Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі - ТОВ «ФК «Прайм Альянс»), приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В., третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О., про повернення грошових коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування позову вказав, що на підставі виконавчого напису № 1535, виданого 30.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., який рішенням Димитровського міського суду від 23.07.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню, з нього на користь ТОВ ФК «Прайм Альянс» стягнуто 57260,31 грн. 18.02.2022 він звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про повернення безпідставно набутих коштів, проте на його звернення відповідачі не відреагували. Вважаючи, що зазначені кошти стягнуті з нього на користь відповідачів безпідставно, позивач просить суд, застосувавши правила солідарної відповідальності, в порядку ст.212 ЦК України стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» та приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. на його користь вказану суму. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, бажання прийняти особисту участь у розгляді справи не виявили. Згідно відзиву ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», позовні вимоги ним не визнаються. Заперечуючи проти позову, зазначає, 08.01.2014 між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким [PERSON] у користування було надано 43700 грн. В подальшому відповідно до Договору факторингу право нового кредитора за вказаним Договором набуло ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», за зверненням якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. було видано виконавчий напис про стягнення з боржника [PERSON] не повернутих за кредитним договором коштів, на підставі якого з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» за період з серпня 2020 по травень 2021 року було стягнуто 45525,23 грн. Не вважаючи зазначені кошти безпідставно набутим майном та зазначаючи на те, що застосування ст.1212 ЦК України можливе лише до позадоговірних зобов`язань, відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» просить суд відмовити позивачу у стягненні цих коштів. Вважає безпідставними і вимоги позивача щодо стягнення коштів з приватного виконавця, оскільки їх повернення законодавством не передбачено. З урахуванням цього в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Згідно відзиву на позовну заяву приватного виконавця Григорчука П.В., позовні вимоги ним також заперечуються. Підтверджує, що у нього на виконанні перебувало виконавче провадження №6243662, відкрите 03.07.2020 на підставі виконавчого листа №1535 від 30.04.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» суми боргу в розмірі 55594,51 грн., яке було зупинено згідно ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 20.05.2020 року. Рішенням Димитровського міського суду від 23.07.2021 виконавчий напис, на підставі якого ним було відкрито виконавче провадження, визнано таким, щоо не підлягає виконанню. За час примусового виконання зазначеного виконавчого провадження з боржника [PERSON] була стягнута сума у загальному розмірі 57260,31 гри., з яких 45525,23 грн. було перераховано на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс», як суму боргу; 4552,54 грн. - на користь приватного виконавця, як суму його основної винагороди; 300,00 грн. - на користь приватного виконавця, як суму витрат виконавчого провадження. Сума в розмірі 6882,54 грн. перебуває на рахунку приватного виконавця для зарахування стягнутих сум, як не витребувані кошти (надійшли на рахунок приватного виконавця після зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні). Оскільки за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів з примусового виконання виконавчого документу, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього безпідставно набутих грошових коштів вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Звертає увагу суду, що сума у розмірі 6882,54 грн., яка перебувала на рахунку приватного виконавця, як не витребувані кошти (надійшли на рахунок приватного виконавця після зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні), повернута позивачу за його заявою. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О. відзиву чи заперечень на позов не надав, своєї думки з приводу заявлених вимог не висловив. Надавши правову оцінку виниклим правовідносинам та дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 08.01.2014 року між позивачем та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № R53133512963В, відповідно до якого позивачу було надано кошти в сумі 43700 грн. У зв`язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору утворилась кредитна заборгованість. 08.07.2015 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позивача за вказаним кредитним договором. У подальшому, 29.01.2019, між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позивача за вказаним кредитним договором. 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. вчинено виконавчий напис за № 1535 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» суми заборгованості за кредитним договором R53133512963В 55594,51 грн., в яку входить тіло кредиту, заборгованість за відсотками, комісія та плата за вчинення виконавчого напису. 25.06.2020 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулось з заявою вих.№2905 від 25.06.2020 року до приватного виконавця Григорчука П.В., яку ним було отримано 02.07.2020 року, про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим написом (а.с.8). 03.07.2020 року приватним виконавцем Григорчуком П.В. було відкрито виконавче провадження №62463662, а 17.07.2020 - винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Відрахування мали здійснюватися у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 61453,96 грн, яка визначена з урахуванням суми, зазначеної у виконавчому написі - 55594,51 грн., суми основної винагороди приватного виконавця в розмірі 5559,45 грн. та витрат виконавчого провадження в розмірі 300 грн. (а.с.9,14,15,46). Рішенням Димитровського міського суду від 23.07.2021 виконавчий напис, вчинений 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. за реєстровим № 1535 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості у сумі 55594,51 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 28.08.2021 року (а.с.17-20). Згідно довідки, наданої ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», підтвердженої інформацією приватного виконавця, з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» в рамках виконавчого провадження стягнуто 45525,23 грн. (а.с.93, а.с.10,11)). 18.02.2022 позивач звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» та приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. з вимогою щодо повернення грошових коштів,яка залишилася без відповіді (а.с.12-13). Предметом позову є вимоги боржника до стягувача та приватного виконавця про повернення грошових коштів, сплачених боржником на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1, ч.2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20 та у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Положення глави 83 ЦК Українизастосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, з аналізу ст.1212 ЦК України слідує, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставістатті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно достатті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно достатті 1212 ЦК України. Подібні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Так як правові підстави набуття відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» грошових коштів в сумі 45525,23 грн., стягнутих в рамках виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти в сумі 45525,23 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно до ст.1212 ЦК України. Доводи відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України суд вважає неспроможними. Наявність між сторонами договірних відносин за кредитним договором не виключає застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення з позивача коштів кредиту), є підставою для повернення коштів. Обставини наявності чи відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором, на що звертав увагу суду представник відповідача у відзиві на позовну заяву, можуть бути предметом окремого судового розгляду (постанови КЦС ВС №201/6498/20, №206/2212/18 від 08.09.2021 р., №623/363/20 від 06.10.2021). Що стосується вимог позивача щодо стягнення з приватного виконавця грошових коштів, як винагороди за вчинення виконавчих дій, то такі вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Згідно ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, яка складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.5 ст.31 вказаного Закону). На виконання статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів") в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виносить постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, відповідно до ч.2 ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" є витратами виконавчого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець для здійснення примусового виконання рішень відкриває в банках рахунки, у тому числі за потреби в іноземній валюті, для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам; зарахування коштів виконавчого провадження; зарахування винагороди. Згідно ч.3 зазначеної статті кошти, зазначені у пунктах 1 і 2 частини другої цієї статті, не є доходом приватного виконавця. Судом встановлено, що виконавче провадження було відкрито приватним виконавцем з дотриманням вимог законодавства, що регулює примусове виконання рішень, а підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Отже грошові кошти, як основна винагорода приватного виконавця, не є безпідставно набутими у розумінні ст.1212 ЦК України, тому правові підстави для застосування ст.1212 ЦК України у цих правовідносинах відсутні. З огляду на це позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволенню не підлягають. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України підлягають покладенню на відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial