Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . На даний час у належній йому на праві власності квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є його матір`ю. Фактично спільне господарство з відповідачем вони не ведуть з 2014 року, оскільки з 2014 року відповідач переїхала на постійне місце проживання до міста Новосибірськ рф. Разом з тим, відповідач з реєстрації у квартирі не знялася, комунальні послуги за вказаною адресою не сплачує. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі порушує його права власника, він позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 06.10.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Купрієнко В.С. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомлену про дату, час та місце судового засідання відповідачку, яка не повідомила про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 24.02.2009, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., та зареєстрованим у реєстрі за №225 та реєстраційним посвідченням № 030592 від 10.03.2009. Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 84795296 від 29.09.2022, наданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З Акту від 25.08.2022, складеного та засвідченого печаткою ЖБК «Арсеналець-19», вбачається, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2015 року. Відповідно до Довідки № 189 від 14.07.2022, виданої Державним автономним закладом Новосибірської області стаціонарного обслуговування «Новосибірський будинок ветеранів» Міністерства праці та соціального розвитку Новосибірської області, відповідач [PERSON] з 25.11.2014 мешкає та знаходиться на стаціонарному соціальному обслуговуванні у Державному автономному закладі Новосибірської області стаціонарного обслуговування «Новосибірський будинок ветеранів». Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Згідно статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім`ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У зв`язку з тим, що у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі, належній позивачу, не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між нею та позивачем немає, суд дійшов висновку про те, що позивачем надані належні докази того, що відповідачем порушуються його права власника житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved