Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

19 жовтня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить стягнути на свою користь з відповідача Др. Апель [PERSON] , [INFO] , уродженця місця Вісбалден, Федеративна Республіка Німеччина, який проживає за адресою: [ADDRESS] відшкодування витрат за договором доручення у розмірі 20\~861 євро, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позовної заяви відповідно до облікової ставки НБУ становить 625\~009 гривень (шістсот тридцять п`ять тисяч дев`ять гривень) та витрати на утримання квартири у розмірі 25\~602 (двадцять п`ять тисяч шістсот дві гривень). За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою від 25 жовтня 2021 року суд відкрив провадження у справі за позовом [PERSON] до Др. Апель [PERSON] про відшкодування витрат, встановив загальний порядок розгляду справи. Одночасно з цим судом ухвалою від 25 жовтня 2021 року було витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості щодо перетину кордону громадянином Німеччини - Др. Апель [PERSON] . 2 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, з якої вбачається, що відповідач 7 березня 2020 року виїхав за межі території України, а тому станом на дату подання зазначеної позовної заяви він був відсутній на території України. У перше підготовче засідання сторони не з`явилися,а тому суд ухвалою, занесеною до протоколу засідання, відклав його. У підготовчому засіданні, яке відбулося 10 січня 2022 року за участю представників сторін суд, ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання, задовольнив клопотання представника відповідач адвоката Берковича Ю.М. про відкладення підготовчого засідання та надання часу на ознайомлення з матеріалами справи. У підготовчому засіданні, яке відбулося 10 лютого 2022 року за участю позивача, відповідача та їх представників, суд заслухав пояснення відповідача з приводу обставин справи та відклав підготовче засідання задля надання часу для підготовки та подачі відповідачем до суду відзиву. У підготовчі засідання, які були призначені на 14 березня 2022 року, 11 травня 2022 року, 13 липня 2022 року сторони не з`являлися. 12 серпня 202 року засобами електронного зв`язку від представника позивача [PERSON] адвоката Подберезської Н.В. надійшло клопотання, в якому вона просила суд відмовити відповідача у продовженні процесуального строку на подання відзиву, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. У черговому підготовчому засіданні, яке відбулося 8 вересня 2022 року суд ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання, переніс його у зв`язку із надходженням від представників відповідача заяви про його відкладення. 17 жовтня 2022 року від представника відповідача адвоката Берковича Ю.О. через канцелярію суду надійшов відзив, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Др. Апель [PERSON] про відшкодування витрат. Одночасно з цим представник відповідача надав суду клопотання, в якому просив суд витребувати від споживчого товариства «БУДОВА_МОРЕ» копії усіх платіжних квитаyцій та інших документів, які підтверджують спосіб надходження до товариства оплати від пайовиків за договором асоційованого членства у споживчому товаристві № 2/75 від 31.05.2018 року. Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання від 17 жовтня 2022 року, суд прийняв відзив та долучив його до матеріалів справи, повернув клопотання про витребування доказів представникові відповідача, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. 18 листопада 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій остання виклала свої аргументи з приводу позовних вимог та заперечення на доводи відповідача, викладені останнім у відзиві та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання 29 листопада учасники не з`явилися, про день час та місце проведення були повідомлені належним чином та завчасно. Від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст цього рішеня складений 1 грудня 2022 року. Так під час розгляду справи сторонами були надані наступні пояснення, а судом встановлені наступні обставини. Під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] та Др. Апель [PERSON] познайомилися наприкінці червня 2017 року у мережі Інтернет, почали активно спілкуватися та відразу відчули симпатію один до одного. Наприкінці липня 2017 року відповідач, після періоду спілкування, вирішив приїхати до України з метою особистого знайомства з позивачем. При цьому позивач неодноразово наголошує на тому, що між нею та відповідачем з самого початку склалися близькі та романтичні стосунки і за час спільних подорожей протягом липня 2017 по березень 2018 року вони стали ще більш довірливими. У процесі особистого спілкування відповідач поділився з позивачем своєю зацікавленістю в інвестуванні у нерухомість на території України та радився з нею з приводу вказаного питання. Враховуючи те, що інтереси обох сторін з приводу інвестування своїх особистих коштів у нерухомість співпадали, ними було прийнято рішення про спільне набуття права власності на квартиру у житловому комплексі «Грінвуд ЛТД» в частках по Ѕ на кожного. Представники відповідача наполягали на тому, що жодних особистих коштів ані на придбання нерухомості, ані на її облаштування позивачкою не витрачалось. 29 березня 2018 року між ТОВ «Грінвуд ЛТД» - з однієї сторони та Др. Апель [PERSON] і [PERSON] з іншої було укладено угоду про внесення змін до Договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 03.03.2017 року № ГР-203 та підписаний акт приймання передачі майнових прав від 29.03.2018 року, відповідно до умов якого позивач та відповідач набули у рівних частках право власності на апартаменти [ADDRESS] . Позивач стверджує, що після переходу до неї права власності на вказану квартиру, за попередньою домовленістю з відповідачем, вона розпочала в ній ремонтні роботи. А враховуючи те, що відповідач постійно не проживав на території України, сторони домовилися, що здійснювати контроль та оплату усіх ремонтних робіт буде [PERSON] , на яку відповідач заздалегідь, а саме 21 травня 2018 року оформив довіреність. 11 травня 2018 року між позивачем та підрядником [PERSON] було укладено договір побутового підряду на ремонт квартири [ADDRESS] . Загальна вартість зазначених робіт склала 278\~187 гривень (9\~091 євро за офіційним курсом НБУ на день оплати робіт), що підтверджується актом виконаних робіт. Позивачем було у повному обсязі сплачено зазначені кошти, на підтвердження чого нею надано прибутковий касовий ордер № 07/05/18 від 15.02.2019 року. Окрім того, позивачем також було проведено оздоблювальні ремонтні роботи, загальна вартість яких склала 889\~336 гривень (30\~237 євро за офіційним курсом НБУ на день оплати робіт). Як вказує позивач, з вказаної суми внесок відповідача як співвласника квартири склав 444\~668 гривень (15\~118 євро за офіційним курсом НБУ на день оплати робіт). При цьому, як зазначає позивач, об`єми та вартість ремонтних робіт були узгоджені з відповідачем. Враховуючи високий ступінь довіри між сторонами на момент придбання зазначеного вище об`єкту нерухомості та те, що відповідач постійно проживає за межами території України, позивач наполягає, що між ними було укладено усну угоду про те, що оплата ремонтних робіт частки відповідача у квартирі [ADDRESS] буде здійснюватися шляхом перерахування останнім грошових коштів на банківську карту позивача, після чого нею буде здійснюватися оплата ремонтних робіт відповідно до долі відповідача у їх спільній частковій власності на квартиру. А тому з метою розрахунків за ремонтні та оздоблювальні роботи квартири [ADDRESS] відповідачем за період з 04.06.по 05.11.2018 р. окремими платежами була біло перераховано коштів на загальну суму 831\~527 гривень 85 копійок (26 тисяч 820 євро за офіційним курсом НБУ на час перерахунку коштів), що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, відкритого в АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, частина із перерахованої відповідачем суми коштів на рахунок позивача, а саме 15\~118 євро була витрачена на ремонт та оздоблювальні роботи у квартирі [ADDRESS] , а решта коштів, а саме 11\~702 євро лишилися на рахунку позивача задля подальшого інвестування коштів у нерухомість за взаємноню згодою з відповідачем та його бажанням. Окрім того, з моменту придбання зазначеної квартири у спільну часткову власність позивач весь час сплачує комунальні платежі за її утримання, враховуючи свою частку та частку відповідача. Так, відповідно до Довідки № 204 від 24 вересня 2021 року, наданої ТОВ «Грін комфорт сервіс», [PERSON] за період з 01.01.2108 року по 31.08.2021 року було сплачено СДПТ на загальну суму 38\~417,05 та за опалення 12\~789,03. Позивач просить суд стягнути з відповідача половину вказаних сум, а саме за СДПТ 19\~208 гривень та 6\~394,5 гривень за опалення житла, які останнім не були відшкодовані. У зв`язку із чим позивач у змушена була звертатися до суду з вказаною позовною заявою. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Судом встановлено,\~що сторони\~є співвласниками\~квартир [ADDRESS] ,\~а тому\~відповідно до\~закону зобов`язані\~оплачувати житлово-комунальні\~послуги у\~строки,\~встановлені договором\~або законом. При цьому судом враховано, що відповідач Др. Апель [PERSON] у спірній квартирі не проживає, тому не користується послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії. Разом з тим, послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території. На підтвердження суми своїх вимог [PERSON] надає суду довідку № 204 від 24 вересня 2021 року ТОВ «Грін комфорт сервіс», з якої вбачається, що за період з 01.01.2108 року по 31.08.2021 року нею було сплачено СДПТ на загальну суму 38 417,05 та за опалення 12 789,03. У той же час жодних квитанції про здійснення нею оплати за отримані нею комунальні послуги з централізованого опалення та послуг з утримання будинкових і споруд та прибудинкової території, які свідчать про сплату нею за послуги за період з моменту набуття права власності на спірне майно та до моменту звернення позивачем з вказаною позовною заявою нею не надано. Окрім того, у довідці вказано період з 1 січня 2018 року, хоча як свідчать матеріали справи, лише 29 березня 2018 року між ТОВ «Грінвуд ЛТД» - з однієї сторони та Др. Апель [PERSON] і [PERSON] з іншої було укладено угоду про внесення змін до Договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 03.03.2017 року № ГР-203 та підписаний акт приймання передачі майнових прав від 29.03.2018 року, відповідно до умов якого позивач та відповідач набули у рівних частках право власності на апартаменти [ADDRESS] , а право власності на спірну квартиру було зареєстровано за сторонами лише 16 квітня 2018 року. Таким чином, станом на 1 січня 2018 року [PERSON] жодним чином не могла сплачувати за послуги по утриманню будинкових і споруд та прибудинкової території та опалення житла. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, зважаючи на те, що позивач не надав належного розрахунку та доказів витрат на сплату утримання квартири, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на утримання квартири у розмірі 25 602 (двадцять п`ять тисяч шістсот дві гривень). Щодо вимоги позивача про стягнення на свою користь з відповідача відшкодування витрат за договором доручення у розмірі 20 861 євро, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позовної заяви відповідно до облікової ставки НБУ становить 625 009 гривень (шістсот тридцять п`ять тисяч дев`ять гривень) суд зазначає наступне. Так, судом було встановлено, що після придбання у спільну часткову власність квартири [ADDRESS] , відповідач виявив бажання придбати ще одне житло. А враховуючи, що відповідач, як вже зазначалося раніше, постійно на території України не проживає, він доручив позивачеві укласти від його імені, в його інтересах та за його рахунок договір асоційованого членства у споживчому товаристві з метою набуття права власності на ще один об`єкт нерухомості та з цією метою видав 21 травня 2021 року на ім`я [PERSON] довіреність № № 2112,2113 строком на три роки. У подальшому, на підставі вище вказаної довіреності, позивач, від імені та в інтересах відповідача, заключила договір асоційованого членства у споживчому товаристві «Будова-Море» за №2/75 від 31.05.2018 року, предметом якого було придбання для відповідача однокімнатної квартири площею 57,9 кв. м. [ADDRESS] вартість 48\~295 тисяч доларів ( 1\~262\~220,00 гривень за офіційним курсом НБУ на момент укладення договору). На виконання доручення відповідача позивач сумлінно виконувала обов`язки щодо оплати виконання робіт. Зокрема, за період з 05.06.2018 по 07.05.2020 рр. позивачем була здійснена виплата платежів на загальну суму 1 мільйон 159 тисяч 241 гривень (36\~543 євро за офіційним курсом НБУ, порахованим на дату кожного платежу). На початку липня 2019 року з романтичні відносини між ними було припинено. При цьому позивач зазначає,що незважаючи на те, що завершення даних романтичних відносин для позивача було болючим, вона продовжувала виконувати доручення відповідача та сумлінно здійснювала виплати платежів за квартиру [ADDRESS] . Варто відмітити, що у 2020 році відповідач перерахував окремими платежами позивачеві грошові кошти у загальному розмірі 3\~980 євро (107\~372 гривень за офіційним курсом НБУ на дату перерахування коштів ) з метою виконання зобов`язань асоційованого членства у споживчому товаристві № 2/75 від 31.05.2018 року. Так, як слідує з позовної заяви частину вартості за квартиру позивач оплатила із залишку суми, яку відповідач перерахував їй на ремонт квартири [ADDRESS] , що становить 11\~702 євро, у 2020 році відповідач перерахував ще 3\~980 євро, що в загальному становить 15\~682 євро; позивач же заплатила у загальному за квартиру суму 36 тисяч 543 тисячі євро, з них 20\~861 євро було її власними коштами. Звертаючись до суду з вказаним позов, позивач стверджувала, що грошові кошти за придбання квартири відповідач до теперішнього часу їй не повернув. Суд вважає, що дані твердження позивача є необґрунтованими та не заслуговують на увагу з огляду на наступне. За змістом п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 1000, 1001 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Повірений має право на плату за виконання свого обовязку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1002 ЦК України). Згідно ст. ст. 1003, 1004 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить (ст. ст. 1006, 1007 ЦК України) У відповідності до ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Основним правом представника є повноваження діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє. Повноваження не лише надає представникові можливість діяти від імені особи, яку він представляє, а й визначає зміст і межі таких дій, виступаючи як вид і міра можливої поведінки. У свою чергу особа, яку представляють, має право вимагати, щоб представник діяв відповідно до повноваження і в його межах. Представник зобов`язаний діяти в межах наданого йому повноваження і в інтересах того, кого представляє, а після виконання обов`язків - передати права і все отримане за укладеним ним правочином особі, яку він представляє. Особливістю правовідносин представництва є те, що вони виникають і реалізуються не в інтересах того, хто безпосередньо укладає правочин (представника), а з метою здійснення та захисту прав та інтересів того, кого представляють. При цьому у відносинах добровільного представництва, що ґрунтується на волевиявленні того, кого представляють, представлюваною стороною може бути лише дієздатна фізична особа, яка в змозі вільно сформулювати свою волю і адекватно виразити її ззовні. У відповідності до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч.ч.1,3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Як слідує з матеріалів справи, між Др. Апель [PERSON] на підставі усного договору доручення уповноважив [PERSON] бути його представником у всіх установах, підприємствах, організаціях, споживчих товариствах незалежно від їх підпорядкування і форм власності, у тому числі в органах державної влади та місцевого самоврядування, з питань укладення з правом визначення умов та змісту договорів асоційованого членства в споживчому товаристві та підписанням таких договорів асоційованого членства, підписанням від імені відповідача угод про зміну сторони в договорі асоційованого членства в споживчому товаристві, актів прийомів-передач, отримання довідок про виплату паюта здійснення інших повноважень згідно договорів асоційованого членства в споживчому товаристві. На виконання вказаного договору доручення на ім`я [PERSON] була видана довіреність від 21 травня 2018 року строком на три роки. Варто також наголосити, що відповідач не заперечує той факт, що він дійсно уповноважив [PERSON] на укладення договору асоційованого членства у споживчому товаристві «Будова-Море» за №2/75 від 31.05.2018 року, предметом якого було придбання для відповідача однокімнатної квартири площею 57,9 кв. м. [ADDRESS] ; що він знав вартість квартири, яку позивач обирала самостійно і що він сумління перераховував кошти на оплату вартості вказаної квартири частинами, оскільки не мав змоги оплатити усю її вартість одним платежем. Варто відмітити, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що 20 861 євро, які позивач сплатила за квартиру [ADDRESS] є власними коштами позивача, а не отриманими від відповідача. У першу чергу, немає жодних підтверджень джерел заробітку позивача, оскільки жодних довідок про її доходи, жодних згадувань про місце її роботи та про заробітки у матеріалах справи відсутні. Позивач надає суду на підтвердження наявності доходів виписки по рахунку, наданою КБ АТ «Приватбанк» за періоди з 01.07.2017 30.11.2018 рр., з 01.01.2015 по 01.08.2019 рр., а також довідку з банку АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 26.11.2019 року про суму коштів, отриманою позивачем за період з 2012 по 2014 рр. однак суд наголошує на тому, що виписки по рахункам не дає змоги встановити майновий стан позивача та наявність у неї коштів для оплати вартості квартири. Окрім того, виписки не містять відомості про рух коштів по рахунку з 01.08.2019 по дату звернення позивача із вказаною позовною заявою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Таким чином, після припинення романтичних стосунків з відповідачем позивач мала право розірвати договір доручення та не сплачувати власні кошти за квартиру, однак у позові та відповіді на відзив, а також особистих пояснення позивач не пояснила суду, чому продовжувала виконувати зобов`язання за власні кошти. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З точки зору закону, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають через їх безпідставність та необґрунтованість. Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed