Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-24 00:00:00

10.12.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 251 489,29 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивач посилається на таке. 28.09.2020 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області з відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 03.04.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. 28.01.2021 року постановою Київського апеляційного суду апеляційна скарга відповідача на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2020 року була відхилена, а рішення - залишено без змін. На підставі рішення про стягнення аліментів Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 753/7186/19 від 17.03.2021 року, який був пред`явлений для примусового виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 26.03.2021 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 64963967. На виконання виконавчого провадження, відкритого Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідач на користь позивача сплатив визначені судом грошові кошти на професійну правничу допомогу, а також сплатив на користь держави судовий збір. Проте, аліментів на утримання дитини відповідач не сплатив. Як стверджує позивач з вини відповідача, який знав про відкрите виконавче провадження за № 64963967 та зобов`язаний був сплачувати аліменти, виникла заборгованість на загальну суму 251 489,29 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів від 30.06.2021 року та від 31.08.2021 року, виданими головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). А тому, згідно складеного позивачем розрахунку неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, становить 251 489,29 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.12.2021 року відкрито позовне провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До суду від представника відповідача - адвоката Онищука В.В., надійшов відзив, згідно з яким останній заперечив проти задоволення позову з огляду на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, представник відповідача заявив клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні, витребування доказів судом. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.07.2022 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Онищука В.В., постановлено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження. Крім того, витребувано з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби України в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) матеріали виконавчого провадження № 64963967, відкритого за виконавчим листом від 17.03.2021 року № 753/7186/19. 07.10.2022 року до суду надійшли копії завірених матеріалів виконавчого провадження № 64963967, відкриті за виконавчим листом від 17.03.2021 року № 753/7186/19. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2022 року закрито підготовче провадження в справі № 369/17574/21 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.11.2022. Позивач про судове засідання 25.11.2022 року повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Відповідь на відзив до суду не подав. 25.11.2022 року від представника відповідача надійшла заява, згідно якої останній заперечив проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без її участі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали справи‚ вивчивши надані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2020 року у справі № 753/7186/19 стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 03.04.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, рішенням суду вирішено питання щодо стягнення аліментів на користь позивача на її утримання, витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір. Постановою Київського апеляційного суду від 28.01.2021 року апеляційна скарга відповідача на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2020 року була відхилена, а рішення суду першої інстанції - залишено без змін. На підставі рішення про стягнення аліментів Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 753/7186/19 від 17.03.2021 року, який був пред`явлений для примусового виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 26.03.2021 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження за № 64963967 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини доходу, починаючи з 03.04.2019 року. Згідно з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів від 30.06.2021 року та від 31.08.2021 року, виданих головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по виконавчому провадженню № 64963967 від 26.03.2021 року, у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» за № 0.0.22021368993.1, код квитанції 9239-1565-1391-1810, від 19.07.2021, [PERSON] сплатив заборгованість по аліментам у виконавчому провадженню № 64963967 від 26.03.2021 року. Крім того, згідно з квитанціями від 12.20.2019 року № 6/12; від 13.11.2019 року № 740/1480; від 14.01.2020 року № 107/214; від 01.02.2020 року № 5/9; від 20.03.2020 року № 436/872 [PERSON] перераховувалися на рахунок Дарницького управління освіти грошові кошти за відвідування дитиною, [PERSON] , дошкільного навчального закладу № 126, група 6. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за виконавчими листами № 753/7186/19 були відкриті виконавчі провадження за № 64985582 від 30.03.2021 року (стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу) та № 64964045 від 05.04.2021 року (стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання). Виконавчі провадження закінчені 31.03.2021 року та 22.04.2021 року відповідно, у зв`язку з фактичним виконанням рішення згідно з виконавчими документами. Тобто, твердження позивача про обізнаність відповідача про відкрите виконавче провадження за № 64963967 від 26.03.2021 року, оскільки [PERSON] оплачував визначені судом грошові кошти на користь [PERSON] за виконавчими провадженнями № 64985582 від 30.03.2021 року та № 64964045 від 05.04.2021 року не заслуговують на увагу, бо відповідач оплачував грошові кошти по зовсім іншим виконавчим провадженням. Більш того, по виконавчому провадженню № 64963967 від 26.03.2021 року та виконавчим провадженням№ 64985582 та № 64964045 різні державні виконавці. Звертає суд увагу і на те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо надіслання [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження № 64963967 від 26.03.2021 року, відповідно до положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», або отримання відповідачем в інший законний спосіб постанови про відкриття виконавчого провадження. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що він належним чином не був обізнаний про відкрите виконавче провадження, при цьому вживав заходи для з`ясування інформації самостійно та через свого представника, а довідавшись про відкрите виконавче провадження та номер рахунку на який необхідно оплатити аліменти, одразу сплатив заборгованість по аліментам. Крім того, суд враховує, що борг зі сплати аліментів виник і почав зростати з квітня 2019 року по січень 2021 року, в той період коли тривав судовий розгляд по цивільній справі про стягнення аліментів. Станом на момент судового розгляду справи за виконавчим листом № 753/7186/19 від 17.03.2021 року головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасовані заходи примусового виконання. Згідно з ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19 (№ в ЄДРСР 93708957). Згідно з положеннями ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду вину відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed