Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14 жовтня 2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають та після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки. З грудня 2019 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть та відновлювати не збираються. Спору щодо розподілу сумісного майна на даний час немає. На підставі викладеного просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 14 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 380. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному сайті Судової влади та довідка про доставку SMS - повідомлення про виклик до суду, причину неявки до суду не повідомив. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку та винести заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 жовтня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 380. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають та після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачкою. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час не має. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримуються, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивачка на розірванні шлюбу наполягала. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища набутого при реєстрації шлюбу, що відповідає положенням закону та підлягає задоволенню. Про розподіл судових витрат не заявлено.

Outcome: approved