Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-28 00:00:00

24 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2013 року. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось через те, що вони різні за характером люди і мають різні погляди на життя, внаслідок чого між подружжям склались неприязні відносини. Позивачка наполягає, що подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши доводи позивачки, прийнявши до уваги позицію відповідача та визнання ним позову, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог та наявності у сторін неповнолітньої дитини. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області актовим записом № 42, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06 вересня 2013 року, копія якого додана до матеріалів справи. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких додані до матеріалів справи. Позивачка у судовому засіданні повідомила, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Проти вказаної обставини відповідач жодних заперечень не подав. Між сторонами спір про місце проживання дітей відсутній, у позовній заяві відсутня вимога щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. Позивачка у судовому засіданні вказала, що сімейні стосунки між сторонами припинені та більше не поновлювались. Відповідач проти вказаної обставини заперечень не подав. Також, судом встановлено, що фактично підстав вважати можливим збереження сім`ї немає, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують. Намірів на відновлення сімейних стосунків позивачка та відповідач не мають, визнають ту обставину, що вони мають різні погляди на життя. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи на відсутність будь-яких підстав для примирення сторін, те, що подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, враховуючи категоричну позицію позивачки про необхідність розірвання шлюбних відносин, та позицію відповідача про повне визнання позовних вимог, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх малолітніх дітей.

Outcome: approved