Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилось двоє дітей, зокрема дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у них не склалося та на даний час в провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу. За час сумісного проживання в шлюбі ними придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] . При цьому правовстановлюючі документи на квартиру були оформлені на відповідача. Разом з тим, на даний час згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, оскільки відповідач не визнає її права на спірну квартиру. На підставі вищевикладеного, позивач просить поділити між нею та [PERSON] майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.07.2022 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.10.2022 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Семененко С.М. в судове засідання не з`явились, однак адвокат Семененко С.М. подав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його місцем реєстрації повістки про виклик до суду, а також номером мобільного телефону. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 26.04.2001 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області України, про що складено актовий запис №317. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України 01.03.2007 та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 21.07.2009. Згідно договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. 02.07.2009 та зареєстрованого в реєстрі за № 1495, Продавець [PERSON] продав, а Покупець [PERSON] купив належну Продавцю двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) №24916308 від 25.12.2009, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , номер запису 4109 в книзі 11, на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. 02.07.2009 та за реєстром за № 1495. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №311214887 від 29.09.2022, квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно технічного паспорта виготовленого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 28.12.2009, [PERSON] , [INFO] , є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , була придбана сторонами у шлюбі, проте останні не дійшли згоди з приводу добровільного поділу майна подружжя. При вирішенні спору, суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності, виходячи із засад рівності часток подружжя та у спільно нажитому майні, відповідно до положень ст. 70 СК України. Так, виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірну квартиру придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї, згідно договору купівлі-продажу укладеного відповідачем. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено нерухоме майно, придбана ними квартира згідно ст. 60 СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення, а тому у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 2039,50 грн сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved