Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Фонтанської селищної ради Одеського району Одеської області, про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. В обґрунтування вимоги позивачка вказала на те, що під час шлюбу з відповідачем у них народилося дві доньки, шлюб між подружжям було розірвано. Після розірвання шлюбу діти фактично проживають з позивачкою в [ADDRESS] , мають усе необхідне для життя, навчання, дозвілля, хоча зареєстровані за місцем проживання батька. На виконанні в Першому Суворовському відділі ВДВС знаходиться виконавче провадження з примусового стягнення аліментів на утримання доньок, крім того, відповідач також нехтує своїми обов`язками щодо виховання дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний стан, не приймає участі у житті дітей. Позивачка зазначає, що вирішити з відповідачем у добровільному порядку питання про визначення місця проживання доньок неможливо через непорозуміння між ними, які носять особистий характер. 03 листопада 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 19 травня 2022 року закінчено підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи є заява представника позивачки про розгляд справи в їх відсутності та про підтримання позовних вимог. У ході розгляду справи відповідач визнав позовні вимоги, пояснивши, що діти самі прийняли це рішення та бажають проживати з матір`ю, про що надав суду відповідну заяву, в якій також просив слухати справу у його відсутності. Представник третьої особи також не з`явився в судове засідання, надіслали суду рішення про затвердження висновку служби у справах дітей Фонтанської сільської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований 30 вересня 2009 року. У шлюбі від спільного проживання подружжя народилися доньки: [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 1 від 21 січня 2011 року, складений Світлодолинською сільською радою Саратського району Одеської області), та [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 9039 від 13 жовтня 2012 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти почали проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ «Чорноморська Рів`єра». На виконанні у Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі знаходиться судовий наказ №523/9469/21 від 30 липня 2021 року про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання [PERSON] та [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 24 травня 2021 року і до повноліття дитини до [INFO] , а далі у розмірі ј частки. [PERSON] працює у ТОВ «Сервіс спорт» на посаді керуючого і отримує дохід. Позивачка разом із доньками тимчасово мешкають по [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради від 18 лютого 2022 року затверджено висновок, відповідно до якого служба у справах дітей Фонтанської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом із батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Так, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-XII,ч.7 ст.7 СК України закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За нормами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Нормами ч.1 ст.13 ЦПК закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивачки є обгрунтованою, є законні підстави для визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, оскільки нею створені всі умови для їхнього розвитку і виховання. При цьому, суд враховує і те, що батько дітей визнав заявлені вимоги, посилаючись на думку дітей.

Outcome: approved