Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП). В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 25 травня 2018 року, виїхавши на вулицю Нижній вал та рухаючись у другому середньому ряді, побачив серед припаркованих автомобілів вільне місце для паркування. Зупинившись та включивши всі необхідні світлові сигнали позивач почав здійснювати паркування транспортного засобу, рухаючись заднім ходом з другого ряду у вільне місце серед автомобілів у першому ряді. В той час, коли позивач здійснював маневр з паркування, на вулицю Нижній вал виїхав автомобіль Volkswagen Beetle [NUMBER] під керуванням відповідача 1, який і здійснив зіткнення з автомобілем позивача. Вважає, що саме дії та бездіяльність відповідача 1 є причиною ДТП, оскільки відповідно до пункту 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Зазначає, що відповідач 1. виїхавши на вулицю Нижній вал та виявивши перешкоду для руху у вигляді автомобіля, який здійснював маневр паркування з цієї ж полоси у вільне місце серед автомобілів у першій полосі, повинен був або пригальмувати чи зупинитися і дати автомобілю позивача завершити маневр, або здійснити об`їзд перешкоди, перестроївшись у наявну третю смугу. Автомобіль відповідача 1, не зупиняючись та не пригальмовуючи, продовжив рух у полосі, з якої перестроювався автомобіль позивача та не витримавши інтервалу руху допустив зіткнення з автомобілем останнього. Відповідно до Постанови Подільського районного суду міста Києва від 16.11.2018 по справі № 758/7319/18 провадження по справі щодо позивача було закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що виключає вину позивача у ДТП. Постанова Подільського районного суду міста Києва від 16.11.2018 по справі № 758/7319/18 набрала законної сили. Відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та навпаки наявність вини в діях відповідача 1 доводиться, також, висновком експертного дослідження за результатами проведення автотехнічного дослідження від 29.10.2018 № 154/10-18, відповідно до якого, зокрема, дії водія автомобіля Volkswagen Beetle, д.н.з. [NUMBER] , з недотримання п. 13.1 ПДР України, перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП. Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля Toyota Camry д.н.з. [NUMBER] від 22.06.2018 № 32/18, здійсненого на замовлення позивача, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Toyota Camry д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 35 741, 19 грн. Фактична (реальна) вартість ремонту Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] складає 31 500,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про їх оплату. Отже, позивач просив стягнути з відповідача 1 на його користь витрати з ремонту автомобіля у сумі 31 500 грн., витрати на проведення автотехнічного дослідження у сумі 4 000 грн. та витрати на проведення оцінки автомобіля у сумі 1 400 грн., усього, 36 900 грн. 14 травня 2019 року Ухвалою Подільського районного суду міста Києва позов залишений без руху. 05 серпня 2019 року Ухвалою Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. 02 лютого 2021 року протокольною Ухвалою Подільського районного суду міста Києва залучено приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (надалі за текстом - відповідач 2, разом з відповідачем 1 надалі поіменовані - співвідповідачі). 15 вересня 2021 року від представника відповідача 1 надійшов відзив на позов, у якому представник просив відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 25.05.2018 р. в м. Києві, по вул. Нижній Вал, в напрямку вул. Почайнинська, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, та автомобіля «Volkswagen Beetle», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача 1 (а.с. 9-14). 20.10.2017 р. між відповідачем 1 та відповідачем 2 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7786664. Забезпеченим транспортним засобом за договором № АК/7786664 виступає «Volkswagen Beetle», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 112). Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ») відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» цим та іншими законами України. Згідно зі ст. 999 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кредитором по відношенню винуватця та страховика, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Відповідно до підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до пунктів 35.1., 35.2. ст. 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» для отримання страхового відшкодування потерпілій чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МСТБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоення), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, ш° підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). За змістом п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Отже, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ», детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій. До числа юридично значимих дій потерпілого, необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, у тому числі, подання страховику заяви про страхове відшкодування. Заява страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) передбачена як підстава для виплати страхового відшкодування і ЦК України та Законом України «Про страхування». Так, відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Слід зазначити, що необхідність подання потерпілим заяви страховику про страхове відшкодування є зрозумілим, пропорційним, передбачуваним заходом та не створює надмірного тягаря для потерпілого - в даному випадку Позивача. Очевидну необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування ст. 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», зокрема щодо дотримання обов`язкових умов, за яких у кредитора (потерпілого) виникає право на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, та правової визначеності, викладено в Ухвалі Великої Палати Верховного Суду в ухвалі від 06.08.2019 р. при розгляді справи № 465/4287/15 (провадження № 14- 406цс19). Судом встановлено, що позивачем не було виконано своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ», адже, ані з повідомленням про настання події, що може бути визнана страховим випадком, ані із заявою про страхове відшкодування він до відповідача 2 по 13.09.2021 р. включно, не звертався, в зв`язку з чим відповідач 2 не мав змоги прийняти обґрунтоване рішення за страховим випадком. Відповідно до п. 37.1,4. ст. 37 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування і неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або жито потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях ст. 37 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях ст. 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ». З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» право страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою. Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 п. у справі №910/7449/17 (провадження №12-104гс18ї. та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 п. у справі №753/5293/16 (провадження №14-31 Рисі 8). Враховуючи те, що ДТП сталася 25.05.2018 р., то саме з цієї дати розпочався річний строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, проте позивач із заявою до відповідача 2 про виплату страхового відшкодування взагалі не звертався, відповідно пропущений річний строк не підлягає поновленню. У відповідності до ст. 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Статтями 33, 34 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено порядок звернення у разі настання Дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення тракового відшкодування (регламентної виплати). Водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Водій невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, відповідно до вимог Закону. Варто зазначити, що такий обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Відповідно до положення ст. 34.3 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їхні працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Судом встановлено, що про ДТП, яка сталася 25.05.20218 р., позивач не повідомляв відповідача 2, а ні повідомленням, а ні заявою про страхове відшкодування. При цьому, як вбачаэться з інформації, викладеної у позовній заяві, фактична (реальна) вартість ремонту транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , складає 31 500 грн., що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про їх оплату. Таким чином, провівши відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , позивач не виконав вимог Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», що стосуються кола обов`язків, яких повинна дотримуватись особа, яка претендує на страхове відшкодування. А саме, позивачем було обмежено відповідача 2 в можливості провести огляд пошкодженого автомобіля призначеним страховиком експертом чи представником в стані, в якому транспортний засіб був після ДТП. Таким чином, позивач порушив не лише строки, а й порядок звернення до відповідача 2, що призвело до неможливості визначення страховиком розміру завданої шкоди шкоди. За положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З врахуванням вищевикладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт заподіяння матеріальної шкоди внаслідок дій відповідача, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу

Outcome: dismissed