Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представник позивача [PERSON] - адвокат Крушинська А.А. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між її довірителем та відповідачкою, який зареєстрований 14 вересня 2011 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено відповідний актовий запис № 1855 від 14 вересня 2011 року. Позов обгрунтовано тим, що після укладення шлюбу подружжя проживали разом, та від шлюбу мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 17 січня 2012 року. Спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами позивача та відповідача на сімейне життя. На цьому підгрунті між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного. На даний момент спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме законним інтересам позивача, які мають істотне значення. Відповідачка надала відзив на заявлений до неї позов, відповідно до якого підтвердила надані позивачем обгрунтування щодо того, що подальше збереження сім`ї буде суперечити її інтересам, інтересам позивача та їх спільної дитини. Крім того зазначила, що на даний час вони з позивачем спільного сімейного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, тому подальше сумісне життя, збереження сім`ї чи примирення вважає неможливим. З огляду на викладене просить строк для примирення не застосувати та постановити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею та позивачем. Заявлений позов визнає. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 23.06.2022. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 05.07.2022 зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, надіслано запит до Старостинського округу Рокитнянської селищної ради Київської області та до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстраціюмісця проживання Управління державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про зареєстроване місце проживання відповідачки. У відповідь надана інформація, що [PERSON] станом на 09.11.2011зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 26.08.2022 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору та надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви. У визначений судом строк позивач усунув виявлені недоліки позовної заяви та надав суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 15.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. Позивач та його представник на судовий розгляд справи призначений на 14.11.2022 не прибув. Натомість, представник позивача-адвокат Крушинська А.А. разом з позовною заявою через систему "Електронний суд" подала клопотання про розгляд справи у відсутності позивача. Відповідачка - [PERSON] 13.09.2022 уклала з адвокатом Степанчук О.М. договір про надання правової допомоги №166/ц від 25.08.2022. Відповідачка та її представник у судове засідання не прибули та про причини своєї неявки суд не повідомили. Однак на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідачки про розгляд справи у відсутності відповідача та її представника. За таких обставин суд розглядає справу за наявними письмовими матеріалами. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований 14 вересня 2011 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено відповідний актовий запис № 1855 від 14 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.09.2011. Від шлюбу подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 17 січня 2012 року. Після укладення шлюбу подружжя проживали разом, однак після певного періоду почали проживати окремо. Спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами позивача та відповідача на сімейне життя, що суперечить уявленням позивача про сім`ю На цьому підгрунті між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного. На даний момент спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме законним інтересам позивача, які мають істотне значення. На думку позивача шлюб носить формальний характер, а тому він вважає що не має сенсу зберігати шлюб. Крім того, позивач зазначає, що після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишиться незмінним. Примирення позивач можливим не вбачає з огляду на його рішече бажання розірвати шлюб. У наданому відзиві на позов відповідачка підтвердила надані позивачем обгрунтування щодо того, що подальше збереження сім`ї буде суперечити її інтересам, інтересам позивача та їх спільної дитини. Крім того зазначила, що на даний час вони з позивачем спільного сімейного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, тому подальше сумісне життя, збереження сім`ї чи примирення вважає неможливим. З огляду на викладене просить строк для примирення не застосувати та постановити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею та позивачем. Заявлений позов визнає. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов визнає та просить суд строк для примирення подружжя не надавати. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо відновлення дошлюбного прізвища відповідачка клопотання не заявляла. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного Кодексу України, моментом припинення шлюбу у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін остаточно перестала існувати, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їх дитині, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок, що підтверджується квитанцією № 5726-9071-2444-5668 від 11.09.2022, оригінал якої міститься у матеріалах справи. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved