Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON] , за яким просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму незадоволених вимог кредитора спадкодавця в розмірі 486486,0 грн, судові витрати, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає таке. [PERSON] в січні 2021 року уклав з [PERSON] договір позики на суму 18200 доларів СІЛА, під 4 % в місяць. На підтвердження передачі грошей [PERSON] написав розписки від 01.01.2021 р. на суму 12000 доларів США та від 04.01.2021 на суму 6200 доларів США. Строк повернення отриманих грошових коштів позивачу [PERSON] зазначив до 15.09.2021 р. разом із відсотками. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] дружина [PERSON] - [PERSON] надала позивачу розписку про зобов`язання повернути борг покійного чоловіка в розмірі 18200 доларів США без відсотків, після вступу в спадщину на рухоме і нерухоме майно. 04.08.2021 року в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивач [PERSON] подав до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області претензію до спадкоємців на суму 18200 доларів США як невиконаний обов`язок померлого [PERSON] , яка зареєстрована нотаріусом 05.08.2021 року. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в особі [PERSON] (спадкоємці померлого [PERSON] ) - відповідачі, претензію позивача [PERSON] не виконали, заявлену суму незадоволених вимог кредитора не сплатили. 20.08.2021 року сплив термін подання заяв про прийняття спадщини (або відмови від неї) і настав строк для оформлення спадщини. Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області розглядаючи подану претензію позивача повідомила про необхідність звернення до суду (від 20.08.2021 № 445/02-14 додається). Оскільки вимоги кредитора спадкодавця [PERSON] не задоволені, перший за захистом своїх законних інтересів звертається до суду з позовом про стягнення його незадоволених вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідач [PERSON] позов визнав частково з огляду на нижчевикладене. Половина заборгованості за договором позики (9100 доларів США) не входить до складу спадкового майна, а є часткою у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідачу [PERSON] за декілька місяців до смерті батька [PERSON] стало відомо про існування заборгованості у батька перед [PERSON] . Однак сума, строки та умови повернення заборгованості були невідомі. При ознайомленні з матеріалами справи [PERSON] були досліджені копії розписок від 01.01.2021 р. на суму 12000 доларів США та від 04.01.2021 р. на суму 6200 доларів США. На зазначених розписках почерк є схожим на почерк батька [PERSON] , при цьому конкретні обставини укладення договору позики відповідачу [PERSON] не є відомими, як і цільове призначення запозичених коштів. З розписок неможливо з`ясувати чи позичались гроші в інтересах сім`ї чи навпаки, що має суттєве значення для правильного розгляду справи. При цьому в матеріалах справи в наявності копія розписки [PERSON] про зобов`язання повернути борг покійного чоловіка в сумі 18200 після вступу у спадщину. З цього документу можна зробити висновок, що [PERSON] борг визнає, про його існування їй було відомо, зобов`язується його повернути, що взагалі виключає предмет позову як такого. Законний представник [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив на позовну заяву, проти якого заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що про наявність боргу, який зазначено у позовній заяві, їй не було відомо. Позивач не звертався до неї з вимогами про повернення боргу одноразовим платежом. Від імені моєї малолітньої дитини, [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті дідуся [PERSON] . На даний час син спадщину не прийняв, він не користується навіть частиною майна спадкодавця, їй не відомо про розмір та вартість спадкового майна. Нотаріусом свідоцтво про право на спадщину сину [PERSON] не видавалося. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подавала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що [PERSON] в січні 2021 року уклав з [PERSON] договір позики на суму 18200 доларів СІЛА, під 4 % в місяць. На підтвердження передачі грошей [PERSON] написав розписки від 01.01.2021 р. на суму 12000 доларів США та від 04.01.2021 на суму 6200 доларів США. Строк повернення отриманих грошових коштів позивачу [PERSON] зазначив до 15.09.2021 р. разом із відсотками. [INFO] [PERSON] помер. 27.02.2021 року дружина [PERSON] - [PERSON] надала позивачу розписку про зобов`язання повернути борг покійного чоловіка в розмірі 18200 доларів США без відсотків, після вступу в спадщину на рухоме і нерухоме майно. 04.08.2021 року в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивач [PERSON] подав до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області претензію до спадкоємців на суму 18200 доларів США як невиконаний обов`язок померлого [PERSON] , яка зареєстрована нотаріусом 05.08.2021 року. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в особі [PERSON] (спадкоємці померлого [PERSON] ) - відповідачі, претензію позивача [PERSON] не виконали, заявлену суму незадоволених вимог кредитора не сплатили. 20.08.2021 року сплив термін подання заяв про прийняття спадщини (або відмови від неї) і настав строк для оформлення спадщини. Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області розглядаючи подану претензію позивача повідомила про необхідність звернення до суду (від 20.08.2021 № 445/02-14 додається). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання (Правова позиція, яка вистелена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Як вже зазначалось вище, зі змісту розписок вбачається, що позикодавець передав позичальнику грошові кошти в борг, що свідчить про реальний характер правовідносин позики. Тобто позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики та передав обумовлену суму коштів, внаслідок чого у позичальника виникли обов`язки щодо повернення суми позики, сплати процентів за користування чужими грошовими коштами та належного виконання інших умов договору. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі №604/1038/16. Відповідно до змісту Постанови Верховного Суду України по справі № 595/324/17 при вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. (Постанова ВСУ № 6-843цс17). Інститут шлюбу передбачає встановлення тісного взаємозв`язку між чоловіком та дружиною. Часто досить важко визначити, коли у відносинах з третіми особами кожен з подружжя діє у власних інтересах, а коли в інтересах сім`ї. Зважаючи на це, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавчий орган влади затвердив презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї. Таку пропозицію Велика Палата ВСУ внесла у справі №638/18231/15-ц від 30 червня 2020 р. Презумпція спільних інтересів передбачає, що вчинки будь-якого з подружжя здійснюються у спільних, а не у власних інтересах. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередню участь в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1. договір укладено другим з подружжя в інтересах сім`ї; 2. майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тому укладаючи договір позики, чоловік або дружина повинні розуміти, що інший у шлюбі несе таку саму відповідальність перед кредитором незалежно від того, хто є позичальником. А суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Відповідач [PERSON] як дружина померлого, не довела в суді, що отримані у борг чоловіком кошти не є спільним майном подружжя. Крім того, видана нею розписка позивачу свідчить про визнання нею цього факту. Враховуючи викладене, суд вважає, що обґрунтованим стягнути окремо з відповідача [PERSON] частину заборгованості за договором позики від 01.01.2021 р. та 04.01.2021 р. у в розмірі 243243,00 грн (двісті сорок три тисячі двісті сорок три грн), що є часткою у спільному майні подружжя. Щодо решти коштів. Відповідно до матеріалів спадкової справи Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області № 83/2021 була заведена спадкова справа 26.03.2021 р. після [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] (син померлого), [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (онук померлого) в особі [PERSON] . До вказаних спадкоємців нотаріусом доведено зміст вимог кредитора [PERSON] . Із заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] звернулася [PERSON] (мати померлого). Відповідно ч. 1-2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. \~Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. \~Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. \~У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) .\~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 1-2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. \~Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу).\~Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.\~Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.\~Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.\~Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу.\~Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч.1-2 ст.1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.\~Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За наявності кількох спадкоємців кожен з них відповідає за борги спадкодавця пропорційно до одержаної ними частки у спадковому майні. Якщо до спадкоємців перейшли не ідеальні (у дробах) частки у спадщині, а реальні - чітко визначене у заповідальному розпорядженні майно, потрібна пропорція вираховується шляхом встановлення того співвідношення, у якому вартість цієї речі знаходиться із вартістю спадкової маси. Таким чином, відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий характер і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою. Проте у виключних випадках, наприклад, при неподільності предмета зобов`язання, відповідальність спадкоємців буде солідарною (стаття 543 ЦК України) і кредитор матиме змогу вимагати виконання вимоги як від усіх спадкоємців разом, так і від кожного з них окремо, причому як повністю, так і в частині боргу. Спадкоємець, який виконав спільне зобов`язання, має\~право пред`явити зворотну вимогу (регрес)\~до кожного з решти боржників у рівній частці (стаття 544 ЦК України). У випадку адресної відмови частка, від якої відмовився спадкоємець, переходить до того чи тих спадкоємців, вказаних ним у заяві. Крім того, у випадку адресної відмови у свідоцтві про право на спадщину відображається частка, від якої відмовився спадкоємець. За викладених обставин суд вважає, що частка у спадщині спадкоємців складає: [PERSON] ј; [PERSON] - ј + ј; [PERSON] ј. За викладених обставин позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК України витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial