Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Львівського територіального медичного об"єднання клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги (КНП "Львівське ТМО 2") про зобов"язання до вчинення дій. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона, позивачка, з 01 жовтня 1990 року працює в КНП "Львівське ТМО 2" на посаді лікаря невролога. В період з 14 січня 2022 року по 07 лютого 2022 року вона перехворіла коронавірусною хворобою COVID-19, що підтверджується відповідними медичними документами. В подальшому довідалася, що деякі працівники "Львівського ТМО 2", які перехворіли коронавірусною хворобою отримали одноразову матеріальну допомогу, які не перебували на стаціонарному лікуванні. Вона, позивачка, неодноразово зверталася до керівництва відповідача щодо отримання допомоги в усній формі, але отримувала відповідь, що допомога не надається, та їй не роз`яснено алгоритму дій для отримання такої. Зазначає, що нею, позивачкою, подано інформаційний запит, скарга, клопотання щодо алгоритму дій отримання матеріальної допомоги та скерування до Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики ЛМР подання про надання їй, позивачці, матеріальної допомоги. Згідно відповіді Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики ЛМР, подання від відповідача не надходило, а підставою відмови стало припинення виплат Львівською міською радою. Зважаючи на викладене, просить визнати бездіяльність в.о. генерального директора КНП "Львівське\~ТМО 2" Миськіва А.В. у відповіді від 27 липня 2022 року № 1689, а саме не скерування до Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики ЛМР подання щодо надання матеріальної допомоги на підставі рішення ЛМР незаконною, зобов`язати уповноважену особу КНП "Львівське ТМО 2" скерувати до Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики ЛМР подання щодо\~надання їй,\~позивачці,\~одноразової матеріальної\~допомоги на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12.03.2021 року. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.09.2022р. відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до судового розгляду. В матеріалах справи міститься клопотання позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 08 листопада 2022 року через канцелярію суду відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи у зв"язку з тим, що ухвала про відкриття провадження у справі, матеріали позову та судова повістка в ручені за 4 дні до судового засідання, що порушує права відповідача та унеможливлює його готовність до участі у судовому засіданні та позбавляє можливості надати аргументовані заперечення на позовну заяву, просить вікдкласти розгляд справи для написання та подання на розгляд суду та позивачу заперечень на позовну заяву. 22 листопада 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує того факту, що позивачка перехворіла на коронавірусну хворобу. Зазначає, що у Рішеннях Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 червня 2020 року № 465 та від 12 березня 2021 року № 154 в додатках № 1 була надана форма повідомлення Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики про медичних працівників закладів охорони здоров`я м. Львова, яким діагностовано коронавірусну хворобу COVID-19 у виді таблиць. Будь - яких інших вказівок щодо надання загального поіменного списку чи подання клопотання на кожного окремого медичного працівника закладу охорони здоров`я міста Львова, який захворів на коронавірусну хворобу COVID -19, ні в Рішеннях виконавчого комітету Львівської міської ради, ні в прийнятих, в подальшому, Законах чи підзаконних актах визначено не було. З огляду на наведене, адміністрація КНП «Львівське ТМО 2» не мала правових підстав для самовільного визначення чи встановлення і скерування до УОЗ ЛМР будь - якої іншої форми звернення, клопотання чи подання щодо надання позивачці одноразової матеріальної допомоги, ніж така, що визначена на підставі рішень Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 червня 2020 року № 465 та від 12.03.2021 № 154. Зазначає, що після отримання 17 січня 2022 року повідомлення від позивачки про початок хвороби, підтверджений ПРЛ - тестом, адміністрація Відокремленого підрозділу «5-а Лікарня» КНП «Львівське ТМО 2» 17 січня 2022 року включила [PERSON] за № 252 в таблицю № 4 та подала такий список, як і інших медичних працівників КНП «Львівське ТМО 2» до КНП "Центр здоров`я та медичної статистики м. Львова". Оскільки в Рішеннях Виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 червня 2020 року № 465 та від 12 березня 2021 року № 154 визначено,\~що проведення\~виплати буде\~здійснювати Управління\~соціального захисту\~департаменту гуманітарної\~політики,\~то всім\~закладам охорони\~здоров`я було\~повідомлено в\~телефонному режимі,\~що списки\~медичних працівників,\~які перехворіли\~коронавірусною хворобою\~COVID-19,\~подавати в\~електронному виді\~до КНП\~"Центр\~здоров`я\~та медичної\~статистики м.\~Львова",\~що адміністрацією\~КНП «Львівське\~ТМО 2»\~і проводиться\~до сьогоднішнього\~дня. Фактична виплата матеріальної допомоги медичним працівникам закладів охорони здоров`я м. Львова, яким діагностовано коронавірусну хворобу COVID-19, знаходиться поза межами юридичної компетенції відповідача, а тому КНП «Львівське ТМО 2» немає змоги будь - яким чином посприяти отриманню зазначеної матеріальної допомоги медичним працівникам КНП «Львівське ТМО 2», які перехворіли на коронавірусну хворобу COVID-19, в тому числі і [PERSON] . Отже із змісту відзиву, увбачається та обставина, що відповідачу як на час звернення позивачки до суду, так і на час розгляду справи судом, відомі порядок алгоритму дій розгляду питання про підставність чи відсутність виплати грошової допомоги, що визначалася на підставі Ухвал Львівської міської ради і на які покликається позивачка. Є очевидним також той факт, що розгляд питання про випрлату відповідним органом грошової допомоги, на яку претендує позивачка, не може розпочатися без відповідного \~ подання на яке є покликання в Рішенніях Виконавчого комітету Львівської місмької ради від 05 червня 2020 року № 465 та від 12.03.2021 року № 154. Відтак, саме відсутність відповідного \~подання є перешкодою для початку процедури розгляду питання позивачки [PERSON] щодо, на її думку, про право на отримання грошової допомоги. Це право позивачки, на думку суду, підлягає захисту саме у той спосіб, який вона обрала. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~розгляд справи\~проведено судом\~за відсутності\~осіб,\~які беруть\~участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріалами справи встановлено та не заперечується самим відповідачем, що позивачка [PERSON] працює в Комунальному некомерційному підприємстві "Львівське територіальне медичне об"єднання "Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги" на посаді лікаря. Відповідно до результатів аналізу №14794 на виявлення РНК вірусу SARS-CoV-2 методом ПЛР від 17.01.2022р., у позивачки виявлено вірус SARS-CoV-2 (коронавірусна хвороба). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім"я [PERSON] від 07.02.2022р., у позивачки 17.01.2022р. виявлено вірус SARS-CoV-2, в подальшому після взяття біоматеріалу 03.02.2022р. вірусу не виявлено, 07.02.2022р. в задовільному стані лікарняний листок закрито. 12.03.2021р. виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №154 "Про надання матеріальної допомоги працівникам закладів охорони здоров"я Львівської міської територіальної громади, яким діагностовано коронавірусну хворобу Covid-19", відповідно до п.п.1.1. якого вирішено надати кожному відповідно до списку (додатку 1) матеріальну допомогу у визначеному розмірі у межах комплексної програми соціальної підтримки окремих категорій громадян Львівської міської територіальної громади. Відповідно до відповіді в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Львівське територіальне медичне об"єднання "Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги"А. Миськіва від 27.07.2022р. №1689, письмове повідомлення було подане 18.01.2022р. в КНП "Центр здоров"я та медичної статистики м. Львова", а згідно телефонного роз"яснення УОЗ ЛМР, виплата матеріальної компенсації медичним працівникам, які захворіли на Covid-19, буде здійснюватись у першу чергу тим працівникам, які перебували лише на стаціонарному лікуванні до 01.03.2021р. В частині позовних вимог, що стосуються бездіяльності в.о. генерального директора КНП "Львівське\~ТМО 2" Миськіва А.В. у відповіді від 27 липня 2022 року № 1689, суд вважає такі не доведеними. В матеріалах справи відсутні будь - які докази та такі не надані позивачкою, які свідчать про те, що надаючи відповідь від 27 липня 2022 року № 1689, у діях в.о. генерального директора А. Миськіва наявні ознаки бездіяльності, навпаки надана відповідь на клопотання позивачки свідчить про те, що ним виконано обов"язок як посадовою особою у відповідності до вимог чинного законодавства, які регулюють порядок надання відповідей за наслідками поданих громадянами звернень. Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання уповноваженої особи КНП "Львівське ТМО 2" скерувати до Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики ЛМР подання щодо\~надання їй,\~позивачці,\~одноразової матеріальної\~допомоги на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12.03.2021 року, то слід зазначити наступне. У відповіді в.о. директора Департаменту гуманітарної політики Є. Бойка від 22.06.2022р. №2603-вих-39944 зазначено, що списки працівників закладів охорони здоров"я, яким надавалась матеріальна допомога, формувались управлінням охорони здоров"я на підставі\~подання керівників\~медичних установ\~м.\~Львова з урахуванням документів, які підтверджували діагноз - коронавірусна хвороба. Згідно відповіді начальника Управління охорони здоров"я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Л.Кобецької № 2602-вих-62040 від 19.08.2022р., подання керівника КНП "Львівське ТМО 2" щодо надання матеріальної допомоги [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 12.03.2021р. №154 не надходило, оскільки виплати ЛМР було припинено. У відзиві на позовну заяву відповідач ствержує, що після отримання 17 січня 2022 року повідомлення від позивачки про початок хвороби, підтверджений ПРЛ - тестом, адміністрація Відокремленого підрозділу «5-а Лікарня» КНП «Львівське ТМО 2» 17 січня 2022 року включила [PERSON] за № 252 в таблицю № 4 та подала такий список, як і інших медичних працівників КНП «Львівське ТМО 2» до КНП "Центр здоров`я та медичної статистики м. Львова". Разом з тим, суд звертає увагу, що в підтведження даних обгрунтувань відповідачем не долучено будь - яких доказів, які свідчать про дані обставини. Суд не може взяти до уваги твердження відповідача про те, що КНП «Львівське ТМО 2» немає змоги будь - яким чином посприяти отриманню зазначеної матеріальної допомоги медичним працівникам КНП «Львівське ТМО 2», які перехворіли на коронавірусну хворобу COVID-19, в тому числі і [PERSON] , оскільки предметом спору не є виплата матеріальної допомоги позивачці внаслідок хвороби на коронавірусну хворобу. Позивачка лише ставить питання про те, що відповідачем не скеровано до Управління охорони здоров"я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подання для вирішення питання надання позивачці матеріальної допомоги внаслідок перенесеної коронавірусної хвороби. Відповідач і надалі не долучив докази, які свідчать про те, що ним повністю дотримано процедуру щодо вчинення усіх необхідних дій, які б були наслідком виплати чи відмови у виплаті позивачці такого виду матеріальної допомоги, про яку позивачка ставить питання. Відтак, зважаючи на викладене, судом встановлено, що позивачка як працівник закладу охорони здоров"я, перехворіла на коронавірусну хворобу і підпадає під категорію осіб, яким може бути надано право на отримання матеріальної допомоги за поданням керівника медичного закладу, в якому вона працює. Разом з тим, в матеріалах справи наявні документи та не спростовані стороною відповідача, які свідчать про те, що відповідне подання (повідомлення, звернення, заява) до органу, уповноваженого вирішувати питання щодо наявності чи відсутності підстав надання вищевказаної матеріальної допомоги, не скеровувалося. Дана обставина свідчить про наявність порушень прав та інтересів позивачки з боку відповідача, які полягають у пасивності вчинення дій, що мають стати підставою для початку процедури розгляду питання про наявність чи відсутність підстав, для виплати позивачці вказаної грошової допомоги. Суд вважає аргументи позивачки обгрунтованими та такими, що підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами в межах даної цивільної справи. Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не представив. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викаденого,

Outcome: approved