Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

В листопаді 2021 року керівник Доброславської окружної прокуратури Одеської області Москаленко-Федоркової О.Д. звернулася до суду в інтересах держави в особі Южненської міської ради Одеського району Одеської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним і скасування наказу та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,- Позивач Южненська міська рада в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, Прокурор в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач ГУ Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності відповідача, повідомленого належним чином, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначив, що під час перевірки звернення депутата встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-14431/13-20-СГ від 02.10.2020 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Сичавської сільської ради Лиманського (на даний час Одеського) району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтовний розмір земельної ділянки 0,10 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва. В подальшому, вказаним громадянином замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та на підставі цієї документації визначено її кадастровий номер 5122785800:01:008:0080. Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 02.02.2021 № 15-770/13-21-СГ затверджено документацію із землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку у власність. На підставі Наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, 20.07.2021 [PERSON] здійснено реєстрацію речових прав на землю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 20.08.2021 [PERSON] здійснено відчуження згаданої земельної ділянки на користь [PERSON] . За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час, земельна ділянка з кадастровим номером 5122785800:01:008:0080 з цільовим призначенням для садівництва належить [PERSON] . Заслухавши прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачаються наступні обставини даного спору. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року №20-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територіальних громад Одеської області» затверджено територію Южненської територіальної громади у складі Южненської, Новобілярської, Сичавської територіальних громад. Рішенням Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020 року №735-VII затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, встановлено межі села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області загальною площею 1888,1858га. 26.08.2020 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтованою площею 0,10 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів) Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-14431/13-20-СГ від 02.10.2020 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтовний розмір земельної ділянки 0,10 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва. Згідно з викопіюванням, доданим [PERSON] до свого клопотання від 26.08.2020 року, визначена останнім земельна ділянка увійшла в межі села Сичавка, які визначені у викопіюванні з індексно-кадастрової карти (плану) із затвердженого проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка. Дана обставина не заперечується сторонами. 05.04.2021 року депутат Южненської міської ради [PERSON] звернувся до керівника Доброславської окружної прокуратури із депутатським зверненням, у якому просив перевірити обставини щодо розпорядження землями комунальної власності наказами Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25.06.2020 року та 02.10.2020 року №№15-13939/13-20-СГ, 15-14441/13-20-СГ, 15-14432/13-20-СГ, 15-14431/13-20-СГ, 15-144434/13-20-СГ, з грубим порушенням компетенції. Листом Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 08.09.2021 року №872/20-05-03, на лист керівника Доброславської окружної прокуратури від 08.09.2021 року, повідомлено, що Южненська міська рада не зверталась до суду з позовом про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 5122785800:01:008:0080 з чужого незаконного володіння, а також зазначено, що міській раді, як власнику земельної ділянки з кадастровим номером 5122785800:01:008:0080 не відомо про вибуття її з комунальної власності у власність гр. [PERSON] 20.10.2021 року Доброславська окружна прокуратура направила голові Южненської міської територіальної громади Одеського району Одеської області повідомлення в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», яким повідомлено Южненську міську раду про намір прокуратури звернутись до суду із позовом про скасування наказу №15-14431/13-20-СГ від 02.10.2020 року та витребування земельної ділянки площею 0,10 га з володіння [PERSON] . Суд доходить висновку, що звернення Доброславської окружної прокуратури з цим позовом здійснено з дотриманням визначених законодавством умов та процедури представництва прокурором в суді законних інтересів держави. Прокурор у позовній заяві вказуює на те, що на момент звернення [PERSON] до відповідача із клопотанням від 26.08.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняття спірного наказу вже існувало рішенням Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020 року №735-VII, яким було затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, в межах яких відповідач спірним наказом надав [PERSON] дозвіл а розроблення проекту землеустрою, і дане рішення було чинним та підлягало виконанню, що, в свою чергу, свідчить про те, що зазначена [PERSON] у клопотанні до відповідача земельна ділянка вже відносилась до земель комунальної власності, а тому уповноваженим органом на її розпорядження вже було не ГУ Держгеокадастру в Одеській області, а Южненська міська рада. Суд погоджується з доводами прокурора, та зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Виходячи з цього, відповідач міг приймати спірний наказ лише в тому випадку, якщо на час його прийняття визначена у спірному наказі земельна належала до земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. Вирішуючи питання про те, чи належала вищезазначена земельна ділянка до земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на час прийняття спірного наказу, колегія суддів виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 173 ЗК України встановлено наступне: межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій (ч.1); межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць (ч.2); включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті (ч.3); землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки (ч.5). Згідно з ч.2 ст.174 ЗК України рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад. Рішення Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020 року №735-VII, яким затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, а також встановлені межі села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області загальною площею 1888,1858га., було прийнято на підставі відповідного клопотання Сичавської сільської ради від 19.08.2020 року. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Частина 1 ст.73 цього ж закону встановлює, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. При цьому, згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Отже, Рішення Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020 року №735-VII, яким затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка та встановлені межі цього села, було чинним на час прийняття відповідачем спірного наказу, а відтак і було обов`язковими для відповідача в силу вимог частини 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Окремо слід навести наступні положення Законів України «Про землеустрій» та «Про Державний земельний кадастр»: рішення про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць є одночасно рішенням про затвердження проектів землеустрою щодо їх встановлення (зміни) (ч.10 ст.46 Законів України «Про землеустрій»); відомості про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру (ч.10 ст.46 Законів України «Про землеустрій»); відомості про межі державного кордону України, межі адміністративно-територіальних одиниць, нормативну грошову оцінку земель, розташованих у межах територій адміністративно-територіальних одиниць, економічну оцінку земель, обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей. Рішення подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення таких відомостей до Державного земельного кадастру, за бажанням заявника в паперовій чи електронній формі разом з електронним документом, що містить відомості про результати робіт із землеустрою та оцінки земель (ч.1 ст.32 Закону України «Про Державний земельний кадастр»); внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання мотивованої відмови у такому внесенні здійснюється у строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів з дня отримання відповідної документації, якщо цим Законом не встановлено інший строк для здійснення цих дій (ч.2 ст.32 Закону України «Про Державний земельний кадастр»); З аналізу наведених законодавчих положень слідує, що в процедурі встановлення (зміни) меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, основним актом є відповідне рішення районної ради. Таке рішення районної ради одночасно затверджує проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села, при виготовленні якого визначаються межі території населеного пункту в натуру (на місцевість) із закріпленням меж території межовими знаками, а також встановлює конкретні межі та площу села. Внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру на підставі такого рішення районної ради є дією, яка вчиняється Державним кадастровим реєстратором у строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів з дня отримання відповідної документації. Отже, землі вважаються такими, що входять у межі села, селища з моменту прийняття районною радою відповідного рішення про це. При цьому, лише з моменту внесення відповідних відомостей до державного земельного кадастру орган місцевого самоврядування набуває права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включені до їх територій. В той же час, після прийняття районною радою рішення про встановлення меж та площі села і до моменту внесення відповідних відомостей до земельного кадастру, ті землі державної власності, які увійшли до меж села, вже не можуть вважатися землями державної власності, і відповідно, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи вже не можуть вирішувати питання про передачу таких земель в рамках повноважень, передбачених ч.4 ст.122 ЗК України. Це повністю узгоджується з наведеними вище положеннями ч.5 ст.173 Земельного кодексу України, відповідно до якої землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Крім того, це також узгоджується і з положеннями пункту 6 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» в редакції, яка діяла на час прийняття спірного наказу, яким було передбачено наступне: « 6. У разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.» В даному випадку як раз і має місце ситуація, при якій визначена третьою особою земельна ділянка вже була включена рішенням Лиманської районної ради у межі села Сичавка, але відповідні відомості про це ще не були внесені до Державного земельного кадастру. Також суд звертає увагу і на положення цього пункту в редакції, яка діє з 27.05.2021 року, відповідно до якої: « 6. У разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, та її затвердження здійснюються відповідною сільською, селищною, міською радою.» Таким чином, вирішуючи питання про те, чи належала вищезазначена земельна ділянка до земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на час прийняття спірного наказу, суд вважає, що з моменту прийняття рішення Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020 року №735-VII про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка та встановлення меж і площі цього села, вищевказана земельна ділянка вже не могла вважтися земельною ділянкою державної власності, а відтак відповідач вже не мав правових підстав приймати відносно цієї ділянки рішення про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки для ведення садівництва. При цьому, суд вважає, що рішення Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020 року №735-VII є правомірним, оскільки в силу вимог ч.1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, а згідно частин 5 та 10 статті 59 цього ж закону ці акти набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення та визнаються незаконними в судовому порядку. Отже, доки рішення Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020 року №735-VII не визнано незаконним у встановленому законом порядку, воно є обов`язковим для виконання, у тому числі і для відповідача - ГУ Держгеокадастру в Одеській області, як органу виконавчої влади. Частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України, статті 373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Згідно із частинами першою-четвертою статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ч.1 ст.386, ст.387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У відповідності до пункту 26 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.» З огляду на те, що волевиявлення Сичавської, а в наступному Южненської територіальної громади на передачу у приватну власність [PERSON] та [PERSON] спірної земельної ділянки, яка перебувала у комунальній власності, не було, то вона вибула з володіння територіальної громади поза її волею. Частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Норма частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28 листопада 2018 року у справа № 504/2864/13-ц та підтверджені у Постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 282/1874/18.

Outcome: approved