Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-23 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладених між сторонами в усній формі договору позики, відповідач зобов`язався повернути позивачу надані у позику грошові кошти у розмірі 4 850,00 доларів США та 1 000,00 Євро до 23 вересня 2020 року. На підтвердження укладення договору позики та їх умов, позичальником, відповідачем у справі, видано позивачу розписку, у якій зафіксовані умови позики та посвідчено факт отримання ним визначених грошових сум. Однак, у встановлені договором строки, відповідач не повернув суми позик, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 4 850,00 доларів США та 1 000,00 Євро, яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також штрафні санкції відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) у розмірі 53 756,18 грн. Ухвалою суду від 20 вересня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання, яке відбулося 24 листопада 2022 року сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, засобами поштового зв`язку, відповідачу за адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS] , направлялись ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками, які останнім були отримані, про що свідчить його власноручний підпис у повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а також враховуючи строки розгляду справи, визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 23 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в усній формі договір позики, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу позику в сумі 4 850,00 доларів США та 1 000,00 Євро, які відповідач зобов`язався повернути до 23 вересня 2020 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник видав позикодавцю розписку від 23 серпня 2020 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач умов договору позики у визначені у ньому строки не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 4 850,00 доларів США та 1 000,00 Євро. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення боргу у розмірі 4 850,00 доларів США та 1 000,00 Євро. Статтею статті 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання договорів позики у розмірі 4 850,00 доларів США та 1 000,00 Євро. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок штрафних санкцій, відповідно до якого сума, яка підлягає стягненню становить 53 756, 18 грн. Враховуючи вище викладене, перевіривши розрахунок, суд дійшов висновку, що штрафні санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді трьох відсотків річних підлягають стягненню за період з 23 вересня 2020 року по 08 червня 2022 року у розмірі 53 756,18 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню щодо стягнення заборгованості за договором позики від 23 серпня 2020 року у розмірі 4 850,00 доларів США та 1 000,00 Євро, а також трьох відсотків річних у розмірі 53 756,18 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 268,09 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved