Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначають, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до відомостей Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, в квартирі за адресою: [ADDRESS] ,\~ зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, участі в утриманні квартири не приймає. Внаслідок реєстрації відповідача у вказаній квартирі позивачі позбавлені можливості отримувати субсидію. Враховуючи викладене, позивачі звернулись до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивачі та представник позивачів - адвокат Антонюк І.А. в судове засідання не з`явились, остання звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її та позивачів участі, заявлені позовні вимоги підтримують; проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують; надали письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] ; клопотання про виклик свідків не підтримала; просила розгляд справи здійснювати без виклику в судове засідання вказаних свідків; врахувати надані\~\~ останніми письмові пояснення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень на позовну заяву суду не надав. Враховуючи, що позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити за результатами її розгляду заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засідання, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно свідоцтва на право власності на житло від 25 березня 1998 року, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 1328-01-10 від 25 січня 2022 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , станом на 25 січня 2022 року зареєстровані три особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту опитування сусідів від 11 листопада 2022 року, складеного сусідами: [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , більше п`яти років; речі останнього в квартирі відсутні. Згідно акту опитування сусідів від 11 листопада 2022 року, складеного сусідами: [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , більше п`яти років; речі останнього в квартирі відсутні. Згідно акту опитування сусідів №36 від 25 січня 2022 року, складеного головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Південий», засвідченого сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає та ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , їм відомо, що в квартирі\~ за адресою: [ADDRESS] , більше п`яти років тому проживав\~ протягом двох місяців [PERSON] , потім зібрав речі, віддав ключі власникам квартири і більше не повертався. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, «особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин». В позовній заяві позивачі зазначають, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2016 року. Доказів зняття відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в позасудовому порядку матеріали справи не містять і сторонами суду не надано. Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодного доказу, який свідчить про його проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] , після 2016 року та вчинення позивачами перешкод відповідачу в проживанні у вказаній квартирі. Позивачами доведено факт відсутності відповідача [PERSON] , [INFO] , протягом понад рік без поважних причин в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У справі «Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina» (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009 року) ЄСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, які б перешкоджали заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). Позивачі в позовній заяві зазначають, що реєстрація відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їм на праві власності, порушує право останніх на отримання субсидії. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 61136143 від 23 лютого 2022 року та квитанції № 46310747 від 27 листопада 2019 року, позивачами\~ при зверненні до Соснівського районного суду м. Черкаси\~ з вказаною позовною заявою сплачено судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок, який, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, згідно ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР та

Outcome: approved