Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даними позовом у якому происла суд вселити її разом з дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у будинок [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод у вселенні та користуванні будинком та надати ключі від будинку. Позов вмотивовано тим, що їй на праві власності належить 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . Вона має двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Інша частина будинку належить відповідачам, які чиніть їй перешкоди у користуванні будинком, не надають доступу до нього. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити. Представник відповідачів та самі відповідачі проти задоволення позову заперечували, надали суду пояснення, що не чинять [PERSON] жодних перешкод, що бачили її один чи два рази. З вимогами щодо надання їй ключем від будинку вона до них не зверталася. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові доказів, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що житловий будинок, літ. «А», з господарськими спорудами, по [ADDRESS] , у 1982 році належав на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 7/18 частин на підставі свідоцтва від 29.06.1982 року про право на спадщину за заповітом, за реєстровим номером 3-4722; [PERSON] - 7/18 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.06.1982 року, за реєстровим № 3-4722; [PERSON] - 2/9 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.1982 року, за реєстром №3-5524. Згідно з договором дарування від 20.06.2006 року, [PERSON]. (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ) отримала від [PERSON] у власність 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , та складається в цілому з однієї житлової будівлі 33,8 кв.м житлової площі, що зазначена в схематичному плані літерою «А», з будівлями та спорудами, що зазначені літерами» «Г» - вбиральня, №1-7 - огорожа, І- мостіння, що розташовані на земельній ділянці, розміром 515 кв.м. Право власності на зазначену 2\\9 частку будинку позивач зареєструвала згідно вимог чинного законодавства (а.с.18-20). Крім цього, відповідач зареєструвала у вказаному будинку право на проживання (а.с.43). Згідно частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено конституційний принцип непорушності права власності, що передбачений статтею 41 Конституції України, - право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ст.29 ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Статтею 81 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо. Натомість позивачем не було надано суду жодного доказу, який підтверджував зазначені ним обставини. Допитати саму позивачку суд не зміг, оскільки згідно пояснень її представника, вона знаходиться поза межами України і час її повернення невідомий, а заяв щодо проведення засідань у режимі відео конференцій стороною позивача не подавалося. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи досліджені докази у сукупності через призму заявлених позовних вимог, суд констатує, що позивачем поза розумним сумнівом не доведено факт чинення йому перешкод з боку відповідачів у користування належною їй часткою спірного будинку, оскільки позивачем не надано достатніх та переконливих доказів цьому. З цих підстав суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed