Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-29 00:00:00

08.11.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у обґрунтування якого зазначив, що 24.10.2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені. Спільне життя не склалося через різні погляди на життя та порядок вирішення сімейних проблем. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечитиме його інтересам та є недоцільним. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Романішин Є.В. надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності [PERSON] , позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглянути справу без її участі, просить після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1695, 24.10.2015 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після чого подружжю присвоєне спільне прізвище - [PERSON] . Спільних дітей сторони не мають. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 105 СК України визначено, що однією із підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з січня 2022 року, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та сімейні обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття взаємної поваги та любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та ухвалення відповідного судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала та після розірвання шлюбу має право іменуватися надалі шлюбним прізвищем. Відповідач в своїй заяві просила після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище « [PERSON] », а тому суд вважає за необхідне присвоїти відповідачу дошлюбне прізвище.

Outcome: approved