Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. 17.01.2018 року [PERSON] в якості позики на придбання квартири [ADDRESS] , було передано [PERSON] - 278000 (двісті сімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок, у строк до 01.12.2021 року.Неодноразові усні нагадування Відповідачу про необхідність повернення отриманих коштів результату не дало, гроші відповідач мені так і не повернув. Відповідач зобов`язання з повернення позики не виконав, у зв`язку із чим позивач був вимушений вернутись до суду із позовом. На підставі вищевикладеного просив суд стягнути з відповідача борг за договором позики 278000.00 грн. Ухвалою судді від 24.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про визнання позову, у якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просив суд стягнути з нього 50 відсотків судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17.01.2018 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики горових коштів (а.с.8), на виконання якого позивач передала відповідачеві в позику грошові кошти в сумі 278000,00 грн., що підтверджується розпискою про отримання відповідачем вказаної суми грошових коштів від 17.01.2018 (а.с. 8). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до розписки позики відповідач зобов`язався повернути позику до 01.12.2021 року. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач зобов`язання з повернення позики не виконав. Таким чином, строк виконання зобов`язання за договором позики сплинув 01.12.2021 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням того, що на час розгляду справи судом позика відповідачем не повернута, розрахунок позивача відповідачем не спростовано, а матеріали справи містять заяву відповідача про визнання позову в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики грошових коштів від 17.01.2018 в розмірі 278000 грн. 00 коп. Відповідно до статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що документально підтверджені, у розмірі 2780 гривні 00 копійки. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 1390 гривні 00 копійки.

Outcome: approved