Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

20 вересня 2022 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свій позов тим, що 15.11.2017 року близько 10 години 50 хвилин в районі Роз`їзду 6-го км. пілону №2 між платформами Диканівська та Новосьолівська напроти будинку [ADDRESS] стався наїзд електропоїздом «ЕР2Р», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] на [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній загинув на місці. Вона є рідною онукою загиблого [PERSON] , проживала з ним і була зареєстрована за однією адресою на день його смерті. Загиблий мешкав однією родиною з нею в одному помешканні. Вони вели спільне домашнє господарство та спільно організовували побут. У зв`язку зі смертю дідуся внаслідок наїзду на нього рухомого складу, вона зазнала сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності, оскільки вона перебувала у близьких стосунках із загиблим, а тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. У зв`язку з цим у неї було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи, вона перебуває у стані постійного стресу. А тому просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь моральну шкоду в розмірі 992 400 грн. 21.09.2022 року судом відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання. 11.10.2022 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» надали відзив на позовну заяву, в якому просили в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. 13.10.2022 року судом винесено ухвалу про витребування доказів. 27.10.2022 року позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив, в якій вона наполягала на задоволенні позову, оскільки її дід загинув з вини працівника АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця». А тому просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. 16.11.2022 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Тарасенко В.Ю. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача адвокат Зибунова Ю.О. позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є онукою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується зібраними по справі доказами (а.с.9-15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.11.2017 року, актовий запис №16638 (а.с.16). Відповідно до Висновку експерта №3040-ДМ/17 від 15.11.2017 року встановлено, що причиною смерті [PERSON] , [INFO] стала сукупна тупа травма тіла, з переломами ребер, хребта, черепа, з розривами внутрішніх органів, аорти (а.с.18-21). Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження старшого слідчого з ОВС відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту ГУНП в Харківській області Шости О.В., досудовим розслідуванням встановлено, що 15.11.2017 року близько 10:50 год. в районі Роз`їзду 6-го км пілону №2 між платформами Диканівська та Новосьолівська напроти будинку [ADDRESS] стався наїзд електропоїздом «ЕР2Р» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , 1964 року народження на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] загинув на місці пригоди. Проведеним досудовим слідством встановлено, що подія трапилася на ділянці залізничного шляху де є закруглення шляху та обмежена видимість для машиніста. Під час наїзду електропоїздом на пішохода [PERSON] , останній рухався по залізничній колії в попутному з електропоїздом напрямку. Перед наїздом на пішохода, машиніст [PERSON] застосував екстрене гальмування та подав звуковий сигнал пішоходу, однак, останній не відреагував, чим позбавив машиніста технічної можливості запобігти наїзду на пішохода. А тому, аналізуючи здобуті докази та надаючи їм оцінку, слідство вважає, що в діях машиніста [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.3 ст.276 КК України, в зв`язку з чим кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за №12017220000001466 від 15.11.2017 року було закрито (а.с.22). Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що смертю діда їй завдані тяжкі моральні страждання, які вона оцінює в 992 400 грн. Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Згідно ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.23), з вказаної довідки також вбачається, що [PERSON] , 19.10.1937 року також був зареєстрований за вказаною адресою. Отже дана довідка підтверджує факт реєстрації вказаних осіб за вказаною адресою, але не підтверджує факту проживання онуки та діда однією сім`єю з веденням спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Крім того, в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували моральні страждання [PERSON] щодо смерті близької їй людини. В позовній заяві позивач зазначає, що вона відчувала та відчуває сильний душевний біль, порушено її сон, їй сняться постійно жахи, вона постійно перебуває у стані стресу. Проте, в матеріалах справи не міститься жодних медичних висновків, рецептів чи довідок про призначення їй лікування, медичних препаратів. Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Як вбачається з ч.1, ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з загиблим [PERSON] на час смерті останнього, у зв`язку з чим суд вважає недоведеною і невстановленою у судовому засіданні обставину проживання [PERSON] на момент смерті з [PERSON] однією сім`єю, оскільки факт спільного мешкання за однією адресою сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що вони мешкали однією сім`єю. Клопотання про допит свідків позивачем та його представником заявлене не було. Пояснення позивача в цій частині в судовому засіданні суд не може покласти в основу рішення, оскільки він прямо зацікавлений в результатах розгляду даної справи, його пояснення не є об`єктивними. Крім того, судом встановлено, що мати позивача [PERSON] - [PERSON] , 03.03.1969 року зверталася до відповідача з позовом про відшкодування шкоди завданої їй смертю батька [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 04.08.2021 року її позовні вимоги задоволено частково стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізницяв особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] витрати на поховання у розмірі 1 408 грн. 87 коп., у відшкодування моральної шкоди стягнуто 80 000 грн. а також стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця`в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізницяна її користь витрати по оплаті послуг органу РАЦС та проведення дослідження психолога 292 грн. 45 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Отже, на підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що позивач [PERSON] у розумінні ст.1168 ЦК України, не відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю діда [PERSON] , суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed