Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-27 00:00:00

07.07.2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком. Позов обґрунтовано тим, що протягом 2016-2018 років сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у позивача та відповідача народився син\~ [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим\~відділом реєстрації актів цивільного стану Вознесенівського районного управління юстиції м. Запоріжжя 17.01.2017 року, серії [NUMBER] . Після закінчення сумісного проживання їх син [PERSON] став проживати частково з позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Звертає увагу суду на те, що він проживав зі своїм сином [PERSON] по три, чотири, п`ять діб періодично за адресою: [ADDRESS] де позивач [PERSON] обладнав дитячу кімнату з дитячим килимом, є багато іграшок, дитяче ліжко, батут, дитяча спортивна дробина тощо. Позивач [PERSON] приймає участь у житті сина, виховує дитину та навчає читати коли вони перебувають разом, самостійно сплачує аліменти, одягає дитину, покупає ліки та сплачує витрати в медичних закладах. Офіційно працевлаштований та стабільно отримує заробітну платню. Приблизно з квітня 2022 року у позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача та стосовно неможливості його спілкування зі своїм сином. Всі намагання [PERSON] , з цього часу, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки [PERSON] перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином. Зазначає, що [PERSON] не відповідає на його дзвінки, не дає спілкуватися з сином по відеозв`язку, приховує точне місцезнаходження дитини. При спілкуванні з сином, він неодноразово висловлював бажання жити з позивачем [PERSON] , та небажання жити з матір`ю [PERSON] . Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, а саме шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач [PERSON] був вимушений звернутись до суду із даною позовною заявою. На підставі вищевикладеного просить суд позов задовольнити. Зобов`язати\~ [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з\~своїм сином\~ [PERSON] наступним чином. Встановити безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином без участі будь-яких інших осіб - кожен тиждень з 17 годин 00 хвилин п`ятниці, до 17 годин 00 хвилин неділі, якщо [PERSON] знаходиться у місті Запоріжжя. Встановити безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином без участі будь-яких інших осіб в кожному місяці 6 (шість) діб цілодобового побачення, якщо [PERSON] знаходиться на території України але за межами міста Запоріжжя. Встановити безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином без участі будь-яких інших осіб один раз у два місяця строком на 9 (дев`ять) діб цілодобового побачення, якщо [PERSON] знаходиться за межами держави Україна. Встановити безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі\~ [PERSON] щороку у літній період\~строком на 14 діб; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб) - кожного року 13-го січня з 11 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин. Зобов`язати\~ [PERSON] , за сім днів до дня його зустрічі з сином, надати йому точну інформацію\~щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Ухвалою суду від 01.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.09.2022 року суд зобов`язав районну адміністрацію ЗМР по Олександрівському району як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору між [PERSON] та [PERSON] з приводу участі батька у вихованні малолітньої дитини. Ухвалою суду від 21.11.2022 року справу призначено до судового розгляду на 28.11.2022 року на 10 год. 00 хв.. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Яма Д.М. позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що згідно діючого законодавства України батьки мають рівні права у вихованні дитини, а рівні права означають і рівний час кожного з батьків на спілкування та проживання з дитиною. Також позивач звертає увагу на те, що дитина протягом великих проміжків часу вже проживала разом з батьком, що підтверджується наявністю за місцем постійного проживання батька окремої дитячої кімнати, власного дитячого ліжка, спільне з батьком приготування їжі, участь батька у навчанні і спортивних тренуваннях сина. Дитина звикла до доброзичливого ставлення з боку батька, у свою чергу перешкоди, що чиняться такому спілкуванню з боку матері, завдають шкоди дитині і можуть призвести до психологічної травми. З аудиодоказів, наданих позивачем, зрозуміло, що відповідач [PERSON] починаючи з березня 2022 рокузабороняє батьку [PERSON] спілкуватися по телефону з сином [PERSON] , а дитина під час спільного проживання з батьком не бажає повертатися до матері [PERSON] , зі сльозами благає батька залишитись разом з ним. Позивач наголошує, що при вирішенні спору між батьками вирішальним повинно бути бажання і інтереси дитини. Відеодокази, надані позивачем, безперечно свідчать про бажання дитини постійно знаходитись тільки з батьком. Відповідач [PERSON] своєчасно належним чином повідомлялася про дату і час судових засідань, але до суду не з`явилась. Заперечень не надала. Згідно зі\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове\~засідання представник\~органу опіки\~та піклування\~в особі\~районної адміністрації\~ЗМР по\~Олександрівському району\~не з`явився.\~Однак,\~16.11.2022\~року до\~канцелярії суду\~надійшов висновок\~щодо розв`язання\~спору про\~участь батька,\~ [PERSON] \~у вихованні\~малолітньої дитини\~ [PERSON] \~в якому\~зазначено,\~що за\~відсутності думки\~матері дитини,\~думки самої\~дитини,\~будь-яких\~інших підтверджень\~про наявність\~спору між\~батьками щодо\~участі у вихованні дитини, враховуючи воєнний стан в Україні, який ми вплинути на поведінку та місцезнаходження [PERSON] та малолітнього [PERSON] 2017 року народження, комісія з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівеькому району вважає, що вказані вище обставини, на жаль, призведи до неможливості виконання дій. передбачених вимогами частини 4-5 статті 19, частини 1-3 статті 157. статей 158, 159 Сімейного кодексу України та надання висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрійському району про визначення порядку участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] . [INFO] . Вислухавши думку учасників процесу, допитавши свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що протягом 2016-2018 років позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народився син\~ [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим\~відділом реєстрації актів цивільного стану Вознесенівського районного управління юстиції м. Запоріжжя 17.01.2017 року, серії [NUMBER] . Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами дитина проживала періодично або з батьком [PERSON] , або з матір`ю [PERSON] , приблизно рівний час у кожного з батьків. Починаючи з березня 2022 р. відповідачка [PERSON] почала чинити позивачеві [PERSON] перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] . [PERSON] не відповідає на його дзвінки, не дає спілкуватися з сином по відеозв`язку, приховує точне місцезнаходження дитини. 11.08.2022 р. відділом по Вознесенівському району служби у справах дітей Запорізької міської ради проведено обстеження умов проживання дитини за місцем постійного проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом для дитини виділена окрема кімната з сучасним ремонтом, яка обладнана дитячими меблями, спортивним знаряддям, батутом, дитячим килимом, іграшками та відповідаєпотребам повноцінногорозвитку дитини. Позивач стверджує, що обладнав для дитини не тільки власне житло, але і зробив капітальний ремонт, придбав ліжко, меблі та інше за місцем проживання матері у кв. [ADDRESS] (а.с. 94). Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, складеному 25.10.2022 року Запорізьким міським центром соціальних служб, вбачається, що [PERSON] , окрім добровільно сплачених аліментів, фактично утримував дитину, оплачував відпочинок матері та дитини, лікування, навчання, дитячий садок, харчування дитини тощо. (а.с. 94-97). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] черненку [PERSON] належить автомобіль "Honda CR-V", 2008 року випуску (а.с. 98). Відповідно до реєстраційного посвідчення № [NUMBER] виданого 16.12.2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 100). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13.06.2007 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради [PERSON] належить нежитлове приміщення № 8 в будинку [ADDRESS] (а.с. 101). Відповідно до довідки № 05/9 від 05.09.2022 року [PERSON] працює в ПрАТ «Хлібрембудмонтаж» з 17.07.2000 р. на посаді директора (а.с. 102). Крім того, в матеріалах справи знаходяться касові ордери АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до яких вбачається. що [PERSON] регулярно сплачує витрати на дитячий садочок сина, його харчування, а також аліменти (ва.с. 84-93). Суд звертає увагу на те, що позивач по справі [PERSON] за власної ініціативи, без рішення суду, сплаченим аліментам, утримував дитину, що підтверджується банківськими виписками. [PERSON] оплачував відпочинок матері та дитини, лікування, навчання, дитячий садок, харчування дитини тощо. Вищезазначене, дає суду підстави прийти до висновку, що [PERSON] має достатні доходи, які дають змогу утримувати себе, дитину та відповідачку [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що знає позивача [PERSON] близько 50 років, знає його як батька, який турбується та повністю забезпечує свою дитину. Позивач разом з сином [PERSON] відпочивали у свідка в загородному маєтку, купалися на річці та рибалили. По закінченню відпочинку свідок чув, як дитина не бажала повертатися до матері, а бажала бути разом з батьком. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що знає позивача [PERSON] приблизно 20 років, знає дитину [PERSON] , з якими разом неодноразово відпочивала. Свідку відомо, що дитина любить батька, повністю забезпечена усім необхідним, має власний дитячий електромобіль, а також придбаний батьком планшет, на якому навчається та розважається. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За правилами ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованою Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їж основного піклування. Частинами 1, 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено , що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їж бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку , наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків , коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до с.17 Закону України «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права. Так у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» заява №31111/04, зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути для найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків Відповідно до ч. 1 ст. 12 закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожному з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку ії природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей, українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру , милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнана, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права виконуючий обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст. 153 цього Кодексу встановлює право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійні, такі зустрічі не повинні носити формальний характер, при цьому слід дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має права на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо ,спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні ,зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Отже, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічі з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. За приписами ст. 8, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Верховний суд у постанові від 23.12.2020 у справі №712/11527/17 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , [INFO] , тривалість проживання та забезпечення сталості його соціальних зв`язків із батьком та у соціумі в цілому, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення останнім необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання дитини та розвиток, відсутність доказів того, що тривалість та умови проживання дитини з матір`ю превалюють над умовами його проживання із батьком та можуть стати важливими чинниками при визначенні інтересів саме дитини суд, приходить до беззаперечного висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування дитини з батьком підлягає задоволенню.

Outcome: approved