечення безпеки працівників, 24.02.2022 року видано наказ №24/П «Про початок простою ДП «Завод ОБ та ВТ». З набранням чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було видано наказ від 24.03.2022 № 25/П «Про організацію трудових відносин в ДП «Завод ОБ та ВТ» в умовах воєнного стану». Внаслідок влучення авіабомби 03.03.2022 року в електропідстанцію ДП, було пошкоджено трансформатор, знеструмлено обладнання підприємства. Внаслідок дії таких обставин зруйновано та серйозно пошкодження майно підприємства, зокрема, котельня, технологічне обладнання виробничих цехів. На даний час відновлено роботу окремих технологічних ділянок виробництва, розпочато випуск продукції, разом з тим, ринки збуту суттєво звузились, а деякі втрачено. Листом від 28.02.2022 року ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини. Отримавши заяву позивача про звільнення за власним бажанням з причин порушення підприємством законодавства про працю, а саме, систематичного порушення строків виплати заробітної плати, відповідачем відповідно до чинного законодавства було видано наказ про звільнення позивача за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Позивач не має права на виплату вихідної допомоги, оскільки порушення встановлених законом строків виплати заробітної плати з боку відповідача не було. Представником відповідача подане клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати не були необхідними, є невиправдано завищеними і неспівмірними ні зі складністю справи, ні з витраченим адвокатом часом на надання таких послуг. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Суд установив, що з 08.02.2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб». 06.07.2022 року позивач звернувся до керівництва підприємства з заявою, у якій просив звільнити його з 14 липня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю та умов колективного договору, а саме, систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 14.07.2022 року було видано наказ №159-К відповідно до якого, [PERSON] , заступника начальника відділу головного енергетика, звільнено з ДП 14 липня за власним бажанням ст.38 КЗпП України; підстава: заява [PERSON] . Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.9), копією заяви від 06.07.2022 року (а.с.10) та копією наказу №159-К від 14.07.2022 року (а.с.12). Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору. Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 06.07.2022 pоку адресованій директору ДП «Завод ОБ та ВТ» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, а саме - систематичне порушення строків виплати заробітної плати. Станом на жовтень 2021 року борг підприємства перед позивачем становив 59475,57грн., на лютий 2022 року - 82963,22грн., на червень 2022 року - 74890,02грн., на липень 2022 року - 15814,41грн., що підтверджується розрахунковими листами (а.с.13,14). Крім того, позивач вже звертався до суду і частину заборгованості (63022грн.) згідно рішення Ковпаківського районного суду від 02.05.2022 року по справі №592/1277/22 року стягнуто на його користь (а.с.17). Отже, порушення відповідачем законодавства про оплату праці носять триваючий характер. Відповідач порушив вимоги трудового законодавства і у позивача були підстави для написання ним заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином, оскільки позивачем було наведено конкретні факти порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, тому були всі підстави для звільнення позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви. У день звільнення працівника за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП необхідно згідно вимог законодавства у цей же день видати наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок. Позивач в своїй заяві від 06.07.2022 року просив його звільнити саме 14.07.2022 року, тобто скористався правом, яке йому надає саме частина 3 ст.38 КЗпП України. Таким чином, звільняючи [PERSON] саме з 14 липня 2022 року відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю, в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, роботодавець фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 14 липня 2022 року роботодавець повинен був звільнити позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору. Адже саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало позивача розірвати з ним трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц і від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Таким чином, ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» не мав права звільняти [PERSON] за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, не вирішивши питання щодо можливості його звільнення згідно з поданою ним заявою на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. З викладених підстав, суд вважає необхідним змінити формулювання причини звільнення [PERSON] та вважати [PERSON] , заступника начальника відділу головного енергетика, звільненим з Дочірнього підприємства «Завод обважнених\~бурильних та\~ведучих труб»\~14\~липня 2022\~року за\~власним бажанням\~відповідно до\~ч.3\~ст.38\~КЗпП України\~з причини\~порушення підприємством\~законодавства про\~працю,\~а саме,\~систематичного порушення\~строків виплати\~заробітної плати. Суд не вбачає підстав для скасування наказу №159-К від 14.07.2022 року Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач по справі протягом останнього року виплачував заробітну плату нерегулярно, виплати проводились у частковому еквіваленті від зарплати та за попередні місяці, а в деякі періоди взагалі не платилася, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі. Так, станом на жовтень 2021 року борг підприємства перед позивачем становив 59475,57грн., на лютий 2022 року - 82963,22грн., на червень 2022 року 74890,02грн., на липень 2022 року - 15814,41грн. Це підтверджується розрахунковими листами, наданими Дочірнім підприємством «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (а.с.13,14). Рішенням Ковпаківського районного суду від 02.05.2022 року по справі № 592/1277/22 року стягнуто з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 63022грн.40коп., за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору (а.с.17). Рішення набрало законної сили і виконане 30.06.2022 року. Відповідно до довідки Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 03.10.2022 року вбачається, що загальна сума заборгованості перед [PERSON] з виплати заробітної станом на день звільнення становила 15814,41грн. (а.с.29). Таким чином, визнаний самим підприємством борг на сьогодні, не охоплений рішенням суду від 02.05.2022 року, та без урахування суми вихідної допомоги становить 15814,41грн. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 15814,41грн. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених у ч.3 ст.38 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом 1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного, заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При нарахуванні та стягненні вихідної допомоги слід виходити з наступного розрахунку середньоденного заробітку: згідно до розрахункових листів, наданих ДП «ОБ та ВТ» та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ №100 заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню становить: за лютий 2022 року 16490,35грн., за березень 2022 року 13108,45грн., що в сумі становить 29598,80грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата становить 14799,40грн. (29598,80/2). Отже, вихідна допомога, що має бути стягнута на користь позивача відповідно до положень 44 КЗпП України становить 44398,20грн. (14799,40грн.х3) з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992грн.40коп. (за вимогу немайнового характеру) та 992грн.40коп. на користь держави за вимогу майнового характеру. \~ \~ \~ \~Позивачем\~відповідно до\~угоди\~про\~надання правничої\~допомоги від\~01.02.2022\~\~року сплачено\~адвокату\~Супрун Д.В.\~8000грн.\~за\~підготовку та\~складання позовної\~заяви,\~а також\~3150грн.\~Угодою про\~надання правової\~допомоги та\~додатком до\~угоди передбачена\~сплата\~8000грн.\~за підготовку\~та складання\~позовної заяви\~та за\~участь в\~кожному судовому\~засіданні додатково\~по 1000грн.\~Представник позивача\~ адвокат\~Супрун Д.В.\~приймав участь\~в двох\~судових засіданнях.\~Представником відповідача\~подано клопотання\~про зменшення\~витрат на\~правничу допомогу.\~ Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності, виходячи з конкретних обставин справи,

Outcome: partial