Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

У жовтні 2022 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати право власності за [PERSON] на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/6 частки після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; по 1/6 частки указаного будинковолодіння як за колишніми членами колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позов мотивовано тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 13 січня 1992 року. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області від 09.12.2021 року № 336, станом на 15.04.1991 року в будинковолодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , мешкали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки всі вони були членами колгоспного двору, кожен з них має право на 1/6 частки вищезазначеного будинковолодіння. [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] померла [INFO] . Спадщину після їх смерті прийняла їхня дочка [PERSON] . 22 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , проте державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд. Таким чином, оскільки станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , то вони мають право на 1/6\~частку вищевказаного житлового будинку, як члени колгоспного двору. Реєстраційною службою Ніжинського міськрайонного управління юстиції в усній формі відмовлено позивачам у реєстрації права власності на частину житлового будинку, як за членами колгоспного двору. Позивачі не мають іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушені звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18\~жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 21\~листопада 2022 року, У підготовче засідання сторони не з`явилися. Від позивачів до суду надійшла заява, в якій вони підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, розглянути справу без їхньої участі. Представник відповідача селищний голова Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області подав до суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206\~ЦПК\~України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України не здійснювалося. Судом установлено, що будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності в цілому як колгоспний двір, головою якого є [PERSON] , що підтверджується довідкою № 39 від 07.02.2022 року, виданою Лосинівською селищною радою Ніжинського району, свідоцтвом про право власності, виданим Виконавчим комітетом Ніжинської районної ради народних депутатів від 13 січня 1992 року, та довідкою про технічний стан нерухомого майна № 55 від 31 січня 2022 року ФОП\~ [PERSON] (а. с. 17, 24). Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку, крім голови двору [PERSON] проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 20). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК\~УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991\~року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991\~року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але\~\~не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними по 1/6. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.12.2010 (а. с. 16). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.\~с.\~15) [PERSON] померла [INFO] . Як убачається з наданих на запит суду копій спадкових справ, заведених до майна [PERSON] та [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини після їх смерті звернулася [PERSON] . Відомостей про отримання свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, спадкова справа не містить. Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 20 грудня 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову частину вказаного житлового будинку з будівлями і спорудами у зв`язку з тим, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня, тоді як за даними органу місцевого самоврядування або будинкової книги на житловий будинок вбачається, що в житловому будинку разом з померлим проживали й інші особи, які також мають право на частку в майні колгоспного двору (а.\~с.\~21). Таким чином, установлено, що [PERSON] є власником 1/6 частки будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та 1/6 частки указаного будинковолодіння після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частки будинковолодіння, кожен, як колишні члени колгоспного двору. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~182\~ЦК\~України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст.\~392\~ЦК\~України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом.\~До\~складу спадщини\~входять усі\~права та\~обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві\~на момент\~відкриття спадщини\~і\~не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 15, 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачами права власності на частки в зазначеному будинковолодінні, як за колишніми членами колгоспного двору та в порядку спадкування. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved