Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

05 серпня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про знесення самовільно улаштованих металевих огорож. В обґрунтування позову зазначено, що Позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] у тому ж будинку. Як зазначає Позивач, [PERSON] самовільно улаштувала біля свого підсобного приміщення металеву огорожу, чим перекрила доступ до вікон та балкону Позивача. А також до підсобного приміщення під квартирою Позивача. Безпідставне одноосібне використання [PERSON] огородженої земельної ділянки, що є частиною прибудинкової території для власних побутово-господарських потреб створює Позивачу та іншим мешканцям додаткові незручності. У зв`язку з довготривалим конфліктом з Відповідачем, Позивач зазнала моральної шкоди. У зв`язку з вищевикладеним, Позивач просила зобов`язати Відповідача за власні кошти знести самовільно улаштовану металеву огорожу, стягнути з Відповідача моральну шкоду в розмірі 15\~000, 00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року позов залишено без руху. 25 серпня 2020 року від Позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 17 серпня 2020 року. Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 24 вересня 2020 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими оскільки у Позивачки відсутнє порушення її прав та інтересів, а даний позов має на меті лише отримання грошової компенсації від Відповідача. Протокольною ухвалою суду від 30 листопада 2020 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року повернуто зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання знести самочинно збудовану споруду. 02 серпня 2022 року від представника Відповідача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що більшість співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] не загальних зборах, які відбулись 25 липня 2022 року, надали згоду [PERSON] на розташування металевого огородження на прибудинковій території у дворі будинку та надали згоду на укладення із нею договору позички (безоплатного користування) цією частиною території. Враховуючи викладене, незгода одного із співвласників багатоквартирного будинку, а саме Позивача із рішенням більшості співвласників багатоквартирного будинку не впливає на чинність наданої згоди та укладеного договору позички. Також зазначили, що сам по собі факт, що Позивач, як співвласник багатоквартирного будинку не надавала згоду на зведення спірних огороджень, не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єктів самочинного будівництва. Щодо моральної шкоди зазначили, що доводи Позивача щодо спричиненої йому глибоких і тривалих моральних страждань жодним чином не доведені в ході судового розгляду. В судовому засіданні 05 жовтня 2022 року сторони надали свої пояснення стосовно обставин справи. В судовому засіданні 22 листопада 2022 року [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. [PERSON] та її представник адвокат Білозір О.О. позовні вимоги не визнали, просили залишити без задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням органу приватизації від 11.01.2005 року квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 39). Розпорядженням Приморської районної адміністрації № 4064 від 17.11.2004 р. [PERSON] надано під підсобне нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 27,8 кв.м., розташоване у підвальній частині трьохповерхового будинку (а.с. 22). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Технічного паспорту на приватизовану квартиру [ADDRESS] , квартира [PERSON] складається з 1 кімнати житловою площею 23, 7 кв.м., підсобного приміщення № 4 6,7 кв.м., підсобного приміщення № 5 14, 5 кв.м., підсобного приміщення № 6 6, 7 кв.м. В судовому засіданні з`ясовано, що зазначена квартира складається з житлових кімнат на 1 поверсі та підсобних приміщень в підвалі зазначеного будинку. Разом з цим, судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та під зазначеною квартирою знаходиться підсобне нежитлове підвальне приміщення, яке належить [PERSON] [PERSON] звертаючись до суду в серпні 2020 року з відповідним позовом зазначала, що [PERSON] самовільно улаштувала біля свого підсобного приміщення металеву огорожу, чим перекрила доступ до вікон та балкону Позивача. А також до підсобного приміщення під квартирою Позивача. Безпідставне одноосібне використання [PERSON] огородженої земельної ділянки, що є частиною прибудинкової території для власних побутово-господарських потреб створює Позивачу та іншим мешканцям дому додаткові незручності. З матеріалів справи вбачається. що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2011 року по справі № 2-3857/11 позов Приморської районної адміністрації ОМР до [PERSON] , третя особа [PERSON] про знесення самочинної огорожі задоволено. Зобов`язано [PERSON] за власні кошти знести самовільно улаштовану металеву огорожу біля підсобного приміщення у дворі будинку [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2012 року апеляційну скаргу представника [PERSON] в інтересах [PERSON] відхилено. В матеріалах справи відсутні відомості про виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2011 року. Разом з цим, з листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 25 серпня 2016 року за № 02-Б-2961/л вбачається, що райадміністрацією до державної виконавчої служби було направлено виконавчий лист для примусового виконання рішення суду про знесення огорожі яка самовільно встановлена на прибудинковій території будинку [ADDRESS] . Додатково повідомили, що відповідач- боржник в добровільному порядку прийняв до виконання вимоги державної виконавчої служби про знесення огорожі, яка самовільно встановлена на прибудинковій території будинку [ADDRESS] . Під час судового засідання, судом з`ясовано, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2011 року не було виконано Відповідачем по справі. Разом з цим, Відповідач заперечуючи проти позовних вимог надав до суду Протокол загальних зборів багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] від 25 липня 2022 року з якого вбачається, що загальна кількість співвласників багатоквартирного будинку складає 41 особа; у зборах взяли участь особисто та/або через представників співвласників в кількості 9 осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку; у письмовому опитуванні взяли участь особисто або через представників співвласників в кількості 15 осіб. У зв`язку з чим, судом встановлено, що під час загальних зборів багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] від 25 липня 2022 року приймало участь 24 з 41 власника квартир за адресою: [ADDRESS] . З зазначеного протоколу загальних зборів вбачається, що співвласниками вирішувалось питання щодо надання згоди на передачу у позичку (безоплатне користування) спільного майна співвласників багатоквартирного будинку (частини прибудинкової території), що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 19, 8 кв.м. [PERSON] та надання згоди останній на розміщення на частині прибудинкової території металевого огородження площею 19, 8 кв.м. біля входу до елеваторного вузла житлового будинку. Слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається участь [PERSON] на загальних зборах 25 липня 2022 року. З огляду на вищевикладене, судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що [PERSON] встановила огорожу на прибудинковій території, яка починається від стіни будинку під квартирою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , яка категорично виступає проти існування огорожі, оскільки зазначена огорожа знаходиться під її вікнами та вона не має можливості вільно користуватись своє власністю. Суд не приймає до уваги Протокол загальних зборів багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] від 25 липня 2022 року та заяви мешканців будинку щодо згоди на встановлення огорожі, оскільки зазначена огорожа безпосередньо знаходиться під вікнами Позивача, а не під вікнами співмешканців, які надавали згоду на встановлення металевої огорожі та [PERSON] не надавала згоди на встановлення зазначеної огорожі. Разом з цим, зазначені збори та відповідно і Протокол складений 25 липня 2022 року, а з матеріалів справи вбачається, що даний спір між сторонами виник більше 10 років тому, що дає підстави вважати, що зазначені докази, а саме Протокол загальних зборів багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] від 25 липня 2022 року та заяви мешканців будинку щодо згоди на встановлення огорожі були створені вже під час судових спорів щодо зазначеної огорожі. Згідно правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом ДКУ з питань ЖКГ від 17 травня 2005 року № 76, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Згідно Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 N 1631-VI, Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. У відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку. Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Так, з матеріалів справи не вбачається належних та допустимих доказів, що [PERSON] отримала містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на встановлення металевої огорожі на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Згідно ст. 16 ЦК України, \~Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 376 ЦПК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як було встановлено судом, зазначена огорожа перебуває на прибудинковій території багатоквартирного будинку, зазначена огорожа починається від стіни будинку під квартирою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , яка категорично виступає проти існування огорожі, оскільки зазначена огорожа знаходиться під її вікнами та вона не має можливості вільно користуватись своє власністю. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що зазначена огорожа порушує права [PERSON] , як власника квартири в багатоквартирному будинку, шляхом знаходження зазначеної огорожі під вікнами нерухомого майна Позивача, яке знаходиться на першому поверсі, а відтак суд дійшов висновку, що обраний спосіб захисту порушеного права відповідає статті 16, 376 ЦК України. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання [PERSON] за власні кошти знести самовільно улаштовані металеві огорожі, розташовані у дворі житлового будинку [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 15\~000, 00 гривень, суд зазначає наступне. На підставі\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Завдання моральної шкоди позивач мотивує негативними емоціями та переживаннями з приводу пошкодження майна, неможливістю нормального користування ним, порушенням звичного способу життя, необхідністю докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також тим, що позивач тривалий час проживає у вологій, пошкодженій та брудній квартирі. Слід зазначити, що Позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір моральних страждань. А відтак підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача відсутні. Згідно ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, заявником при подачі позовної заяви було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 10\~000, 00 гривень на професійну правничу допомогу та стягнення судового збору. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, розяснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат, які поніс Позивач до суду надані наступні документи: квитанцію до прибуткового касового ордера № 2786 від 21 липня 2020 року на суму 3\~000, 00 гривень, квитанцію до прибуткового касового ордера № 2817від 10 березня 2021 року на суму 7\~000, 00 гривень, розрахунок суми судових витрат по справі № 522/12852/20 від 01.06.2022 року . Розрахунок суми судових витрат по справі № 522/12852/20 від 01.06.2022 року містить найменування виду правової допомоги, час, витрачений адвокатом при наданні правової допомоги, погоджену сторонами вартість однієї години надання правової допомоги та повну вартість наданої допомоги по цивільній справі. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. За таких обставин, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень. Разом з цим, Позивач сплатив судовий збір в розмірі 2\~942, 80 гривень, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, Позивачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір в розмірі 840, 80 гривень за одну немайнову вимогу та судовий збір в розмірі 2102, 00 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди. З огляду на вищевикладене, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з Відповідача на користь Позивача суму судового збору в розмірі 840, 80 гривень, оскільки задоволено тільки одну вимогу. У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Outcome: partial