Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою, відповідно до якої зазначили, що 8 грудня 2020 року, близько 19 год. 15 хв., [PERSON] , керуючи автобусом "РУТА-20" з реєстраційним номером [NUMBER] , та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідним дорожнім знаком, водій [PERSON] в порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), перевищуючи максимально дозволену швидкість руху у населеному пункті, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб пропустити пішохода, в результаті чого передньою лівою частиною автобуса здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. У результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі [PERSON] , його близьким родичам, а саме: матері [PERSON] , сину [PERSON] та дочці [PERSON] було завдано матеріальної та моральної шкоди. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "РУТА-20", реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дії якого загинув [PERSON] , була застрахована у АТ "СК "КРАЇНА" відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР5002199 (чинного на дату ДТП), що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ, яка міститься за посиланням https://cbd.mtsbu.ua/Login.aspx. Посилаючись на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 -IV від 01.07.2004 р. (далі - Закон №1961-IV), позивачі просили суд стягнути з АТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРАЇНА": -на користь [PERSON] 20000,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; -на користь [PERSON] 20000,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька; -на користь [PERSON] 20000,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 180000,00 грн мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Також просили суд стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50000,00 грн. Ухвалою від 07.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 104). Ухвалою від 08.07.2022 року судом за клопотанням сторони відповідача вирішено справу розглядать у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 140). Ухвалою суду від 12.10.2022 року (а.с. 202) провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] до АТ «Страхова компанія «Країна» закрито у зв`язку з її смертю (а.с. 194). Відповідачем в системі «Електронний суд» спрямовано відзив на позовну заяву (а.с. 112-115), де було зазначено про: виплату страхового відшкодування [PERSON] ; щодо відсутності правових підстав виплати страхового відшкодування [PERSON] та [PERSON] , оскільки із наданих документів для здійснення виплати не прослідковувався зв`язок родинних відносин з померлим. Також відповідач вважав неспівмірними судові витрати заявлені на правову допомогу. Також стороною відповідача спрямовано заяву, де зазначено про оцінку наданим доказам стороною позивача (а.с. 135-137). У судовому засіданні в режимі відео конференції представником позивачів адвокатом Лабик Р. провадження в частині позовних вимог щодо стягнення на користь [PERSON] просив закрити, оскільки відповідачем під час розгляду справи було здійснено страхове відшкодування у повному обсязі, відтак на день розгляду справи відсутній предмет позову в цій частині вимог. Наполягав на задоволенні позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування на користь [PERSON] , оскільки вважає, що факт родинних відносин між померлим та позивачем доведений під час судового розгляду справи свідченнями свідків, а у документах допущено помилку у прізвищі позивача. Клопотав перед судом про вирішення питання щодо розподілу судових витрат пізніше, надавши строк для подання відповідних доказів у встановлений законом строк. Представник відповідача адвокат Журов Є. в судовому засіданні в режимі відео конференції заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та надав аналогічного змісту відзиву пояснення та заперечення. Просив при ухваленні рішення врахувати факт виплати на користь [PERSON] страхового відшкодування у повному обсязі. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити, оскільки останній не має права на отримання страхового відшкодування через відсутність документів, які підтверджують родинні відносини між ним та померлим [PERSON] як сина та батька. Вважав недоведеним даний факт ані свідченням свідків, допитаних під час судового розгляду, ані наявними у справі письмовими доказами. На переконання сторони відповідача, належним буде доказ встановлення у судовому порядку факту родинних відносин між вказаними особами. Заслухавши представника позивачів та представника відповідача, свідчення осіб, які були допитані в якості свідків; дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. 8 грудня 2020 року близько 19 год. 15 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом "РУТА-20", реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи пасажирські перевезення за маршрутом №121 "Глибочиця - Станишівка", рухався по 6 км + 300 м автодороги "Житомир - Сквира" в с. Станишівка Житомирського району та області у напрямку м. Житомира. Рухаючись у вказаний день, час та місці, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідним дорожнім знаком, водій [PERSON] у порушення вимог пунктів 2.3 б), 12.3, 12.9 та 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), перевищуючи максимально дозволену швидкість руху у населеному пункті, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб пропустити пішохода, в результаті чого передньою лівою частиною автобуса здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу-справа наліво. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Порушення водієм [PERSON] вимог пункту 18.1 ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Вищевказані факти підтверджуються вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 19.10.2021 року у справі №278/1291/21 (а.с.22-24), свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 25) та лікарським свідоцтвом про смерть останнього (а.с.26-27). Отже, зазначеним вироком Житомирського районного суду Житомирської області, який набрав законної сили 19.11.2021 року, встановлено вину [PERSON] у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, зокрема, [PERSON] . Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільна-правова відповідальність власника автотранспортного засобу «Рута-20», реєстраційний номер номер [NUMBER] , на момент ДТП була забезпечена полісом №АР/5002199, укладеним з АТ «СК «Країна». Відповідно до полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260000 грн (а.с. 44). Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з вимогами п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; Враховуючи викладене, суд встановив обов`язок страховика виплатити позивачам відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону №1961-ІУ, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-ІУ, в редакції чинній на дату ДТП, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування». 05.02.2021 року представник позивачів повідомив АТ "СК "КРАЇНА" про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявами на виплату страхового відшкодування та пізніше із заявами про долучення документів на виплату страхового відшкодування (а.с. 45-57). Відповідачем були надані відповіді щодо виплат страхового відшкодування (а.с. 59, 62). З копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 33) вбачається, що його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи також міститься копія паспорта позивача [PERSON] (а.с. 34-35). Крім того, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 160-162) вбачається, що дитина - [PERSON] народився [INFO] ; відомості про батька: [PERSON] , [INFO] ; відомості про матір: [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 38) вбачається, що його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи також міститься копія паспорта позивача [PERSON] (а.с. 39). Щодо позовних вимог [PERSON] . Згідно копій платіжних доручень №1097 від 02.02.2022 року (а.с. 122) та №6139 від 28.06.2022 року (а.с. 129) АТ СК «Країна» здійснено страхові відшкодування на суму 20000,00 грн та на суму 180000,00 грн відповідно. Як повідомлено представником відповідача, таке відшкодування було здійснено на користь відповідача [PERSON] , що не заперечувалось представником позивачки. Відтак, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відсутній предмет позову станом на час ухвалення рішення, що наслідком має бути закриття провадження у цій частині позовних вимог. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] . Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] (колишня дружина померлого) повідомили, що [PERSON] є сином померлого [PERSON] . [PERSON] (колишня дружина померлого) також показала, що позивач [PERSON] є їх сумісним сином із загиблим [PERSON] . Різницю у написанні прізвищ сина та батька пояснила некоректним перекладом на російську мову при видачі документа про народження [PERSON] . Допитаний у якості свідка з його згоди позивач [PERSON] також показав, що загиблий у ДТП [PERSON] дійсно є його батьком. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3 ст. 89 ЦПК України). Враховуючі положення діючого законодавства щодо доказування, суд не може вважати належними доказами свідчення вказаних вище свідків та інші письмові докази, які б підтверджували родинні стосунки між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] , оскільки належним доказом буде встановлення в судовому порядку факту родинних відносин між зазначеними особами. Оскільки представником позивачів - адвокатом Лабик Р. було заявлено клопотання про надання можливості подати у строк, встановлений діючим законодавством, доказів понесених витрат стороною позивачів, питання щодо розподілу судових витрат - як судового збору, так витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не вирішувалось, що не позбавляє сторони надати докази таких витрат разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Outcome: dismissed