Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-21 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що з листопада 2021 року на її телефонний номер від представників ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» почали надходити телефонні дзвінки та повідомлення про наявність у неї заборгованості та вимоги про повернення коштів за договорами, яких позивач не укладала. Згідно Українського бюро кредитних історій за позивачем обліковуються договори позики, які були укладені з відповідачем невідомою особою від імені позивача, зокрема, договори позики №3067813 від 02.10.2021, №3067615 від 02.10.2021, №3067632 від 02.10.2021, №3050942 від 23.09.2021. Однак, зазначає позивач, вказані угоди з відповідачем вона не укладала, кредитні кошти не отримувала, в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача не реєструвалася, не надавала відомості про себе шляхом заповнення обов`язкових реквізитів, не ставила відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних. Банківська карта [NUMBER], на яку здійснювалися виплати, та номер телефону [NUMBER] , що використовувався для ідентифікації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, позивачу не належить. За фактами незаконних дій по відношенню до позивача вона звернулася до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, внаслідок чого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.11.2021 було зареєстроване кримінальне провадження №12021105040003845. Таким чином, оскільки зазначені кредитні договори не відповідають внутрішній волі позивача та є такими, що вчинені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, позивач просить визнати їх недійсними. Крім того, позивач просить суд зобов`язати відповідача видалити її персональні дані з електронних баз даних товариства та видалити з Українського бюро кредитних історій інформацію про вказані договори. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2021 головуючим суддею по справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 13.12.2021 вказаний позов було залишено без руху для усунення недоліків. 18.01.2022 до суду надійшло клопотання з додатком від представника позивача про усунення недоліків. Ухвалою судді від 21.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, в матеріалах справи містяться раніше подані до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких вони також не заперечили щодо ухвалення судом заочного рішення. Крім того, 14.10.2022 позивачем подано до суду письмові пояснення по справі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлений, жодних заяв та заперечень до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступного. Як зазначено позивачем в обґрунтування позову, їй стало відомо про те, що 23.09.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №2671113765/733604 на суму 4000,00 грн. на 25 днів, тобто до 17.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Виплата була здійснена 23.09.2021 на банківську карту № [NUMBER] . 02.10.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №2671113765/737158 на суму 5500,00 грн. на 25 днів, тобто до 26.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Виплата була здійснена 02.10.2021 на банківську карту № [NUMBER] . 02.10.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №2671113765/737160 на суму 5500,00 грн. на 25 днів, тобто до 26.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Виплата була здійснена 02.10.2021 на банківську карту № [NUMBER]. 02.10.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №2671113765/737194 на суму 2500,00 грн. на 15 днів, тобто до 16.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1213,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 3,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Виплата була здійснена 02.10.2021 на банківську карту № [NUMBER] через платіжну систему PLATON згідно довідки (Вих.№67/11) від 12.11.2021. З матеріалів справи вбачається, що оспорювані договори було укладено за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті товариства: www.eurogroshi.com.ua. Номер телефону, який використовував клієнт під час реєстрації та підписання договору [NUMBER] . Крім того, в своєму позові [PERSON] зазначає, з листопада 2021 року на її телефонний номер від ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» почали надходити телефонні дзвінки та повідомлення про наявність у неї заборгованості та вимоги про повернення коштів за договорами, яких позивач не укладала. Згідно Українського бюро кредитних історій за позивачем обліковуються договори позики, які були укладені з відповідачем невідомою особою від імені позивача, зокрема, договори позики №3067813 від 02.10.2021, №3067615 від 02.10.2021, №3067632 від 02.10.2021, №3050942 від 23.09.2021. Позивач стверджує, що вказані кредитні договори не відповідають внутрішній волі позивача та є такими, що вчинені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому позивач просить визнати їх недійсними, посилаючись, як на правову підставу своїх позовних вимог, на ст.ст. 202, 203, 207 та 215 ЦК України. Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивача, суд керується наступним. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що перерахування коштів за оспорюваними кредитними договорами було здійснено безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER]. За договором №2671113765/737194 від 02.10.2019 перерахування коштів здійснювалось на вказану вище банківську картку за допомогою платіжної системи PLATON. Платіжна картка № [NUMBER] була випущена АТ «Ощадбанк». Позивач зазначає, що вказана банківська карта, на яку здійснювалися виплати, їй не належить. Суд визнає обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки довідкою №16/3-06/1235 від 07.12.2021 підтверджується, що за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в установах АТ «Ощадбанк» відкриті рахунки не обліковуються. Встановлено також, що номер телефону [NUMBER] , що використовувався для ідентифікації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, позивачу не належить. Вказана обставина підтверджується наданою позивачем копією договору про надання послуг мобільного зв`язку. Крім того, із довідок АТ «КБ «Приватбанк» про надання послуг КЕП від 18.11.2021 судом встановлено, що позивачем було оформлено електронний підпис строком дії з 10.09.2020 по 10.09.2021 та електронний підпис строком дії з 21.10.2021 по 21.10.2022. Таким чином, суд вважає доведеними і доводи позивача про те, що станом на момент оформлення від імені позивача спірних договорів позики (23.09.2021 та 02.10.2021) у неї був відсутній електронний цифровий підпис. Крім того, як підтверджується матеріалами справи, 05.11.2021 позивач звернулася до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, де 06.11.2021 за її заявою було зареєстровано кримінальне провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12021105040003845. Таким чином, встановивши відсутність в матеріалах справи доказів того, що саме позивачем було застосовано будь-яким способом ідентифікатор електронного підпису, відсутність доказів отримання саме позивачем цього одноразового ідентифікатора, відсутність доказів реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутність доказів отримання саме позивачем коштів згідно оспорюваних кредитних договорів, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсними договорів про надання фінансового кредиту. Відповідачем вказані доводи не спростовані. Доказів на підтвердження того, що саме позивачем вносилися дані та кошти були отримані на картку позивача, відповідачем не надано. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.06.2022 у справі № 757/40209/20. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів про надання фінансового кредиту та зобов`язання відповідача видалити персональні дані позивача з електронних баз даних товариства є обґрунтованими та доведеними, а тому такі вимоги підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії по видаленню з Українського бюро кредитних історій інформації про укладені договори позики №3067813 від 02.10.2021, №3067615 від 02.10.2021, №3067632 від 02.10.2021, №3050942 від 23.09.2021, то такі вимоги, на думку суду, є передчасними, враховуючи відповідь на адвокатський запит представника позивача, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Представник позивача просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500,00 грн. На підтвердження витрат позивачем надано суду договір про надання правової допомоги № 40/21 від 02.12.2021, додаткову угоду №1 до нього, акт оплати гонорару до вказаного договору від 02.12.2021 на суму 10000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною четвертою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій, значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 4540,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial