Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

13.07.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , в якому останній просить суд зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» надати йому повну та змістовну інформацію щодо рахунків, відкритих у АТ «Державний ощадний банк України» його батьком, [PERSON] , а саме: дата відкриття рахунку/рахунків; сума грошових коштів, що була внесена на рахунок/рахунки; умови, на яких був відкритий рахунок/рахунки; причини, з яких за цим/цими рахунком/ рахунками припинено нарахування відсотків; сума грошових коштів, яка міститься зараз на рахунку/рахунках; підстави «перетворення» депозитного рахунку/рахунків у «компенсаційний»; зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» переоформити рахунок/ рахунки, відкритий/відкриті у АТ «Державний ощадний банк України» його батьком , [PERSON] , на його ім`я - [PERSON] , як законного спадкоємця. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що він у листопаді 2020 року звернувся до відповідача з запитом, на який у відповідь отримав лист у грудні 2020 року, проте відповіді на питання, які були поставлені у запиті так і не отримав, що і послугувало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді від 19.07.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 21.02.2022 до суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. 06.09.2022 до суду надійшли додаткові пояснення [PERSON] , в яких останній вказав на безпідставність доводів викладених у відзиві на позов. 23.08.2022 до суду надійшли пояснення Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», у яких представник вказав на неналежність доказів, які подані позивачем та які не стосуються позовних вимог. 29.11.2022 позивач направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. 30.11.2022 представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та враховуючи доводи відповідача, які викладені письмово, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.05.2006 державним нотаріусом І. В. Гузєєвою, спадщина складається з простих іменних акцій ВАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються в ТВБВ №6719/0245 на рахунках: - компенсаційний рахунок № [NUMBER] із залишком станом на 10.04.2006 року 4278,55 грн. - пенсійний рахунок № [NUMBER] із залишком станом на 27.04.2006 року 132,70 грн. [PERSON] звернувся із запитом від 16.11.2020 до АТ Ощадбанк» щодо надання документів та інформації стосовно компенсаційного рахунку № [NUMBER] , а саме: 1. Коли і яка сума була покладена [PERSON] на зазначений у запиті рахунок? 2. Коли припинено нарахування відсотків за цим вкладом на цьому рахунку? 3. Коли був «заморожений» сам рахунок? 4. Яка була сума на рахунку, в момент його «замороження»? 5. На якій підставі був «заморожений» цей рахунок? 6. З яких підстав [PERSON] не може тримати гроші з цього рахунку? Листом від 02.12.2020 АТ Ощадбанк» було надано відповідь на запит позивача, у якій зазначалось, що [PERSON] є спадкоємцем компенсаційного рахунку № [NUMBER] відповідно до свідоцтва про право на спадщину. Одночасно вказаним листом позивача повідомлено, що питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02.01.1992 регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996. Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками фактично на зберігання до Банку не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону заощадження підлягають поверненню у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам АТ «Державний ощадний банк України» визначаються Кабінетом Міністрів України. Крім того, вказаним листом АТ Ощадбанк» було повідомлено позивача, що для переоформлення успадкованого компенсаційного рахунку на своє ім`я, необхідно звернутись із відповідними документами до будь-якого відділення АТ «Ощадбанк». Так, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлені зобов`язання держави щодо компенсації вкладів громадянам, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження залучені в період до 02.01.1992 в установи Ощадбанку колишнього СРСР, що діяли на території України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян. Установи Ощадного банку України на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про державні гаранти відновлення заощаджень громадян України» провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексован суми, що в даний час знаходяться на позабалансовому рахунку Банку видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету. Відповідно до розписки про отримання ощадної книжки від 03.07.2003, [PERSON] отримана ощадна книжка із номером компенсаційного рахунка № [NUMBER] . Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками фактично на зберігання до Банку не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». У вказаному законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону заощадження підлягають поверненню у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам АТ «Державний ощадний банк України» визначаються Кабінетом Міністрів України. Крім того, зазначеним законом не передбачено індексації банківських вкладів, виплат повної суми заощаджень та нарахування і виплати річних відсотків, питання щодо чого ініціює позивач у своєму запиті. Проте, на даний час Законом України «Про Державний бюджет України» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про банківський вклад, про що зазначено у роз`ясненнях Верховного суду України від 15.03.1999 року №1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». При цьому, посилання позивача на положення ст.ст. 1058-1060 ЦК України, якими врегульовані положення щодо банківського вкладу, не регулюють спірні відносини між [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України», оскільки у даному випадку мова йде не про виконання укладеного між вкладником та Банком договору, а про переоформлення відновлених в установленому порядку заощаджень. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2018 року у справі N 757/138/17-ц. Приписами частини 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України. Слід зазначити, що позовна заява взагалі не містить посилання на конкретні норми нормативно-правових актів, які б підтверджували правомірність позовних вимог щодо зобов`язання АТ «Ощадбанк» надати відповідь. Встановлені обставини справи свідчать, що вони викладені таким чином задля наданням їм обґрунтованості, проте такими не являються, що встановлено судом вище. Наряду з вказаним, суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від .1.11.1996р. №53 7/96-ВР, із змінами та доповненнями та розробленого на виконання його вимог Порядку нарахування компенсації по вкладах громадян в установах Ощадного банку України, затвердженого рішенням Правління Ощадного банку України від 25 березня 1997 р. установами Ощадбанку проводилася одноразова індексація вкладів громадян. Відповідно до зазначеного Порядку нумерація рахунків (п.2.9 Порядку), на які зараховувалася сума індексації, ведеться в такому порядку - 9155101, де: перші чотири розряди номера особового рахунку відповідають номеру позабалансового рахунку - 9155; п`ятий розряд відповідає номеру субрахунку -1, на якому обліковуються суми компенсації; наступні розряди відповідають порядковому номеру особового рахунку вкладника - [NUMBER] і т.д. В даному випадку номер успадкованого позивачем рахунку: [NUMBER] . Постановою Правління НБУ №№223 від 08.07.1997 План рахунків бухгалтерського обліку в банках України було доповнено рахунком №9155 "Компенсація грошових заощаджень громадян України згідно з Законом України від 21.11.96 року за N 537/96-ВР із змінами, внесеними згідно із Законом України від 17.01.97 р. за N 8/97-ВР"» (пункт 15 доповнень до Плану рахунків). У Порядку формування центрального реєстру компенсаційних рахунків та здійснення установами АТ Ощадбанк» операцій з компенсаційними вкладами, затвердженого ПП АТ «Ощадбанк» від 21.12.2016р., зі змінами та доповненнями прописані наступні визначення: Компенсаційні рахунки - позабалансові рахунки, відкриті в установах Банку. Компенсаційний вклад - проіндексовані грошові заощадження громадян України, що розміщені в установах Ощадного банку України станом на 2 січня 1992 року та обліковуються на позабалансових рахунках. Відповідно до п. 1.4 Порядку формування ЦРКР «Суми нарахованої компенсації вкладникам обліковуються в центральному апараті Банку в розрізі регіональних управлінь за окремими аналітичними рахунками позабалансового рахунку 9760 «Грошова компенсація заощаджень громадян України в установах ВАТ "Ощадбанк"..». Відповідно до ст. 6 Закону (зі змінами, внесеними Законом України від 17.01.97 г. № 8/97-ВР) компенсація громадянам У країни втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України. Викладене в сукупності беззаперечно підтверджує, що рахунок [NUMBER] - це компенсаційний рахунок. Проте, всупереч вказаному у позовній заяві позивач стверджує, що наприкінці 90-х його батько відкрив у АТ «Ощадбанк» депозитний рахунок, на які поклав орієнтовно 4000 грн. У зв`язку з цим, він стверджує, що рахунок № [NUMBER] не може бути компенсаційним. Окрім вищевказаного, означене твердження позивача спростовується і тим, що останнім не надано жодних письмових доказів, на підтвердження факту відкриття його батьком (спадкодавцем) саме депозиту наприкінці 90-х за номером №91551 -50693. По-друге, як вбачається із Повідомлення (ИЗВЕЩЕНИЕ) №6719/0245 по рахунку № [NUMBER] , [PERSON] 03.07.2003 отримав КОМПЕНСАЦІЙНУ ОЩАДКНИЖКУ, про що у вказаному повідомлення зроблено відповідний запис: «Компенсиционную сберкнижку получил». В цей же день, [PERSON] на рахунок [NUMBER] зараховано з рахунку [NUMBER] на підставі заповіту 4328,55 грн., про що свідчиш запис в ордері на зарахування вкладу на рахунок № [NUMBER] : «ЗАРАХУВАТИ со сч. 91551-3481 на от. завещ». Номер рахунку, з якого зараховувались суми - 91551-3491, також свідчить про його компенсаційний характер (балансовий рахунок групи 9155). Викладене свідчить, що рахунок [NUMBER] - є компенсаційним рахунком, а кошти, які на ньому знаходились - є грошовою компенсацією заощаджень громадян, які не є вкладами в розумінні цивільного законодавства і порядок виплата яких, регулюється спеціальним законом - Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996р. №537/96-ВР. Разом з тим, слід зазначити, що згідно із розділом 8 «Оформлення спадщини для здійснення подальшої виплати компенсаційних коштів спадкоємцям» Порядку формування центрального реєстру компенсаційних рахунків та здійснення установами АТ «Ощадбанк» операцій з компенсаційними вкладами, затвердженим постановою правління АТ «Ощадбанк» від 21 грудня 2016 р. №1110 ( в редакції постанови правління від «03» лютого 2017 р. № 87) оформлення спадщини відбувається на двох рівнях: на рівні операційного відділу ТВБВ та на рівні бек-офісу Центрального апарату. При зверненні клієнт підписує анкету-доручення про зарахування компенсаційних коштів на картковий рахунок, що відкривається на його ім`я на випадок виплати компенсаційних коштів і зазначається контактний телефон клієнта. Завершення оформлення успадкованого майна (компенсаційних рахунків) передбачає видачу новому вкладнику Ощадної книжки на його ім`я. Зазначена операція можлива лише при явці вкладника безпосередньо до відділення Банку. Викладене свідчить, що зі сторони АТ Ощадбанк» відсутня бездіяльність щодо переоформлення успадкованих позивачем вкладів, в тому числі компенсаційного вкладу, оскільки жодних доказів звернення позивача до Банку для переоформлення вкладів, відмови чи бездіяльності Банку в переоформленні вкладів - позивачем не надано. Окрім цього, слушними є доводи представника відповідача щодо того, що відсутність у позовних вимогах вказівки на конкретні номери рахунків, яких стосуються вказані вимоги, додатково унеможливлює фактичне виконання вказаних вимог. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, доказів які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, внаслідок їх необґрунтованості та безпідставності. Разом з тим, суд додатково звертає увагу позивача, що він вправі звернутися до будь-якого територіально відокремленого безбалансового відділення АТ «Ощадбанк» та переоформити компенсаційний рахунок на власне ім`я, про що зазначає відповідач у своєму відзиві та поясненнях, оскільки як встановлено в судовому засіданні позивач таким правом не скористався. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed